cправа № 910/4979/21
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед"
на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Головіна К.І.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Андрієнко В.В., судді - Буравльов С.І., Шапран В.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курс К",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю",
про визнання недійсною системи реєстру власників іменних цінних паперів.
У березні 2021 року ТОВ "Хімекс Лімітед" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Курс К" про визнання недійсною системи реєстру власників іменних цінних паперів ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час розгляду в Господарському суді Полтавської області справи №917/527/18 за позовом ТОВ "Хімекс Лімітед" до ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" про відкликання та спростування недостовірної інформації, позивачу стало відомо, що у період з 21.04.2011 по 22.06.2011 ТОВ "Курс К" була відновлена система реєстру власників іменних цінних паперів ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" станом на 31.12.2007, у якій ТОВ "Хімекс Лімітед" обліковується як власник 11,8882 % акцій ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю". Разом з тим позивач вказує, що, починаючи з 2008 року він не є акціонером ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", оскільки свої акції відчужив іншій особі - Компанії "Рейна Лімітед" за договором купівлі-продажу цінних паперів №18/02/08 від 18.02.2008. Позивач також вказує, що відновлення системи реєстру було здійснено відповідачем з порушенням норм визначених Положенням про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів №1000 від 17.10.2006, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - Положення).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів обґрунтовані тим, що під час розгляду справи №18/2850/11 судом було установлено, що останньою дійсною копією реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" є реєстр таких власників, складений станом на 31.12.2007, у зв`язку з чим суди, пославшись на норму частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відхилили доводи позивача, що така копія складена не на підставі контрольної копії цього реєстру, яка мала зберігатися у Національного депозитарія України. Крім того, суди зазначили, що позивачем не підтверджено належними доказами факту набуття Компанією "Рейна Лімітед" права власності на цінні папери ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" у кількості 138237 штук від ТОВ "Хімекс Лімітед".

У квітні 2022 року ТОВ "Хімекс Лімітед" подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи справу по суті суди ухилилися від застосування до спірних правовідносин норм Положення і оцінки їх (норм) дотримання відповідачем, безпідставно пославшись лише на правові оцінки, зроблені судом у справі №18/2850/11, в які й він участі не приймав. Позивач вказував, що суди не надали належної оцінки також й іншим його доводам щодо порушення норм Положення відповідачем, які не пов`язані лише з відновленням копії реєстру власників не на підставі його дійсної копії, а саме доводам про безпідставне, самостійне включення відповідачем позивача, який вже не являвся власником акцій, до відновленого реєстру. Крім того позивач посилався на порушення, зокрема, норм процесуального права внаслідок ненадання судами оцінки наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження обставин вибуття позивача із числа власників акцій ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю".

За результатами здійснення касаційного перегляду зазначених вище судових рішень, Верховний Суд постановою від 15.06.2022 залишив касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишив без змін.

Верховний Суд, зокрема, зазначив, що господарськими судами при розгляді цієї справи було обґрунтовано та правильно взято до уваги обставини, встановлені Господарським судом Полтавської області у справі №18/2850/11, оскільки, предметом дослідження в тому рішенні були обставини відновлення системи реєстру власників іменних цінних паперів одного і того ж самого емітента (ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю"), здійсненої одним і тим же реєстратором (ТОВ "Українське реєстраційне бюро") станом на одну ж дату (31 грудня 2007 року). Отже, Верховний Суд визнав обґрунтованим встановлення судами обставин дотримання відповідачем норм Положення при відновленні копії реєстру на підставі частини четвертої статті 75 ГПК України.

Відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" діяльність щодо ведення реєстру власників іменних цінних паперів здійснює емітент або реєстратор. Якщо кількість власників іменних цінних паперів емітента перевищує кількість, визначену Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку як максимальну для організації самостійного ведення реєстру емітентом, емітент зобов`язаний доручити ведення реєстру реєстратору шляхом укладення відповідного договору. Договір на ведення реєстру емітент може укласти лише з одним реєстратором.

Згідно зі статтею 1 указаного Закону реєстратор - це юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, який одержав в установленому порядку ліцензію на ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.

Частиною четвертою статті 9 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" передбачено, що ведення реєстрів власників іменних цінних паперів передбачає облік та зберігання протягом певних строків інформації про власників іменних цінних паперів та про операції, внаслідок яких виникає необхідність внесення змін до реєстру власників іменних цінних паперів.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення система реєстру власників іменних цінних паперів - це сукупність даних, що забезпечує ідентифікацію зареєстрованих у цій системі власників, номінальних утримувачів та емітента, а також іменних цінних паперів, зареєстрованих на їх ім`я, облік усіх змін інформації щодо вищевказаних осіб та цінних паперів, одержання та надання інформації цим особам і складання реєстру власників іменних цінних паперів.

