ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6545/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022р. у справі №904/6545/21

за позовом Криворізької міської ради, м.Кривий Ріг

до Фізичної особи ОСОБА_1 , м.Кривий Ріг

про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 493034,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Криворізька міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у розмірі 493034,51 грн.

11.11.2021р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни.

З урахуванням ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відповідачем у даній справі є Фізична особа Шарапова Рашида Сабурівна.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022р. (повний текст складено - 04.02.2022р., суддя - Ніколенко М.О., м. Дніпро) у справі №904/4895/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- у період користування спірною земельною ділянкою без укладення відповідного договору оренди відповідач мав сплачувати власнику земельної ділянки - Криворізькій міській раді орендну плату;

- договір оренди земельної ділянки площею 3,1156 га між відповідачем та позивачем укладений не був. Жодних доказів того, що відповідач фактично використовував земельну ділянку площею 3,1156 га, а не 0,6860 га (нерухоме майно, що належало відповідачу, займає площу більшу, аніж 0,6860 га) позивачу до суду не надано;

- наявність у відповідача наміру взяти в оренду земельну ділянку площею 3,1156 га, виготовлення відповідної технічної документації з присвоєнням цій земельній ділянці нового кадастрового номеру не має автоматичним наслідком використання відповідачем земельної ділянки саме площею 3,1156 га;

- відсутні підстави для нарахування відповідачу плати за користування землею площею більшою ніж 0,6860 га;

- у фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни утворилась переплата за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 29475,89 грн., а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів орендної плати у розмірі 493034,51 грн. є необґрунтованими.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022р., задовольнити позовні вимоги та стягнути з Фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :08:158:0065 у розмірі 493034,51 грн., судові витрати покласти на відповідача.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;

- з мотивувальної частини оскаржуваного рішення не зрозуміло на якій підставі (нормі закону), за умови встановлення судом факту формування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав саме площею 3,1556 га позивач може нараховувати відповідачу плату за користування земельною ділянкою площею не більше 0,6860 га. При цьому, земельна ділянка площею 0,6860 га, на яку вказує Господарський суд Дніпропетровської області, не є сформованою та відповідні відомості щодо неї не внесені до Державного земельного кадастру, що у свою чергу вказує на не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

- згідно із висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним в постановах від 16.06.2021р. у справі№ 922/1646/20, від 04.03.2021р. у справі №922/3463/19 земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Земельній ділянці, розташованій на вул. Окружній, 12г, у м. Кривому Розі, площею 3,1556 га, присвоєно кадастровий номер :08:158:0065, дата державної реєстрації 13.04.2020р. Таким чином, спірна земельна ділянка є сформованою як об`єкт цивільних прав. Відомості про земельну ділянку відповідно до приписів діючого законодавства України є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених законом, та надаються, зокрема, у формі витягів з Державного земельного кадастру. Інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :08:158:0065 зазначена у витязі з Державного земельного кадастру від 19.03.2021р. №НВ-021, зокрема, щодо її площі є достовірною, протилежного відповідачем не доведено;

- у зв`язку із користуванням відповідачем нежитловими будівлями, розташованими за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г, презюмується його користування усією спірною земельною ділянкою, що у свою чергу і було вказано Господарським судом Дніпропетровської області в оскаржуваному рішенні та відповідає численній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови від 02.06.2020р. у справі №922/2417/19, від 02.06.2021р. у справі №201/2956/19, 16.06.2021р. у справі №922/1646/20);

- у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови в задоволенні позовних вимог;

- відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів користування у заявленому періоді земельною ділянкою у меншому розмірі від сформованої площі, а отже вбачається недоведеність обставини, що має значення для справи, яку суд визнав встановленою, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення. При цьому, матеріали справи містять належні докази фактичного використання відповідачем земельної ділянки у заявленому позивачем розмірі - 3,1556 га - надану ТОВ "Геохора Плюс" на виконання вимоги ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2021р. засвідчену копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :08:158:0065 в оренду ФОП Шараповій Р.С. для розміщення виробничого комплексу за адресою: вул. Окружна, 12 Г, м.Кривий Ріг. Із змісту пояснювальної записки проекту вбачається, що встановлення меж земельної ділянки проводилось за фактичним користуванням. Фактична площа земельної ділянки складає 3,1556 га. На земельній ділянці розташований комплекс споруд, який належить ФОП Шараповій Р.С. на підставі договору дарування серія ВЕС 727271 від 20.10.2006р. за №1-4269 та договору про поділ майна подружжя. Межі земельної ділянки визначені безпосереднім обмеженням на місцевості та погоджені. Заперечень з боку зацікавлених осіб не виявлено. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджений у відповідності до ст. 186-1 ЗК України;

- відповідно до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 09.01.2019р., інженером геодезистом ТОВ "Геохлора Плюс", в присутності замовника ФОП Шарапової Р.С., а також в присутності суміжних землекористувачів проведено встановлення меж земельної ділянки площею 3,1556 га для розміщення виробничого комплексу. За актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання межі спірної земельної ділянки площею 3,1556 га закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 17 шт. Користувач земельної ділянки - ФОП Шарапова Р.С. претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має;

- суд першої інстанції наведеним доказам належної оцінки не дав, що у свою чергу свідчить про не з`ясування обставин, що мають значення для справи та як наслідок ухвалення судом незаконного рішення;

- фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постановах від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц, від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17);

- відповідачем здійснювалась сплата за користування спірною земельною ділянкою не у повному обсязі, що призвело до ненадходження плати за землю до бюджету Криворізької міської територіальної громади.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022р. у справі №904/6545/21. Судом зазначено, що у зв`язку із затвердженням Верховною Радою Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. "Про введення воєнного стану в Україні" та №133/2022 від 14.03.2022р. "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", про день, час та місце судового засідання учасники провадження у справі будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.05.2022р. розгляд справи призначено в судове засідання на 22.06.2022р.

У судовому засіданні 22.06.2022р. представник позивача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не забезпечив явку в судове засідання 22.06.2022р., хоча про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Виходячи із ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зважаючи на те, що відповідач був завчасно повідомлений про розгляд справи 22.06.2022р., а також те, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась, матеріали справи є достатніми для перевірки правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 22.06.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

З 11.12.2006р. по 12.05.2021р. Шарапова Рашида Сабурівна була власником комплексу нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці площею 0,6860 га за адресою: м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Окружна, 12Г, що підтверджується відомостями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2021р. №262576055, №262574833.

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021, власником такої земельної ділянки є територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради.

Між Криворізькою міською радою (надалі - розпорядник) та Фізичною особою - підприємцем Шараповою Рашидою Сабурівною (надалі - користувач) був укладений попередній договір щодо укладання договору оренди (основного договору) земельної ділянки в майбутньому №271/08/2012 від 01.08.2012р. (надалі - попередній договір).

Пунктом 1.1 попереднього договору встановлено, що розпорядник та користувач домовилися, що користувач до укладання основного договору оренди та його державної реєстрації забезпечує внесення до міського бюджету платежів за користування земельною ділянкою загальною площею 0,68860 га для розміщення лісопильного та стругального виробництва, просочування деревини по вул. Окружній, 12Г у Центрально-Міському районі міста.

Відповідно до п. 1.3 попереднього договору (в редакції угоди про внесення змін від 30.08.2013р.), основний договір має бути укладений протягом трьох років з дати підписання попереднього договору.

Основний договір не був укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, тобто до 01.08.2015р. включно. З 02.08.2015р. зобов`язання сторін, встановлені попереднім договором, є припиненими.

У 2019р. за замовленням Фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни було розроблено проект землеустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г.

Матеріали справи свідчать, що площу земельної ділянки було збільшено до 3,1556 га, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер :08:158:0065.

У період з 13.04.2020р. по 12.05.2021р. між Криворізькою міською радою та Фізичною особою - підприємцем Шараповою Рашидою Садирівною не існувало договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г.

