УХВАЛА

м. Київ

29.06.2022Справа № 910/5058/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши матеріали

заяви ОСОБА_1

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить:

- заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, всім районним державним адміністраціям у м. Києві, іншим суб`єктам державної реєстрації або приватним та державним нотаріусам, акредитованим суб`єктам та Державній реєстраційній службі України здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів, а також внесення змін до відомостей про юридичну особу (відомостей про зміну керівника, місця знаходження, складу учасників, статутного фонду тощо), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно ТОВ «Ерка» (Код );

- заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Закону України №1952-1V від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або вносити зміни в будь-який інший спосіб у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (або проводити зміни в будь-який інший спосіб) за укладеними на сьогоднішній день з фізичними особами (орендодавцями) договорами оренди землі, за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві;

- заборонити будь-яким фізичним чи юридичним особам, окрім ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ), Фермерського господарства «Кондор С.» (Миколаївська обл., Новобузький р-н, місто Новий Буг, ВУЛИЦЯ КУЙБИШЕВА, будинок 154, Код ) збирати врожай зернових культур 2022 року, що знаходиться на земельних ділянках в межах Миколаївської області за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві.

Подана заява мотивована тим, що, у зв`язку із спланованими незаконними діями ОСОБА_2 відбувся рейдерський захват власності заявника, шляхом заволодіння корпоративними правами ТОВ «Ерка». Заявник вказує, що на сьогоднішній день існує ризик того, що ОСОБА_2 , маючи вплив на контролюючі та керівні органи ТОВ «Ерка» через дію поки ще оскаржуваних Наказів Міністерства юстиції України може вчинити певні дії по переукладенню договорів оренди землі, їх розірванню чи припиненню, передачі земельних ділянок в суборенду третім особам, а також незаконного збору урожаю, що в свою чергу призведе до зменшення вартості корпоративних прав ТОВ «Ерка».

При цьому заявник зазначає, що з грудня 2020 року є єдиним повноправним власником та керівником ТОВ «Ерка», спільно з ФГ «Кондор-С.» обробляє та засіває орендовані ТОВ «Ерка» земельні ділянки. Відповідно і врожай зернових культур за 2022 рік є їх власністю. Проте, через незаконні Накази Міністерства юстиції України, які на сьогоднішній день через порушення правил підсудності по їх оскарженню, можуть бути введені в дію та потягти за собою внесення відповідних змін до реєстру речових прав та реєстру юридичних осіб.

Підсумовуючи заявник стверджує, що заходи забезпечення позову направлені, зокрема, на запобігання вчиненню Товариством можливих недобросовісний дій (переведення майнових прав на орендовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення на інше товариство), що може порушити корпоративні права заявника. Дії з виведення майна з управління та користування ТОВ «Ерка», на думку заявника, вчиняються з метою мінімізувати ринкову вартість спірної частки заявника до моменту прийняття остаточного рішення у справі, що у подальшому призведе до фактичної втрати заявником більшої частини вартості своєї частки, повернення якої є предметом майбутнього позову у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд зауважує, що обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову до подання позовної заяви та вказуючи на обставини того, що на сьогоднішній день існує ризик того, що ОСОБА_2 , маючи вплив на контролюючі та керівні органи ТОВ «Ерка» через дію поки ще оскаржуваних Наказів Міністерства юстиції України може вчинити певні дії по переукладенню договорів оренди землі, їх розірванню чи припиненню, передачі земельних ділянок в суборенду третім особам, а також незаконного збору урожаю, що в свою чергу призведе до зменшення вартості корпоративних прав ТОВ «Ерка», заявник, не підтверджує такі доводи жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд зазначає, що заявником не надано жодних доказів у розумінні статей 76-79 ГПК України на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі та поновлення прав позивача, за захистом яких він планує звернутися до суду.

Так, посилання заявника на ті обставини, що через незаконні Накази Міністерства юстиції України, які на сьогоднішній день через порушення правил підсудності по їх оскарженню, можуть бути введені в дію та потягти за собою внесення відповідних змін до реєстру речових прав та реєстру юридичних осіб, не може беззаперечно свідчити про неможливість реального виконання рішення суду та наявність будь-яких труднощів при виконанні такого рішення у випадку задоволення позову про визнання права власності на корпоративні права, який у майбутньому планує заявити заявник.

Таким чином, за відсутності належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, наведені доводи заявника є такими, що ґрунтуються на припущеннях та носять виключно евентуальний характер.

Разом з тим, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення майбутніми відповідачами певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги про забезпечення позову шляхом: заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, всім районним державним адміністраціям у м. Києві, іншим суб`єктам державної реєстрації або приватним та державним нотаріусам, акредитованим суб`єктам та Державній реєстраційній службі України здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін до установчих документів, а також внесення змін до відомостей про юридичну особу (відомостей про зміну керівника, місця знаходження, складу учасників, статутного фонду тощо), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стосовно ТОВ «Ерка» (Код ); заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Закону України №1952-1V від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або вносити зміни в будь-який інший спосіб у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (або проводити зміни в будь-який інший спосіб) за укладеними на сьогоднішній день з фізичними особами (орендодавцями) договорами оренди землі, за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві, порушують ч. 10 ст. 137 ГПК України, оскільки зачіпають права інших учасників господарського товариства та діяльність товариства в цілому.

Отже, суд доходить висновку, що вказані заявником заходи забезпечення позову не зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого в майбутньому позивачем способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас, заява позивача в частині заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам, окрім ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Кондор С.» збирати врожай зернових культур 2022 року, що знаходиться на земельних ділянках в межах Миколаївської області за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві, задоволенню не підлягає, зважаючи на невизначеність кола «будь-яких осіб». Відтак, заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, можуть бути спрямовані на обмеження прав невизначеного кола осіб, що, у свою чергу, може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками майбутнього судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведених вимог закону, позивач в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач планує звернутися до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено позивачем, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Приходько