Також розділом І Положення передбачено, що реєстром власників іменних цінних паперів визнається перелік за станом на певну дату власників та номінальних утримувачів іменних цінних паперів, які обліковуються на їх особових рахунках, що є складовою частиною системи реєстру та дає змогу ідентифікувати цих власників, кількість, номінальну вартість та вид належних їм іменних цінних паперів.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 розділу ІХ Положення утратою системи реєстру акціонерів акціонерного товариства без можливості її відновлення власними силами реєстроутримувача вважається реальна відсутність системи реєстру в реєстроутримувача та невідновлення її у строки та/або в порядку, визначеному в пункті 2 розділу X цього Положення. Факт утрати реєстру може бути установлено уповноваженою особою Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку під час розгляду справи про правопорушення на ринку цінних паперів та в інших випадках, визначених законодавством.

З метою відновлення реєстру, реєстроутримувач, на якого покладено відновлення системи реєстру, повинен згідно з пунктом 2 розділу X цього Положення здійснити відповідну публікацію у погодженому з емітентом друкованому виданні. Указана публікація має містити таку інформацію: дані про емітента (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ, повне найменування, місцезнаходження); дані про реєстроутримувача, який здійснює відновлення системи реєстру (повне найменування, місцезнаходження, номер ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, а саме діяльності з ведення реєстру власників іменних цінних паперів); дату, за станом на яку існує остання дійсна копія реєстру. Крім того, у публікації має бути зазначено, що відбулася втрата реєстру без можливості його відновлення власними силами реєстроутримувача; усім особам, які є власниками цінних паперів указаного емітента, інформація про яких і про належні їм цінні папери існує в останній дійсній копії реєстру і не змінилася, для підтвердження цієї інформації слід надати реєстроутримувачу, який здійснює відновлення системи реєстру, анкету зареєстрованої особи, оформлену відповідно до вимог цього Положення, та в разі, якщо емітентом було забезпечено надання цій особі сертифіката, додатково пред`явити цей сертифікат; унесення до реєстру інформації про осіб, які є власниками цінних паперів указаного емітента, але інформація про яких відсутня в останній дійсній копії реєстру або змінилася порівняно з даними, що містяться в цій копії, відбуватиметься тільки в разі надання реєстроутримувачу, який здійснює відновлення системи реєстру, повного комплекту документів, що підтверджує перехід права власності до них, на належні ним цінні папери від осіб, інформація про яких міститься в останній дійсній копії реєстру.

Пунктами 6-8 розділу ІХ Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів передбачено, що відновлення відбувається шляхом унесення змін до реєстру, який за складом власників цінних паперів та належних їм цінних паперів збігається з останньою дійсною копією реєстру. Останньою дійсною копією реєстру визнається та, що була останньою передана на зберігання Національному депозитарію України відповідно до пункту 14 розділу III цього Положення, у порядку, установленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, та форматі, установленому Національним депозитарієм України.

Для підтвердження інформації в реєстрі, який відновлюється, про власника цінних паперів та належні йому цінні папери, яка існувала в останній дійсній копії реєстру і не змінилася від того часу і до дати звернення, такий власник (уповноважена ним особа) подає анкету зареєстрованої особи, оформлену відповідно до вимог цього Положення. Якщо емітентом було забезпечено надання цьому власнику сертифіката, то він додатково пред`являє цей сертифікат. Реєстроутримувач, який здійснює відновлення системи реєстру, фіксує в системі реєстру факт отримання анкети зареєстрованої особи. Під час внесення до реєстру інформації про власників, які не обліковуються в останній дійсній копії реєстру або інформація про яких змінилася порівняно з даними, що містяться в цій копії, реєстроутримувач, який відновлює систему реєстру, повинен спочатку відстежити у зворотному порядку перехід права власності на цінні папери від цієї особи до власників цінних паперів, що містяться в останній дійсній копії реєстру, після чого провести зміни щодо нього в системі реєстру. При цьому розгляд пакета документів про наявність підстав щодо внесення змін до реєстру відбувається відповідно до вимог цього Положення.

Отже, з системного аналізу розділу ІХ Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів убачається, що відновлення утраченого реєстру реєстроутримувачем, на якого покладено відновлення системи реєстру, відбувається шляхом унесення змін до реєстру, який за складом власників цінних паперів та належних їм цінних паперів збігається з останньою дійсною копією реєстру.

Поряд з цим, як було зазначено вище, останньою дійсною копією реєстру визнається та, що була останньою передана на зберігання Національному депозитарію України відповідно до пункту 14 розділу III цього Положення, у порядку, установленому Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, та форматі, установленому Національним депозитарієм України.

