ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Справа № 902/863/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Перевозник П.М.

від відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 30.11.2021 (суддя Маслій І.В., повний текст складено 10.12.2021) у справі № 902/863/21

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеваторна компанія "Кусто Агро"

про стягнення 76819,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

АТ "Державна продовольчо-зернова компанія України" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з ТзОВ "Елеваторна компанія "Кусто Агро" 76819, 64 грн. заподіяних збитків.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 у справі № 902/863/21 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог скарги позивач вказує про те, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що: в договорі та в додатковій угоді № 1 сторонами не передбачено кількість днів для завантаження вагонів; відповідач затримав вагони на 4 дні, тобто приблизно на 96 годин, а не на строк, який зазначає позивач. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що в договорі та в додатковій угоді № 1 сторонами не передбачено кількість днів для завантаження вагонів, спростовується умовами п. 20 додаткової угоди № 1, згідно з якими кількість зерна, що підлягає відвантаженню, становить не менше 400 т на добу. Таким чином, відповідач зобов`язаний був відвантажити весь обсяг залишку зерна позивача (800 т) протягом 2 діб (800 т : 400 т/д = 2 доби). Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач затримав вагони на 4 дні (тобто на 96 годин), спростовується відповідним розрахунком, згідно з яким час простою вагонів з вини відповідача склав 162 год. 15 хв. Також скаржник вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що: з наявних у справі актів та рахунків вбачається, що вони виставлені за організацію відвантаження і відправки кукурудзи, а також оформлення з/д накладних і інших супутніх документів, але не містять відомостей про збитки від простою вагонів; у відомості № 07060004 відсутній погодинний тариф, за яким можна провести розрахунок погодинної тарифікації за простій вагонів; позивачем документально не доведено вартість понесених збитків та період простою вагонів. Інший висновок суду першої інстанції про неможливість провести розрахунок погодинної тарифікації за простій вагонів на підставі відомості № 07060004, спростовується відповідним розрахунком. Ще один висновок суду першої інстанції про те, що позивачем документально не доведено вартість понесених збитків та період простою вагонів, спростовується обґрунтованим розрахунком, який наведений у апеляційній скарзі, а також документами, перелік та аналіз яких наведений у скарзі. Відтак, скаржник вказує на невідповідність обставинам справи висновку суду першої інстанції про те, що позивачем документально не доведено вартість понесених збитків та період простою вагонів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 у справі № 902/863/21; постановлено розглянути апеляційну скаргу без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 клопотання представника АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" адвоката Перевозника П.М. про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи у справі № 902/863/21 задоволено; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно частин 1-3 статті 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задоволити, а оскаржуване рішення скасувати.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, дату та час судового засідання був належним чином повідомлений судом.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки ухвалами суду явка представників сторін в судові засідання обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що розгляд справи неодноразово відкладався, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського судів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (з 10.09.2019 перейменовано в АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України") (поклажодавець) та ТзОВ "Елеваторна компанія "Кусто Агро" (зерновий склад) укладено договір складського зберігання № 13-Р/18 від 26.07.2018, згідно п. 1.1. якого поклажодавець зобов`язувався передати, а зерновий склад зобов`язувався прийняти сільськогосподарські культури, які визначені в п. 1.1.1. договору, на зберігання на визначених цим договором умовах і у встановлений строк повернути його поклажодавцеві або уповноваженій особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавством. Фактична адреса місцезнаходження зернового складу: Вінницька обл., селище Липовець. вул. Привокзальна 53 (п. 1.4. договору). Відповідно до п. 1.8. договору, зерновий склад здійснює знеособлене зберігання зерна, відповідно до його якості. За взаємною домовленістю сторін зберігання зерна може бути здійснено відокремлено. Тарифи та умови зберігання в такому випадку переглядаються сторонами та відображаються в додатковій угоді до даного договору. Пунктом 2.1. договору передбачено, що приймання та відвантаження зерна проводиться згідно встановленій на зерновому складі черговості, а також у відповідності з порядком і правилами