За розрахунком позивача, розмір річної орендної плати за земельну ділянку вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної плати, розмір якої визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році.

Як зазначає позивач, річний розмір орендної плати за спірну земельну ділянку становить 619114,52 грн. (68790502,20 грн. * 0,9 %). Місячний розмір орендної плати становить 51592,88 грн. (619114,52 грн./12 міс.). За період з 13.04.2020р. по 12.05.2021р. відповідач мав сплатити позивачу орендну плату у розмірі 670041,73 грн. Однак відповідач порушив свої зобов`язання та не сплатив до міського бюджету орендну плату за користування земельною ділянкою в повному обсязі. За твердженням позивача, всього за спірний період відповідачем було сплачено до міського бюджету 177007,22 грн. орендної плати. Таким чином, у Фізичної особи - підприємця Шарапової Рашиди Сабурівни утворилась заборгованість перед Криворізькою міською радою у розмірі 493034,51 грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду із даним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Згідно із ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ЗК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції, чинній на час звернення позивача з позовом).

Таким чином, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі".

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування ст. 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29.01.2019р. у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019р. у справі №922/391/18, від 12.04.2019р. у справі №922/981/18 та від 12.06.2019р. у справі №922/902/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з п. "д" ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовують незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події.

Таким чином, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку ст. 1212 ЦК України.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020р. у справі №913/169/18.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82, 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 ст. 93 та ст. 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розташовані та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідно договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Матеріали даної справи свідчать, що спірній земельній ділянці площею 3,1556 га з присвоєно кадастровий номер :08:158:0065, вона є сформованим об`єктом цивільних прав та перебуває у власності Криворізької міської ради.

Апеляційним господарським судом встановлено обставини правомірного володіння і використання відповідачем в період з 11.12.2006р. по 12.05.2021р. належного йому комплексу нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Окружна, 12Г, що само по собі свідчить про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, позаяк відповідач не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаної нежитлової будівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій об`єкт розташований. Таким чином, у зв`язку із користуванням відповідачем комплексом нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вул. Окружна, 12Г, презюмується його користування спірною земельною ділянкою.

Натомість, на відміну від припущень відповідача щодо відсутності фактичного використання ним всієї площі спірної земельної ділянки, помилково взятих до уваги судом першої інстанції всупереч нормам ст. ст. 73, 74, 76, 86 ГПК України, позивач надав суду витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 19.03.2021р. Суд апеляційної інстанції оцінюючи докази у справі в їх сукупності дійшов висновку про те, що відповідач з 13.04.2020р. по 12.05.2021р. використовував земельну ділянку площею 3.1556 га (кадастровий номер :08:158:0065) по вул. Окружна, 12Г в м. Кривому Розі Дніпропетровської області без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 ЗК України, тоді як на спростування цього висновку відповідач не надав жодного доказу.

Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про недоведеність користування відповідачем усією площею спірної земельної ділянки, оскільки на відміну від позивача, відповідач не надав жодних доказів використання ним меншої площі спірної земельної ділянки, аніж сформованої як об`єкт цивільних прав.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2020р. у справі №922/981/18 зазначив, що відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання.

З огляду на наведене, відповідач у період з 13.04.2020р. по 12.05.2021р. в повному обсязі не сплачував за користування спірною земельною ділянкою по вул. Окружна, 12Г у м.Кривому Розі Дніпропетровської області плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок позивача як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.

Відповідно до пп. 289.1 ст. 289 ПК України (у редакції станом на момент звернення позивача з позовом) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що регулює державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року, за певною формулою (пп. 289.2 ст. 289 ПК України).

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст. 13 цього Кодексу); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (ст. 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. №489 (надалі - Порядок №489). В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель (п. 1 розділу ІІ Порядку №489).

Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.

Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. №213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (п. 1 розділу Порядку №489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема, вказано: "Витяг сформовано" із зазначенням дати його формування.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051 (надалі - Порядок №1051), про що зазначено в п. 2 розділу Порядку №489.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період за умови, що нормативно-правова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

За наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастру про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земельних прав.