Таким чином, норми Положення містять визначення останньої дійсної копії реєстру як документу, який має використовуватись в процедурі відновлення втраченого реєстру акціонерів та процедуру, якої мало бути дотримано для включення тих чи інших осіб до відновлюваного переліку акціонерів. Водночас, ані Положення, ані будь-який інший нормативно-правовий акт не наділяють емітента (його органи чи посадових осіб) правом самостійно визначати останню дійсну копію реєстру інакше ніж це було визначено Положенням.

Вирішуючи цей спір по суті, судами мало бути досліджено дотримання відповідачем вищевказаних приписів Положення та застосовано вказані норми матеріального права для визначення правомірності дій відповідача.

Однак, вирішуючи спір у справі, суди першої та апеляційної інстанцій фактично ухилилися від застосування до спірних правовідносин приписів Положення і оцінки їх дотримання відповідачем, пославшись лише на правові висновки, зроблені судом у справі №18/2850/11 за позовом ТОВ "Хімопол" до ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" та ТОВ "Українське реєстраційне бюро" про:

- визнання недійсною системи реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", відновленою ТОВ "Українське реєстраційне бюро" станом на 31.12.2007;

- зобов`язання ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" та ТОВ "Українське реєстраційне бюро" визначити останньою дійсною копією системи реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" контрольну копію реєстру, що була останньою передана на відповідальне зберігання Національному депозитарію України останнім реєстроутримувачем.

Відповідно до частин п`ятої статті 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відтак, враховуючи те, що ТОВ "Хімікс Лімітед" не брало участі у справі Господарського суду Полтавської області №18/2850/11, установлені під час розгляду цієї справи обставини можуть бути спростовані ТОВ "Хімікс Лімітед" у загальному порядку, а правова оцінка, що надана судом вказаним обставинам при розгляді справи №18/2850/11 не є обов`язковою у цій справі №910/4979/21.

Крім того, відповідно до положень статті 75 ГПК України не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (зазначені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №910/2164/18 та від 08.07.2019 у справі №908/156/18).

Аналіз змісту рішення Господарського суду Полтавської області від 29.11.2011 у справі №18/2850/11 свідчить про те, що судом встановлено під час розгляду вказаної справи, що Національний депозитарій України не приймав копію реєстру власників іменних цінних паперів Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю", а тому не має можливості надати контрольну копію реєстру власників іменних цінних паперів. Поряд з цим, суд відмовив у визнанні недійсною копії реєстру власників іменних цінних паперів станом на 31.12.2007, який було складеного не на підставі контрольної копії цього реєстру, пославшись на статтю 8 Цивільного кодексу України, застосувавши аналогію закону. Тобто під час розгляду вказаної справи судом не було встановлено обставин беззаперечного дотримання вимог законодавства під час відновлення копії реєстру акціонерів станом на 31.12.2007, однак зазначено про неможливість відновлення такої копії за обставин, що фактично склалися, у інший спосіб. Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що неведені висновки є наданою судом правовою оцінкою обставин справи, встановленим на підставі оцінки доказів, наданих позивачем саме у цій справі, і які: (1) можуть бути спростовані особою, яка не приймала участі у справі (частина п`ята статті 75 ГПК України); (2) не є фактичними обставинами, що можуть бути враховані судами відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, позаяк є правовими оцінками аргументів сторін при вирішенні іншого спору з іншою стороною, яка не заявляла аргументів аналогічних аргументам позивача, заявленому у цьому спорі у справі №910/4979/21, хоча предмет спору - визнання недійсною системи реєстру власників іменних цінних паперів, у обох справах є аналогічним.

Крім того, під час розгляду спору у справі №18/2850/11 не встановлювались всі обставини, які, зокрема, складають предмет доказування у справі №910/4979/21, а зміст судового рішення у справі №18/2850/11 не містить оцінки доводів та доказів, які були наведені позивачем у справі №910/4979/21.

З огляду на викладене вище вважаю, що попередні судові інстанції під час розгляду справи №910/4979/21 мали надати власну оцінку доводам позивача, на підставі оцінки наданих ним доказам встановити обставини та зробити правові висновки щодо дотримання відповідачем норм Положення при відновленні копії системи реєстру з урахуванням актуальної на час відновлення інформації, тобто виснувати про доведення/недоведення позивачем обставин щодо втрати ним права власності на акції.

Так, зазначаючи про порушення вимог Положення, позивач також вказував, що окрім відновлення копії реєстру не на підставі його контрольної копії, яка знаходилася у Національного депозитарія України, відповідач допустив також порушення інших вимог Положення внаслідок формування не актуального на дату відновлення реєстру переліку власників.

