РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/239/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу №927/239/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Паріс,

вул. Велика Васильківська, будинок 77а, Печерський район, м.Київ, 03150

до відповідача: фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича, АДРЕСА_1

про стягнення 10651,40 грн.

без виклику представників учасників справи

Встановив:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 10651,40 грн., з яких 3499,44 грн. 3% річних, нарахованих за період з 02.02.2018 по 01.02.2021 та 7151,96 грн. інфляційних втрат за період з 02.02.2018 по 01.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані набуття позивачем права стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Демарк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Паріс" щодо виконання боржником рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов Кредитного договору №38 від 17.12.2007.

У позовній заяві позивач, згідно з ч.3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України просить суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою суду від 04.05.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов та відповіді на позов. Постановлено Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки Прилуцької міської ради, протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали, надати Господарському суду Чернігівської області інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Ухвала суду від 04.05.2022 отримана позивачем 10.05.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №102 від 04.05.2022.

Ухвала суду від 04.05.2022, направлена на адресу відповідача фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича, зазначену у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ) повернута до суду 03.06.2022 відділенням поштового зв`язку з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області (Центр надання адміністративних послуг м. Прилуки) у листі б/н від 13.05.2022 повідомило про те, що на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні, відповідно ст. 12 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні та постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №165, послуги з питань реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання громадян та інші адміністративні послуги, що передбачають роботу в Реєстрі територіальної громади не проводяться, надання інформації не є можливим.

З`ясовуючи належність повідомлення відповідача про розгляд справи та можливість вирішення даного господарського спору, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.3,7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом встановлено, що ухвала Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2022, направлена на адресу відповідача фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича, зазначену у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ) повернута до суду 03.06.2022 відділенням поштового зв`язку з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Заяв про зміну місцезнаходження, місця проживання чи перебування від позивача та відповідача не надходило.

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Крім того, інформація стосовно слухання судом справ є публічною і розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність можливості у відповідача дізнатись про слухання справи за його участю, а також права ознайомитись з процесуальними документами звернувшись безпосередньо до Господарського суду Чернігівської області.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи №927/239/22.

Разом з тим, позивач, як особа, яка подала позов про захист свого порушеного права та відповідач, як особа, якій пред`явлено позовну вимогу, є зацікавленими особами про розгляд справи і зобов`язані добросовісно виконувати процесуальні дії та обов`язки, визначені законом або судом.

Заяв та клопотань щодо суті заявлених позовних вимог від учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст.248 Господарського процесуального кодексу України).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Обставини справи встановлені судом.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 (яке набрало законної сили), за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича про стягнення 37471,12 заборгованості за неналежне виконання умов Кредитного договору №38 від 17.12.2007, позов задоволено повністю, стягнуто з фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» 26703 грн. заборгованості по кредиту, 8243,10 грн. процентів, 461,21 грн. пені за порушення строків сплати процентів, 2063,81 грн. пені за порушення строку сплати кредиту та 1411,50 грн. судового збору.

Зазначеним рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 встановлено факт укладення 17.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк») та фізичною особою-підприємцем Бідою Віктором Миколайовичем Кредитного договору №38 від 17.12.2007 (зі змінами, внесеними договорами від 30.04.2008, 21.11.2008, 09.09.2010) та факт його неналежного виконання боржником, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по кредиту, процентах за період з 01.11.2010 по 22.11.2011, пені за порушення строків сплати кредиту та процентів (а.с.12-14).

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі №5028/2/1/2012 та у даній справі №927/239/22 беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

За доводами позивача, станом на 23.02.2022 наявна прострочена заборгованість відповідачем не сплачена, зазначене рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 не виконано.

У відповідності до п.2.1., 3.1.статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», затвердженого протоколом позачергових загальних зборів учасників №15/01-1 від 15.01.2019, Товариство є юридичною особою за законодавством України, яке створюється з метою отримання прибутку шляхом здійснення фінансових послуг, визначених чинним законодавством України (а.с.31-35).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за умовами пошуку (ідентифікаційний код 38962392)

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» зареєстровано в якості суб`єкта господарювання 04.11.2013, номер запису 0051792, про що внесено відповідну інформацію (а.с.36-37).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2019 відбувся електронний аукціон щодо продажу активів (майна) Публічного акціонерного товариства Банк Демарк, а саме: права вимоги та інших майнових прав за кредитами суб`єктів господарювання у кількості 200 поз., права вимоги за кредитами фізичних осіб у кількості 65 поз., дебіторська заборгованість у кількості 32 поз., дебіторська заборгованість та майнові права за дебіторською заборгованістю за РКО у кількості 311 поз., переможцем яких стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (а.с.29-30).