Пунктом 162 Порядку №1051 визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.

Згідно з додатком 41 передбачена форма довідки з Державного земельного кадастру, яка ідентифікує земельну ділянку за її кадастровим номером, місцем знаходження, площею, а також поряд з іншими даними містить відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель.

Відповідно до п. 179 Порядку №1051 довідки з Державного земельного кадастру, що містять узагальнену інформацію про землі (території), надаються органами державної влади, органам місцевого самоврядування для здійснення своїх повноважень, визначеним законом, особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів та Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.

Таким чином, довідка, поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, може бути належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.

Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", також є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Згідно з п. 286.2 ст. 286 та пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, якщо певні обставини можуть підтверджуватися тільки конкретно визначеними законодавством доказами, то такі докази слід вважати допустимими. Якщо обставини, які входять до предмета доказування, можуть бути підтверджені або спростовані доказами безвідносно до конкретних засобів доказування, то ці докази вважаються належними.

З огляду на те, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до ст. ст. 98-103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору у справі.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021р. у справі №905/1680/20.

Матеріали даної справи містять рішення Криворізької міської ради від 24.05.2015р. №3728, яке набрало чинності 01.01.2016р., відповідно до якого міською радою затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу. Технічна документація містить середню (базову) вартість 1 кв. м. земель міста станом на 01.01.2014р. у розмірі 270,60 грн.

Криворізькою міською радою також прийнято рішення №3897 від 26.06.2019р. "Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році", яким встановлено, у тому числі, ставки орендної плати за землю в залежності від цільового призначення земельної ділянки згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. №54 (додаток 2 до рішення).

Згідно із довідкою Управління у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.10.2021р. №311/54-21, станом на 01.01.2020р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :08:158:0065 складала 68790502,20 грн.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 25.03.2021р. №97-4-0.22-575/165-21, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :08:158:0065 складає 68790502,20 грн.

Цільовим призначенням земельної ділянки кадастровий номер :08:158:0065, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г, є: 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що відповідає розміру ставки орендної плати 0,9 % від нормативної грошової оцінки земель міста.

Таким чином, розмір річної орендної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної плати, розмір якої визначається відповідним рішенням міської ради. Місячний розмір орендної плати визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році.

З урахуванням наведеного, річний розмір орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :08:158:0065 площею 3,1156 га становить 619114,52 грн. (68790502,20 грн. х 0,9%). Місячний розмір орендної плати становить 51592,88 грн. (619114,52 грн. /12 міс.).

За період з 13.04.2020р. по 12.05.2021р. відповідач мав сплатити позивачу орендну плату у розмірі 670041,73 грн. Однак відповідач не сплатив до міського бюджету орендну плату за користування земельною ділянкою в повному обсязі. Всього за спірний період відповідачем було сплачено до міського бюджету 177007,22 грн. орендної плати.

З огляду на встановлені обставини справи, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 493034,51 грн. У зв`язку із чим, позовні вимоги підлягали задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, отримали підтвердження під час апеляційного провадження та спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2020р. у справі №924/831/17, від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи, оцінки доказів, а також доводів усіх учасників справи.

Усебічність і повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного та обґрунтованого рішення.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів та доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

У п.п. 1-3, ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Зважаючи на те, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не можна вважати таким, що відповідає положенням ст. ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд з підстав, викладених в п. 3.3. даної постанови, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

3.5. Розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, встановленими ст. 129 ГПК України, колегія суддів вбачає підстави для здійснення розподілу судових витрат позивача у вигляді сплаченого ним судового збору у сумі 7395,52 грн., понесених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, та у сумі 11093,28 грн., понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, шляхом покладення обов`язку відшкодування цих витрат на відповідача.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2022р. у справі №904/6545/21 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :08:158:0065 у розмірі 493034,51 грн., 7395,52 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову, 11093,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу на виконання цієї постанови відповідно до ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.06.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя Ю.Б. Парусніков