приймання і методами відбору проб для відповідного виду Зерна, передбачених Інструкцією та діючими ДСТУ. Зерновий склад приймає від поклажодавця зерно за фізичною вагою, яка визначається шляхом зважування зерна на повірених та опломбованих вагах зернового складу (п. 2.3. договору). Пунктом 2.7. договору визначено, що сторони визнають, що. право власності на зерно, яке передається на зберігання, належить поклажодавцеві, і зерновий склад не має права розпоряджатись зерном, крім випадку, вказаного в п. 4.9. даного договору. Відвантаження та переоформлення зерна здійснюється за умови повної сплати за надані послуги згідно графіку роботи зернового складу та відповідно до Інструкції, у фактичній вазі, що розраховується на основі залікової ваги, залікової якості та фактичної якості зерна, що відвантажується на підставі письмової вимоги поклажодавця. При відвантажені зерна поклажодавець зобов`язаний надати Зерновому складу наступні документи оформлені належним чином (підписані уповноваженими особами та скріплені печатками): лист від поклажодавця на відвантаження даної партії товару; доручення на отримання матеріальних цінностей для отримання відповідної партії товару; складська квитанція на зерно (або просте складське свідоцтво, подвійне складське свідоцтво) виписане на ім`я поклажодавця; повна оплата за послуги, нараховані та виставлені зерновим складом, відповідно до даного договору; присутність представника поклажодавця з дорученням, що уповноважує такого представника на здійснення вищевказаної операції. Відпуск (відвантаження) зерна здійснюється зерновим складом після надання поклажодавцю попереднього акту-розрахунку. У випадку, якщо поклажодавцем не дотримані умови даного пункту відвантаження товару зерновим складом проводиться не буде. Зерновий склад не несе ніякої відповідальності, в тому числі за простій транспорту поставленого поклажодавцем під завантаження, чи за інші не передбачувані витрати з боку поклажодавця. У разі здійснення відвантаження продукції у вихідні та святкові дні, розмір наданих послуг буде розраховуватись за подвійним тарифом (п. 2.8. договору). Зерновий склад не пізніше 7 (семи) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги від поклажодавця щодо відвантаження зерна, за умови повного розрахунку поклажодавцем за надані послуги з зерновим складом, надання транспорту, виконання п. 2.8. договору, сприятливих погодних умов та відсутності невиконаних вимог щодо відвантаження зерна іншому контрагенту, наданих до моменту отримання вимоги від поклажодавця - починає відвантаження зерна у наданий поклажодавцем транспорт відповідно до погодженого графіку. У випадку порушення поклажодавцем графіка відвантаження (ненадання транспорту в окремі дні графіку) зерновий склад має право здійснювати відвантаження зерна у вказані дні іншому контрагенту, заявка від якого надана після погодження графіка з поклажодавцем. Зерновий склад відновлює відвантаження зерна поклажодавцю за фактом надання останнім транспорту згідно графіку. За заявою поклажодавця та за умови погодження та наявності технічної можливості, зерновим складом проводить відвантаження зерна у нічний час (з 17-00 год. до 8-00 год.), святкові та вихідні дні. При цьому поклажодавець оплачує послуги зернового складу з відвантаження за подвійним тарифом. Поклажодавець зобов`язаний письмово повідомити зерновий склад про тип та спосіб відвантаження, погоджувати графік відвантаження для кожного способу відвантаження. Представник поклажодавця повинен бути присутнім при зважуванні вагонів/автотранспорту і прийняти зерно від Зернового складу по кількості та якості. При невиконанні цих умов зерновий склад знімає з себе відповідальність за простій вагонів та автотранспорту. При відвантаженні зерна поклажодавця на залізничний транспорт, зерновий склад приймає чи завантажує вагони поставлені уповноваженим представником поклажодавця, після підтвердження електронної заявки уповноваженого представника, пунктом прийняття та регіональним відділенням ПАТ "Укрзалізниця". Термін забирання вагонів після завантаження та передачі уповноваженому представнику поклажодавця не повинен перевищувати періоду подачі (переподачі) наступної партії вагонів, якщо залишення вагонів на під`їзній колії зернового складу (фронт подачі) перешкоджає відвантаженню зерна іншим поклажодавцям. У разі затримки завантажених вагонів на коліях Зернового складу, перед подачею порожніх вагонів для відвантаження наступного контрагента, на поклажодавця з вини якого (прямої чи опосередкованої) відбулася затримка відвантаження наступного за графіком контрагента, нараховується неустойка в розмірі претензії виставленої зерновому складу від контрагента, який поніс збитки. Митний контроль залізничного транспорту проводиться на коліях ПАТ "Укрзалізниця", за межами території елеватора. У випадку, якщо погіршення якості зерна виникло внаслідок перевищення часу знаходження зерна в транспортних засобах більше потрібного для перевезення, простоїв, негерметичності транспортного засобу, недбалості перевізника зерна найнятого поклажодавцем, зерновий склад не несе відповідальності за таке погіршення якості зерна (п. 2.10. договору).