Платіжним дорученням №197 від 17.04.2019 ТОВ «ФК «ПАРІС» сплачено на користь ПАТ «Банк «Демарк» 5 000 000,00 грн, призначення платежу: за лот F23GL41900, покупець ТОВ «ФК «ПАРІС», зг протоколу ел.аукціону № UА-ЕА-2019-04-02-000005-b від 11.04.2019 (а.с.28).

За результатами електронного аукціону, оформленого протоколом № UА-ЕА-2019-04-02-000005-b від 11.04.2019, між Публічним акціонерним товариства Банк Демарк (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (новий кредитор) було укладено Договір №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 (а.с.15-18).

Відповідно до п.1.1. Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги).

Абзацом першим пункту 2.1. Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку первісного кредитору, до позичальників/іпотекодавців/заставодавців/поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, зокрема, за кредитними договорами, договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (основні договори) права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим договором.

Сторони погодили, що новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання первісним кредитором у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1. цього договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами включаючи (але не обмежуючись): право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, розрахованих відповідно до вимог чинного законодавства України, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір заборгованості станом на 20.05.2019 за правами вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього договору. Права первісного кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів. Сторони домовились, що права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів, права, що випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредиторів, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, права на отримання повернутих (невикористаних) авансових внесків, сплачених судових зборів тощо (п.2.2. Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019).

Пунктом 4.1. Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 передбачено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 68,17 грн. (ціна договору). Ціна Договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п. 6.5. договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Згідно з п. 6.5 Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019, цей договір набуває чинності з дати його підписання. Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами.

Додатком №1 до Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) визначено перелік договорів за якими відбувається відступлення права вимоги, а саме: за договором №1-38 від 30.04.2008 про внесення змін до кредитного договору №38 від 14.12.2007; договором №2-38 від 21.11.2008 про внесення змін до кредитного договору №38 від 14.12.2007; договором №3-38 від 30.03.2009 про внесення змін до кредитного договору №38 від 14.12.2007; за договором №4-38 від 09.09.2010 про внесення змін до кредитного договору №38 від 14.12.2007; договором застави №38/1 від 17.12.2007; договором №1-38/1 від 09.09.2010 про внесення змін до договору застави №38/1 від 17.12.2007, укладеними між Банк «Демарк» та ФОП Бідою Віктором Миколайовичем; договором застави №38/2 від 17.12.2007, укладеним між Банк «Демарк» та гр.Фабриченко В.І.

Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора станом на 20.05.2019 за кредитним договором №38 від 17.12.2007, укладеним між Банк «Демарк» та ФОП Бідою Віктором Миколайовичем, з усіма наступними змінами та доповненнями до нього, загальна заборгованість становить 42345,81 грн., в тому числі: 26703,00 грн. заборгованість по кредиту за період з 17.12.2007 по 20.05.2019 включно; 15642,81 грн. заборгованість по процентам за період з 17.12.2007 по 20.05.2019 включно; 0,00 грн. заборгованість по нарахованим штрафам, пені за період з 17.12.2007 по 20.05.2019 включно; 0,00 грн. заборгованість по комісіям за період з 17.12.2007 по 20.05.2019 включно, що підтверджується виписками банку по позичкових рахунках та рахунках, відкритих для обліку нарахованих та прострочених процентів, штрафів, пені по кредитному договору станом на 20.05.2019 (включно), які додаються до цього реєстру (а.с.18).

Позивачем додано до матеріалів справи копію Акту прийому-передачі документів від 20.05.2019 до Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 (а.с.19).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 23.01.2020 внесено запис № 3001921 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» як юридичної особи (а.с.27).

Листом №38-1 від 02.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» повторно повідомило ФОП Біду Віктора Миколайовича про укладення 20.05.2019 договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (а.с.21).

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» надіслало ФОП Біді Віктору Миколайовичу вимогу №38-2 від 02.02.2021 з проханням погасити прострочену заборгованість за договором №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019, а також сплатити 3% річних та інфляційні втрати (а.с.22-23).

Оскільки, відповідачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012 не виконано, позивачем заявлено вимоги про стягнення 3499,44 грн. 3% річних за період з 02.02.2018 по 01.02.2021 та 7151,96 грн. інфляційних втрат за період з 02.02.2018 по 01.02.2021.

Позивач у позовній заяві зазначив, що станом на дату пред`явлення вказаного позову фізична особа-підприємець Біда Віктор Миколайович втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.26).

За змістом статей 51, 52, 598, 609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Зазначений висновок підтверджений постановою Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 335/4675/19 (провадження № 61-6485св20), від 17.02.2021 у справі № 265/6586/19 (провадження № 61-15590св20).

