ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"26" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 906/1128/17

За позовом Державного підприємства Білокоровицьке лісове господарство, смт. Нові Білокоровичі Житомирської області

до відповідача 1 Закарпатської митниці Держмитслужби, м. Ужгород

до відповідача 2 Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, м. Ужгород

про стягнення суми 50 461 грн. 70 коп. шкоди, завданої протиправною діяльністю щодо затримки та переогляду вагонів № 68701143, № 66876889, № 66104001 з лісоматеріалами,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Райніш М.І.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача 1 не з`явився

Відповідача 2 не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Державним підприємством Білокоровицьке лісове господарство, смт. Нові Білокоровичі Житомирської області заявлено позов до відповідача Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород про стягнення суми 50 461 грн. 70 коп. шкоди, завданої протиправною діяльністю щодо затримки та переогляду вагонів № 68701143, № 66876889, № 66104001 з лісоматеріалами.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.01.2018 року відкрито провадження у справі № 906/1128/17 в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.01.2018 року. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою. Встановлено відповідачу строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України до 17.01.2018 року.

Ухвалами суду від 17.01.2018 року та 07.02.2018 року підготовчі засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

У підготовчому засіданні 01.02.2018 року за участю уповноважених представників сторін судом оголошувалась перерва.

Ухвалою суду від 21.02.2018 року провадження у справі № 906/1128/17 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 806/1564/17 за результатами його касаційного перегляду.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року провадження у справі № 906/1128/17 поновлено та призначено підготовче засідання на 16.02.2021 року.

Ухвалами суду від 16.02.2021 року, 11.03.2021 року, 06.05.2021 року, 15.06.2021 року, 09.09.2021 року та 20.10.2021 року підготовчі засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

У підготовчому засіданні 14.04.2021 року за участю уповноважених представників сторін судом оголошувалась перерва.

Ухвалою суду від 09.09.2021 року здійснено заміну відповідача у справі Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на його правонаступника Закарпатську митницю Держмитслужби, м. Ужгород, а також залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, м. Ужгород, присвоївши йому процесуальний статус відповідача 2.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 906/1128/17 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 09.02.2022 року.

Ухвалами суду від 09.02.2022 року та 15.03.2022 року судові засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду. Явка уповноважених представників учасників процесу судом була визнана на власний розсуд.

Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач 1 в судове засідання 26.05.2022 року не з`явився. Разом з тим, поданими суду клопотаннями б/н від 15.03.2022 року (вх. № 02.3.1-02/1681/22 від 15.03.2022 року), б/н, б/д (вх. № 02.3.1-02/2657/22 від 26.05.2022 року) просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідач 2 явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, 15.03.2022 року Верховна Рада України затвердила Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 року № 133/2022, відповідно до якого воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб. 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. 22.05.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства випливає, що запровадження на території держави режиму воєнного стану не має прямого впливу на процес здійснення судочинства (за винятком випадку неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій ведуться активні бойові дії).

Суд звертає увагу, що відповідачами в межах даного спору є юридичні особи публічного права Закарпатська митниця Держмитслужби та Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, територіально розташовані в Закарпатській області, де наразі не ведуться бойові дії, а відтак, відсутні підстави для нездійснення правосуддя судами, в тому числі і Господарським судом Закарпатської області.

Водночас, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 15.03.2022 року явка учасників справи в судове засідання 26.05.2022 року судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідачів за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та відповідачем 1.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС в частині затримки для проведення переогляду залізничних вагонів № 68701143, № 66876889 та № 66104001, відправником яких був позивач, на підставі рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 року у справі № 906/1189/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця до Державного підприємства Білокоровицьке лісове господарство, третя особа Закарпатська митниця ДФС, стягнуто з позивача на користь Акціонерного товариства Українська залізниця суму 49 083 грн. 70 коп. за простій вагонів та 1 378 грн. судового збору, всього 50 461 грн. 70 коп.

Позивач стверджує, що вищезазначена сума фактично сплачена позивачем на користь ПАТ Українська залізниця, підтвердженням чого є копія постанови про закінчення виконавчого провадження № 53583397 із примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1189/16, виданого 26.01.2017 року.