Згідно п. 2.15. договору, послуги зернового складу вважаються повністю наданими в момент закінчення відвантаження зерна або повного переоформлення, та оформленням товарно-транспортних документів. Зерновий склад кожних 15 календарних днів, з моменту отримання зерна на зберігання, проводить нарахування наданих послуг, складає та надає поклажодавцю акт виконаних робіт (наданих послуг), рахунок на оплату. Поклажодавець сплачує вартість всіх наданих послуг зернового складу на протязі 3-х банківських днів після отримання рахунку згідно п. 4.2. даного договору, в грошовій формі. Розрахунки за надані послуги проводяться в гривнях. Послуги по збереженню, відвантаженні і зважуванню, оплачуються. Поклажодавцем по тарифах, затвердженим зерновим складом шляхом передоплати до моменту відвантаження або переоформлення (п. 4.2. та п. 4.3. договору). Згідно п. 4.6. договору, вартість послуги зі зберігання певної продукції (в розрізі класів), що накопичилась на дату переоформлення чи відвантаження такої продукції частково чи повністю, має бути сплачена поклажодавцем до повного або часткового переоформлення чи відвантаження. За домовленістю сторін розрахунок за надані послуги може бути здійсненний в натуральній формі у вигляді передачі поклажодавцем зерновому складу зерна (п. 4.13. договору).

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. Граничний строк зберігання зерна встановлюється до 01.05.2019, якщо інше не встановлено даним договором. Зберігання понад встановлений термін тягне за собою підвищення тарифу в 5 разів (п. 7.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2018 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору складського зберігання зерна № 13-Р/18 від 26.07.2018, згідно якої сторони дійшли згоди внести наступні зміни та доповнення до договору, зокрема: Зерновий склад приймає на зберігання зерно в об`ємі згідно складських квитанцій; на підтвердження прийняття зерна на зберігання, склад зобов`язаний видати поклажодавцю складську квитанцію та аналізну картку не пізніше однієї доби, після прийняття зерна на зберігання, із зазначенням фізичної ваги та фактичних показників якості зерна, а також залікової ваги. Після відвантаження частини зерна зерновий склад зобов`язаний виписати складську квитанцію на залишок зерна (п. 1 додаткової угоди). Зерновий склад не має права розпоряджатись зерном (його частиною) поклажодавця на протязі всього терміну зберігання зерна (п. 5 додаткової угоди). Оплата послуг здійснюється щомісяця в робочі дні шляхом перерахунку грошових коштів з поточного рахунку поклажодавця на поточний рахунок зернового складу у строк до 10 (десятого) числа місяця наступного за місяцем надання послуг. Підставою для оплати є оригінал рахунку, що виставляється зерновим складом (п. 9 додаткової угоди). Відвантаження зерна здійснюється зерновим складом після погодженого з поклажодавцем попереднього акту-розрахунку (п. 12 додаткової угоди). Після відвантаження, всієї партії зерна зерновий склад надає поклажодавцю остаточний акт-розрахунок, з врахуванням фактичних якісних показників зерна при відвантаженні (п. 13 додаткової угоди). Поклажодавець повертає 1 (один) примірник підписаного акту-розрахунку на адресу зернового складу за відсутності заперечень. У випадку незгоди з актом-розрахунком поклажодавець надсилає свої письмові заперечення. Зерновий склад не має права списати убуток зерна без наявності погодженого поклажодавцем акту-розрахунку. Будь-які штрафні санкції, у зв`язку з не підписаним(и) актом(ами)-розрахунком, сторонами не нараховуються (п. 15 додаткової угоди). 3а 7 (сім) календарних днів до передбачуваної дати відвантаження зерна, поклажодавець подає письмову заяву в якій повинно зазначатись найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно зі стандартами, вид транспорту, одержувач та дата відвантаження. З моменту отримання заяви про відвантаження зерна від поклажодавця, зерновий склад зобов`язаний розпочати відвантаження зерна не пізніше 7 (семи) календарних днів (або в інший строк за узгодженням сторін) (п. 16 додаткової угоди). Поклажодавець, при відвантаженні зерна залучає експедиторську компанію зі своєї сторони, яка була визначена напередодні відвантаження. Будь-яка інша експедиторська компанія, яка не була погоджена з поклажодавцем, брати участь у відвантаженні зерна не може (п. 18 додаткової угоди).