Якщо боржник фізична особа-підприємець ліквідований, то з позовом про стягнення заборгованості потрібно звертатися не до цивільного суду, а до господарського (правова позиція постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Оцінка аргументів та нормативноправове обґрунтування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор повинен передати новому кредитору дійсну вимогу та зобов`язаний передати йому необхідні документи, що свідчать про право вимоги.

Дійсною може вважатися лише вимога, що реально існує і заснована на передбачених законом підставах укладеного договору.

Під час вирішення спору в межах справи №5028/2/1/2012 суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича про стягнення 26703 грн. заборгованості по кредиту, 8243,10 грн. процентів, 461,21 грн. пені за порушення строків сплати процентів, 2063,81 грн. пені за порушення строку сплати кредиту, за неналежне виконання умов Кредитного договору №38 від 17.12.2007.

Пунктами 7.1. 8.1. Кредитного договору №38 від 17.12.2007 передбачено, що позичальник зобов`язується виконувати вимоги цього договору та несе відповідальність за невиконання цього договору згідно з положеннями цього договору та чинним законодавством України.

Цей договір залишається чинним до дати повної сплати позичальником банку заборгованості за кредитом та інших платежів відповідно до умов цього Договору.

Судом також встановлено факт укладення між Публічним акціонерним товариства Банк Демарк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (новий кредитор) Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019, який по своїй правовій природі є договором відступлення права вимоги (цесії), яким передбачено право вимоги нового кредитора до боржника за кредитним договором №38 від 17.12.2007.

Вказані обставини відповідачем не спростовано та не заперечено.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем заявлено до стягнення 3499,44 грн. 3% річних за період з 02.02.2018 по 01.02.2021 та 7151,96 грн. інфляційних втрат за період з 02.02.2018 по 01.02.2021.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Правовий аналіз положень статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Як зазначено вище, Додатком №1 до Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 визначено Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а також розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора станом на 20.05.2019 за кредитним договором №38 від 17.12.2007, укладеним між Банк «Демарк» та ФОП Бідою Віктором Миколайовичем, з усіма наступними змінами та доповненнями до нього.

Разом з тим, у пункті 2.2. Договору №38 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 сторони домовились, що новий кредитор набуває права кредитора за основними договорами включаючи (але не обмежуючись): право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами; права первісного кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги; права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, права, що випливають із судових справ.

Судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено судом виходячи із загальної суми 38882,62 грн., стягнутої за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012, а саме: 26703 грн. заборгованості по кредиту, 8243,10 грн. процентів, 461,21 грн. пені за порушення строків сплати процентів, 2063,81 грн. пені за порушення строку сплати кредиту та 1411,50 грн. судового збору.

Приписи ст. 512 Цивільного кодексу України передбачають заміну кредитора саме у цивільному або господарському зобов`язанні.

Обов?язок сплатити судовий збір за подання позовних заяв до суду не є за своє суттю цивільним чи господарським зобов`язанням, і включається до складу судових витрат, а не до предмету і ціни позову (саме які виникають з цивільних та господарських правовідносин). Відповідно процесуальний розподіл судом судового збору за результатами вирішення господарського спору між сторонами процесу не є виникненням саме господарського чи цивільного зобов`язання, що, в свою чергу, характеризується правовідношенням між боржником і кредитором з приводу виконання/утримання від виконання певної дії.

Заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, в тому числі щодо стягнення/відшкодування судового збору, характеру цивільно-правових не мають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 913/54/16.

Сплата суми судового збору не є зобов?язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України, а тому не могла бути предметом відступлення.

Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 910/9549/15 та від 08.08.2019 у справі № 911/1677/18.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що позивач не набув права вимоги у встановленому законом порядку на суму судового збору у розмірі 1411,50 грн., стягнутого за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012.

Відповідно нарахування 3% річних та інфляційних втрат за вказаний позивачем період з 02.02.2018 по 01.02.2021 повинно здійснюватися на суму 37471,12 грн., тобто за виключенням суми судового збору 1411,50 грн., стягнутого за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.01.2012 у справі №5028/2/1/2012.

За перерахунком суду, на суму заборгованості 37471,12 грн. за період з 02.02.2018 по 01.02.2021 розмір 3% річних становить 3372,39 грн.; інфляційних втрат 7112,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача 3372,39 грн. 3% річних та 7112,00 грн. інфляційних втрат.

У решті позову відмовити.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, становить 2442,10 грн.

Керуючись ст. 14, 73, 74, 76, 79, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Біди Віктора Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Паріс (вул. Велика Васильківська, будинок 77а, Печерський район, м.Київ, 03150; ) 3372,39 грн. 3% річних, 7112,00 грн. інфляційних втрат та 2442,10 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено 04.07.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Ю.В. Федоренко