Крім того, позивач наголошує, що протиправність дій Закарпатської митниці ДФС в частині затримки й переогляду вагонів № 68701143, № 66876889 та № 66104001 встановлена постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року у справі № 806/1564/17. Беручи до уваги приписи ст. ст. 1166, 1173-1174 Цивільного кодексу України та ст. 228 Господарського кодексу України, стверджує про наявність підстав для стягнення на його користь збитків, спричинених неправомірною діяльністю Закарпатської митниці, в порядку регресу.

ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧІВ

Відповідач 1 у відзиві на позов, що надійшов до суду 15.01.2018 року, проти заявлених вимог заперечив. Зазначає про те, що позивачем належними й допустимими доказами не доведено наявності та розміру шкоди, завданої Закарпатською митницею ДФС, а матеріали справи, не містять преюдиційних судових рішень, де б була встановлена неправомірність дій Закарпатської митниці за конкретно визначений проміжок часу використання вагонів. Крім того, наголошує, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, відбувається шляхом списання такої з державного бюджету, що, зокрема, належить до функціональних обов`язків територіального органу Казначейства.

Відповідач 2 не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позов у порядку ст. 165 ГПК України, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча розгляд справи судом неодноразово відкладався. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач 2 повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, зазначену в ЄДРЮОФОПтаГФ), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Разом з тим, представником відповідача 2 на електронну адресу суду було надіслано клопотання № 4-31-2-10/6581 від 15.12.2021 року (вх. № 02.3.1-02/9148/21 від 15.12.2021 року), відповідно до якого останній просив суд надіслати копію позовної заяви на електронну адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, оскільки така від позивача не надходила.

У даному контексті суд зауважує, що за змістом приписів ч. 2 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів, зокрема, у разі залучення судом до участі у справі іншого відповідача, покладається саме на позивача.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії. Отже, учасники процесу не позбавлені права ознайомитись із матеріалами справи, у тому числі і з позовною заявою та доданими до неї документами у приміщенні суду. Разом з тим, відповідач 2 до суду не звертався з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, в тому числі і позовної заяви.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

У поданих суду письмових поясненнях щодо відзиву за вих. № 113 від 23.01.2018 року (вх. № 02.3.1-09/910/18 від 23.01.2018 року, оригінал надійшов 29.01.2018 року) позивач зазначив про те, що розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій відповідача, пов`язаних із затримкою вагонів № 68701143, № 66876889, № 66104001 з лісоматеріалами, підтверджується розрахунком суми збитків згідно з актами загальної форми № № 399, 402 та 408 від 01.06.2016 року. На переконання позивача, відповідачем не надано жодних доказів того, що переміщення лісоматеріалів в залізничних вагонах відбувалось за маршрутом та у спосіб, які є типовими для переміщення предметів контрабанди або товарів, які є безпосередніми предметами порушення митних правил. З огляду на вказане, позивач наголошує на протиправності дій Закарпатської митниці ДФС, у зв`язку з чим просить стягнути з її правонаступника Закарпатської митниці Держмитслужби суми 50 461 грн. 70 коп. заподіяної майнової шкоди.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

У травні 2016 року Державним підприємством Білокоровицьке лісове господарство (позивачем у справі) відправлено зі станції Поляски, Білокоровичі Південно-Західної залізниці до станції Тужер вагони № 68701143, № 66876889 та № 66104001 з вантажем лісоматеріали (відправки № 494450, № 496034 та № 497727).

В подальшому, вищезазначені вагони прибули на станцію Батьово, де були відчеплені для здійснення переогляду на підставі заявок Закарпатської митниці ДФС від 21.05.2016 року № 18/16 та від 24.05.2016 року № 22/16. За результатами переогляду вантажу у вагонах, інспекторами митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів від 01.06.2016 року № /2016/ЗМЗ-03022, згідно з яким сторонніх вкладень у вантажі лісоматеріали не виявлено, та прийнято рішення про випуск зазначених вагонів для їх руху за призначенням.