Зерновий склад зобов`язаний щомісячно, не пізніше 10-го числа кожного місяця, направляти оригінал(и) акту(ів) приймання-передачі виконаних робіт поклажодавцю. У разі, коли поклажодавець не має заперечень до акту(ів) приймання-передачі виконаних робіт, останній повинен підписати та повернути акт(и) на адресу зернового складу, або направити зерновому складу письмові заперечення. У разі не підписання акту(ів) приймання-передачі виконаних робіт поклажодавцем, або не надання письмових заперечень зерновому складу, то такий акт(и) вважається не прийнятим (п. 21 додаткової угоди). Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань сторонами (п. 26 додаткової угоди). Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законодавством України. Сторони визнають та підтверджують, що у випадку виникнення суперечностей між положеннями, даної додаткової угоди та відповідними положеннями договору пріоритет мають положення даної додаткової угоди. Сторони зобов`язуються неухильно дотримуватись умов даної додаткової угоди. При невиконанні чи неналежному виконанні умов додаткової угоди сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє протягом строку дії договору (п. 27 додаткової угоди).

Окрім того, 08.10.2018 та 22.03.2019 сторонами були підписані додаткові угоди № 2 та № 3 до договору складського зберігання зерна № 13-Р/18 від 26.07.2018, якими було змінено тарифи сушки, зберігання та відвантаження.

Позивач вказує, що на виконання умов договору ним було передано на зберігання відповідачу зерно кукурудзи 3 класу урожаю 2018 року в кількості 6 655 590 кг, що підтверджується підписаним сторонами актом-розрахунком № 31 від 10.06.2019, в т.ч. 902 900 кг кукурудзи 3 класу урожаю 2018 року за складською квитанцією на зерно № 197 від 18.10.2018 (серія бланку АЧ № 109875). Станом на 01.06.2019 на зберіганні у відповідача залишалося 275, 141 т належного позивачу зерна кукурудзи 3 класу урожаю 2018 року, що підтверджується довідкою відповідача від 03.06.2019 № 17.

Як вбачається із довідки відповідача від 23.07.2019 № 22, станом на 01.07.2019 на зберіганні у останнього були відсутні залишки зерна позивача, тобто, остання партія належного позивачу зерна була відвантажена відповідачем у червні 2019 року.

Пунктом 5.8. договору сторони передбачили, що зерновий склад зобов`язаний письмово за 10 (десять) днів до закінчення строку зберігання зерна (п. 7.2.) попередити поклажодавця про закінчення терміну зберігання зерна та запропонувати термін його витребування, поряд з цим, аналогічні правові норми містить ч. 2 ст. 31 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Пунктом 7.2. договору встановлено граничний строк зберігання зерна до 01.05.2019.

Однак, відповідач не звертався до позивача з письмовим попередженням про закінчення строку зберігання зерна за договором та не пропонував останньому терміни витребування зерна зі зберігання.

Листом від 07.05.2019 № 130-4-19/2849 позивач звернувся до відповідача з пропозицією про продовження терміну зберігання зерна до 30.06.2019 та укладення відповідної додаткової угоди до договору. У свою чергу, листом від 10.05.2019 № 116, відповідач повідомив про свою відмову від продовження терміну зберігання зерна за договором, а також про збільшення ним в односторонньому порядку тарифу за зберігання зерна в 5 разів. Завищений в 5 разів тариф за зберігання зерна був застосований у виставлених відповідачем за травень-червень 2019 року рахунках на оплату № 387 від 15.05.2019, № 399 від 24.05.2019; № 400 від 27.05.2019; № 416 від 31.05.2019; № 422 від 06.06.2019. У вказаних рахунках замість тарифу за зберігання кукурудзи 3 класу в розмірі 2, 08 грн. за т/добу (погодженого сторонами в додатковій угоді № 3 від 22.03.2019), відповідачем в односторонньому порядку безпідставно застосовано тариф в розмірі 10, 40 грн. за т/добу (тобто в 5 разів більший). Поряд з цим, позивачем належним чином оплачено послуги за договором за період травень-червень 2019 року за тарифами, погодженими сторонами в додатках № 1 і № 2 до договору та додатковій угоді № 3 від 22.03.2019, сплативши відповідачу 319050, 70 грн., що підтверджується довідкою АТ "УКРЕКСІМБАНК" від 26.06.2020 та платіжними дорученнями від 04.06.2019 № 982328, № 982329, № 982330, № 982331.