Позивач на обґрунтування такої своєї позиції зазначав, що визначена у Положенні процедура відновлення втраченого реєстру, передбачала вчинення відповідачем, зокрема, наступних дій: у здійснюваній публікації у погодженому з емітентом друкованому виданні мало бути зазначено вказівки усім особам, які є власниками та утримувачами цінних паперів указаних емітентів, інформація про яких і про належні їм акції існує в останній дійсній копії реєстру і не змінилася, надати реєстроутримувачу, який здійснює відновлення системи реєстру, анкету зареєстрованої особи (пункт 4 розділу ІХ Положення); для підтвердження інформації в реєстрі, який відновлюється, про власника цінних паперів та належні йому цінні папери, яка існувала в останній дійсній копії реєстру і не змінилася від того часу і до дати звернення, такий власник (уповноважена ним особа) подає анкету зареєстрованої особи, оформлену відповідно до вимог цього Положення (пункт 6 розділу ІХ Положення); реєстроутримувач, який здійснює відновлення системи реєстру, фіксує в системі реєстру факт отримання анкети зареєстрованої особи (абзац другий пункту 6 розділу ІХ Положення).

Посилаючись на ці норми Положення, позивач вказував, що відновлення системи реєстру мало відбуватися відповідачем на підставі даних, що відображені в анкетах, поданих власниками акцій, та зазначав, що жодних анкет ТОВ "Хімекс ЛТД" не подавалось, тоді як відповідач самостійно включив до відновленої системи реєстру дані про позивача, без дотримання правил перевірки цих даних, визначених Положенням.

Однак, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять належної оцінки вказаним обставинам та мотивів відхилення цих доводів позивача у текстах судових рішень.

Крім того, у цій справі частина аргументів позивача і наданих по справі доказів стосувалася відомостей, зафіксованих державою у встановленому порядку і розміщених на відповідних загальнодоступних веб-сторінках порталу Агентства smida.gov.ua. Зокрема, у справу позивачем надавались роздруківки відомостей, оприлюднених за 1, 2 квартал 2008 року щодо власників крупних пакетів акцій ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю". Ці відомості надавалися відповідно до вимог чинного у 2008 році Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1591 від 19.12.2006 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.02.2007 за №97/13364) (далі - Положення №1591).

Позивач вказував, що внаслідок відчуження і зміни власників акцій ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", змінились власники, яким належить 10 і більше відсотків голосуючих акцій, приписами пункту 1, Глави 1, Розділу II Положення №1591 обов`язком ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", як емітента цінних паперів, було визначено обов`язок здійснювати розкриття особливої інформації (в т.ч. даних про зміну власників акцій, яким належить 10 і більше відсотків акцій).

Згідно з пунктом 7 Глави 2 Розділу 2 Положення інформація про зміну власників акцій, яким належить 10 і більше відсотків голосуючих акцій за 1, 2 квартал 2008, розкривались емітентом на фондовому ринку.

Таким чином позивач зазначав, що самим емітентом було оприлюднено у визначеному законодавством порядку інформацію про актуальних власників його акцій, яким позивач з 2008 року вже не був.

Крім того позивач наголошував, що зазначені відомості узгоджуються з даними річного звіту ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" за 2008 рік, в якому емітентом було зазначено, що з числа акціонерів вибула юридична особа - ВАТ "Хімекс", правонаступником якого є позивач, яке володіло 11,89% акцій.

Відтак, в ході вирішення цієї справи позивач надав докази, якими доводив обставини його вибуття у 2008 році з числа акціонерів ПрАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", однак такі докази залишились без оцінки, відповідні ним обставини не були встановлені попередніми судовими інстанціями, підстави їх неврахування чи відхилення судами не умотивовані в судових актах.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною п`ятою статті 236 ГПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною четвертою статті 238 ГПК України в мотивувальній частині рішення суду зазначається серед іншого, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

На мою думку, в порушення наведених вище приписів законодавства, суди попередніх інстанцій припустились порушень норм процесуального права, дійшовши безпідставних висновків про застосування норми частини четвертої статті 75 ГПК України, із одночасним незастосуванням норми частини п`ятої цієї статті, а тому не оцінили доказів, наданих позивачем на спростування обставин, встановлених у іншій справі, в якій він не брав участі. За таких обставин суди не дали власної правової оцінки обставинам дотримання відповідачем норм Положення при відновлення системи реєстру, які ґрунтувались на аргументах і доказах позивача у даному правовому конфлікті сторін цього спорі, не встановили обставин справи на підставі наданих позивачем доказів, якими він обґрунтовував свої вимоги. З огляду на викладене вище вважаю, що прийняті у справі судові акти підлягали скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Суддя С. Бакуліна