Залізницею, у свою чергу, 01.06.2016 року складено акти загальної форми № 399, № 402 та № 408 на випуск останніх, із нарахуванням, при цьому, належних платежів за затримку в розмірі 49 083 грн. 70 коп., зокрема: - за актом загальної форми № 399 нараховано платежі за затримку вагона № 68701143 на суму 17 644 грн. 80 коп.; - за актом загальної форми № 402 нараховано платежі за затримку вагона № 66876889 на суму 17 690 грн. 80 коп.; - за актом загальної форми № 408 нараховано платежі за затримку вагона № 66104001 на суму 13 177 грн. 10 коп.

У зв`язку з несплатою позивачем вказаної грошової суми в добровільному порядку, ПАТ Українська залізниця звернулось до Господарського суду Житомирської області із позовом про примусове стягнення такої з ДП Білокоровицьке лісове господарство.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 року у справі № 906/1189/16 наведений позов було задоволено та стягнуто з ДП Білокоровицьке лісове господарство на користь Акціонерного товариства Українська залізниця суму 49 083 грн. 70 коп. за затримку вагонів та 1 378 грн. судового збору.

15.03.2017 року Олевським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження № 53583397 із примусового виконання наказу № 906/1189/16, виданого Господарським судом Житомирської області 26.01.2017 року.

06.11.2017 року зазначене виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням боржником судового рішення в частині сплати на користь Акціонерного товариства Українська залізниця заборгованості в сумі 50 461 грн. 70 коп. Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2017 року.

Вважаючи дії Закарпатської митниці ДФС щодо затримки вагонів для здійснення переогляду протиправними, ДП Білокоровицьке лісове господарство звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання дій Закарпатської митниці ДФС протиправними.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року у справі № 806/1564/17, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 року, адміністративний позов задоволено та визнано протиправними дії Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України по затримці вагонів № 68701143, № 66876889, № 66104001 з лісоматеріалами Державного підприємства Білокоровицьке лісове господарство на залізничній станції Батьово митного посту Залізничний Закарпатської митниці ДФС.

Покликаючись на зазначені судові рішення в якості преюдиційних, ДП Білокоровицьке лісове господарство звернулось до господарського суду з позовом до Закарпатської митниці ДФС про стягнення на його користь збитків, спричинених неправомірною діяльністю Закарпатської митниці ДФС, у порядку регресу на підставі приписів ст. ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України та ст. 228 Господарського кодексу України.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 цього Кодексу допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органів державної влади чи місцевого самоврядування, а також їх посадових або службових осіб.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Таким чином, дії (бездіяльність) відповідача 1, внаслідок яких було завдано шкоди, є основним предметом доказування в межах цієї справи, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 Цивільного кодексу України).

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, висвітленою у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі № 914/1221/17, від 21.09.2021 року у справі № 454/30/16-ц, від 11.01.2022 року у справі № 910/1904/20, від 23.11.2021 року у справі № 910/9761/20.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що в межах спірних правовідносин відсутні підстави вважати дії Закарпатської митниці ДФС (правонаступник Закарпатська митниця Держмитслужби) протиправними, оскільки постановою Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі № 806/1564/17 касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задоволено частково, скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 року, а справу направлено на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі № 806/1564/17, що набрала законної сили у встановленому процесуальним законом порядку, позовну заяву ДП Білокоровицьке лісове господарство залишено без розгляду.

У свою чергу, рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2017 року у справі № 906/1189/16, яким із позивача стягнуто грошові кошти в сумі 50 461 грн. 70 коп. на користь АТ Українська залізниця, не містить вказівок на неправомірність дій Закарпатської митниці ДФС (правонаступник Закарпатська митниця Держмитслужби) в частині затримки вагонів для здійснення їх переогляду.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що позивачем належними й допустимими доказами не доведено факту протиправності дій Закарпатської митниці ДФС (правонаступник Закарпатська митниця Держмитслужби), а безпосереднє встановлення неправомірності дій суб`єкта владних повноважень не може бути предметом розгляду в даній справі, оскільки вирішується в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним обставин суду не надав, аргументи позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 29.06.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.