23.05.2019 позивачем було направлено на електронну пошту відповідача письмову заяву № 23-05/2019-691 ВИН від 23.05.2019 про відвантаження залишку зерна в кількості 800 т залізничним транспортом через експедитора ТзОВ "Транс-Груп", що підтверджується відповідним скріншотом електронної пошти.

З метою перевезення кукурудзи в кількості 2300 т з зернового складу (станція Липовець) на станцію Одеса-Порт, між позивачем та ТзОВ "Транс-Груп" був укладений додаток № 5 від 01.04.2019 до договору № 497 від 05.11.2018, згідно п. 1.1. якого ТзОВ "Транс-Груп" за плату надає позивачу транспортно-експедиційні послуги з перевезення зернових залізничним транспортом. Для відвантаження вказаного зерна, експедитором на станцію Липовець були подані вагони (в т.ч. № 58563487, 95397683, 95619441, 95644605). Вагони № 58563487, 95397683, 95619441, 95644605 прибули на станцію Липовець 24.05.2019 о 18:20 год., що підтверджується відомістю № 07060004 плати за користування вагонами по станції Липовець в червні 2019 року.

Однак, відповідач відмовився приймати та завантажувати вказані вагони, мотивуючи свою відмову тим, що позивач не виконав його вимогу про оплату за завищеним у 5 разів тарифом послуг за зберігання зерна за договором за період травень-червень 2019 року, в зв`язку з чим зазначені вагони простояли на станції Липовець 363 год. 20 хв., за що станцією була нарахована та списана з рахунку експедитора плата за користування вагонами в розмірі 64017, 60 грн. (без ПДВ), що підтверджується відомістю № 07060004 плати за користування вагонами по станції Липовець в червні 2019 року.

Вказані вагони були завантажені та відправлені відповідачем лише 07.06.2019, що підтверджується залізничною накладною № 42522706 від 07.06.2019 та відомістю № 07060004 плати за користування вагонами по станції Липовець в червні 2019 року.

Згідно п.п. 2.2.8. п. 2.2. договору № 497, на підставі рахунку № 17 від 10.07.2019 та акту прийому-здачі виконаних робіт № 16 від 10.07.2019, позивачем відшкодовано експедитору витрати, пов`язані з простоєм вагонів № 58563487, 95397683, 95619441, 95644605 на станції Липовець, в сумі 76819, 64 грн. (64017, 60 грн. + ПДВ = 76819, 64 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 983985 від 25.07.2019.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що збитки понесені ним внаслідок простою вагонів № 58563487, 95397683, 95619441, 9564460 з вини відповідача, становлять 76819, 64 грн. (з ПДВ).

Зважаючи на вказані обставини, позивач звертався до відповідача з вимогами від 27.11.2019 № 130-4-19/7236 та № 130-4-19/7232 про відшкодування понесених збитків в сумі 76819, 64 грн., у відповідь на які, листом від 17.12.2019 № 218, відповідач повідомив про відмову відшкодовувати позивачу завдані збитки зважаючи на те, що рахунки на оплату послуг за травень-червень 2019 року № 387 від 15.05.2019, № 399 від 24.05.2019; № 400 від 27.05.2019; № 416 від 31.05.2019; № 422 від 06.06.2019 не були оплачені позивачем за завищеним в 5 разів тарифом за зберігання зерна.

Згодом, 16.07.2020, позивач повторно звернувся до відповідача з вимогами № 130-4-19/2614 та №130-4-19/2612 про відшкодування понесених збитків в сумі 76819, 64 грн., а також попередив відповідача про звернення до суду, у випадку несплати останнім вказаних коштів, у відповідь на що, листом від 03.08.2020 № 77, відповідач повторно відмовився відшкодовувати позивачу завдані збитки в сумі 76819, 64 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення товариства із відповідним позовом до господарського суду.

Як зазначено вище, Господарським судом Вінницької області визнано позовні вимоги АТ "Державна продовольчо-зернова компанія України" необґрунтованими та оскаржуваним рішенням від 30.11.2021 відмовлено у їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в силу наступного.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відтак, в силу ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Слід зазначити, що саме згідно зі ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

З огляду на вказані норми, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Як зазначено вище, пунктом 16 додаткової угоди № 1 сторонами було передбачено, що за 7 (сім) календарних днів до передбачуваної дати відвантаження зерна, поклажодавець подає письмову заяву в якій повинно зазначатись найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно зі стандартами, вид транспорту, одержувач та дата відвантаження. З моменту отримання заяви про відвантаження зерна від поклажодавця, зерновий склад зобов`язаний розпочати відвантаження зерна не пізніше 7 (семи) календарних днів (або в інший строк за узгодженням сторін).

Із наявних в матеріалах актів ГУ-23 № 321 та № 322 вбачається, що направлені позивачем для завантаження вагони № 58563487, 95397683, 95619441, 95644605 прибули на станцію Липовець 23.05.2019 о 14:50 год.

При цьому позивач лише 23.05.2019 о 14:52 год. надіслав на електронну адресу відповідача письмову заяву № 23-05/2019-691ВИН від 23.05.2019, в якій просив провести відвантаження кукурудзи 3 кл в кількості 800 тон, початок відвантаження 23.05.2019.

Тобто, направлені позивачем для завантаження вагони прибули на станцію Липовець раніше ніж позивач направив заяву відповідачу про відвантаження.

Позивачем було зазначено, що загальний час користування вагонами № 58563487, 95397683, 95619441, 95644605 по станції Липовець в червні 2019 року склав 363 год. 20 хв, що приблизно становить 15 днів, які визначені позивачем з 14:52 год. 23.05.2019 по 18:45 год. 07.06.2019.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивача про те, що з вини відповідача вагони для завантаження не були прийняті остннім на належну йому під`їзну колію 23.05.2019 та простояли на станції Липовець до 18:15 год. 24.05.2019, є невмотивованими, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, коли саме відповідачем було отримане вказане електронне повідомлення.

Зважаючи, що вагони були прийняті на під`їзну колію відповідача 18:15 год. 24.05.2019, відповідач повинен був розпочати відвантаження зерна не пізніше 7 (семи) календарних днів тобто до 31.05.2019 року. Як вбачається з письмової заяви № 23-05/2019-691ВИН від 23.05.2019 позивача, останній розраховував на завантаження вагонів протягом 4-х днів з 23.05.2019 по 26.05.2019.

Починаючи з 31.05.2019 відповідач мав завантажити вагони позивача, за розрахунком позивача (4 дні), до 03.06.2019, відтак, відповідач фактично затримав вагони лише на 4 дні тобто приблизно на 96 годин, а не як зазначив позивач на 363 год. 20 хв.

Судом першої інстанції відмічено, що в договорі та в додатковій угоді сторонами не передбачено кількість днів для завантаження вагонів. Апелянт на противагу вказаному зазначає, що з огляду на пункт 20 додаткової угоди, за яким кількість зерна для відвантаження становить 400 т на добу, відповідач мав здійснити відвантаження 800т протягом двох діб. Відповідно визначений судом строк затримки не відповідає дійсності.

Судова колегія не приймає вказані доводи до уваги, оскільки місцевий суд в даному випадку виходив саме із дат, вказаних позивачем в заявці (з 23.05.2019 по 26.05.2019, тобто 4 дні), з чого дійшов підставного висновку про очікуваний час завантаження.

На підтвердження факту понесення збитків, позивачем було подано до суду першої інстанції відомість № 07060004 плати за користування вагонами по станції Липовець в червні 2019 року, рахунок № 17 від 10.07.2019 виставлений ТзОВ "Транс-Груп" на суму 76819, 64 грн. на підставі акту № 16 прийому передачі виконаних робіт та платіжне доручення № 983985 від 25.07.2019 на суму 76819, 64 грн. з призначенням платежу: за транс.-експед. Послуги з/д зг. рах №17 від 10.07.2019.

У вказаній відомості № 07060004 зазначено: - кількість та номера вагонів наданих залізницею; - число, місяць, години, хвилини: передачі при подаванні вагонів - 24.05. 18:20; приймання вагонів залізницею - 07.06 18:15; забирання вагонів залізницею - 07.06. 18:45; - час користування год. хв.: загальний - 363:20 год., у тому числі за актами затримки на відповідальність вантажовласника - 27:25; підлягає оплаті 363:20; - вартість за користування вагонами грн без ПДВ - 64017, 60; - номера пам`ятки; - номери актів.

Поряд з цим судом першої інстанції вірно відмічено, що у договорі та додатковій угоді № 1 до нього жодним пунктом не передбачено хто має оплачувати плату за користування вагонами, а лише в п.18 додаткової угоди зазначено, що поклажодавець, при відвантаженні зерна залучає експедиторську компанію зі своєї сторони, яка була визначена напередодні відвантаження. Будь-яка інша експедиторська компанія, яка не була погоджена з поклажодавцем, брати участь у відвантаженні зерна не може.

Як вбачається з п. 2.1.5 та п. 2.1.15 договору транспортного експедирування залізничним транспортом № 497 від 05.11.2018, експедитор зобов`язаний робити розрахунки з третіми особами у межах угод, укладених з метою надання послуг, що є предметом договору. На вимогу клієнта надавати підтверджуючі документи стосовно сплати грошових коштів на користь третіх осіб, залучених до виконання зобов`язання (сертифікаційні та залізничні організації), акти виконаних робіт, наданих послуг та ін. Пунктами 2.2.6. та 2.2.7. даного договору визначено, що клієнт зобов`язаний відшкодувати експедиторові документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням послуг, що є предметом договору, та оплатити йому вартість наданих послуг протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання рахунку, акту приймання-передачі наданих послуг, податкової накладної та підтверджуючих документів від Експедитора. До початку завантаження забезпечити оплату вартості послуг елеваторів, ХПП та КХГІ по завантаженню та зберіганню вантажу. Протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання рахунку відшкодувати погоджені з клієнтом та здійснені в його інтересах додаткові втрати Експедитора, що виникли у останнього при виконанні Договору. Пунктом 2.2.8. цього договору визначено, що клієнт зобов`язаний відшкодувати експедиторові втрати пов`язані зі сплатою штрафних санкцій, нарахованих перевізниками у разі простою транспортних засобів з вини клієнта. Згідно п. 3.9. цього договору, відшкодування клієнтом документально підтверджених додаткових витрат експедитора здійснюється па підставі наданого останнім рахунку протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання додаткового рахунку.

На виконання умов договору, укладеного між позивачем та експедиторською компанією ТзОВ "Транс-Груп", сторонами підписано акт № 15 від 18.06.2019 прийому-здачі виконаних робіт загальною вартістю 191936, 99 грн. та акт № 16 від 10.07.2019 прийому-здачі виконаних робіт загальною вартістю 76819, 64 грн.

На підставі вказаних актів, експедиторською компанією виставлено позивачу рахунки № 16 від 18.06.2019 на суму 191936, 99 грн. та № 17 від 10.07.2019 на суму 76819, 64 грн. Рахунки сплачено позивачем, вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 983093 від 25.06.2019 на суму 191936, 99 грн. та № 983985 від 25.07.2019 на суму 76819, 64 грн.

Із зазначених актів та рахунків вбачається, що останні виставлені за організацію відвантаження і відправку кукурудзи 3 класу в кількості 252,550 т. згідно вимогам замовника (позивача), а також оформлення з/д накладних і інші супутні документи на 4 вагони з датою відправки 07.06.2019.

Суд першої інстанції при цьому підставно звернув увагу, що інших відомостей, зокрема збитків за простій вагонів, останні не містять.

Судом також правильно враховано, що у відомості № 07060004 наявна колонка час користування год. хв., у тому числі за актами затримки на відповідальність вантажовласника - 27:25 год., однак у відомості відсутній погодинний тариф, з якого можливо провести розрахунок, а інших доказів погодинної тарифікації за простій вагонів позивачем подано не було.

Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, що посилаючись на відсутність погодинного тарифу, суд першої інстанції мав змогу його встановити шляхом арифметичних дій, оскільки загальний час простою на станції Липовець 363 год. 20 хв., (тобто 21800 хв.), а нараховано плати 64017,60 грн., відповідно вартість хвилини становить 2,94 грн. (64017,60 / 21800 = 2,94), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

В даному випадку судом відзначається, що такий розрахунок не може вважатися достовірним, оскільки невідома тарифікація за користування вагонами і за простій останніх, що позивачем не доведено документально.

Судовою колегією наголошується, що згідно викладених в позовній заяві доводів, позивач просив суд стягнути в якості збитків плату в розмірі 76819,64 грн., яка визначена в Акті № 16 прийому-здачі виконаних робіт між ТОВ "Транс-груп" та ПАТ "Державна продовольчо-зернова компанія" за відвантаження і відправку кукурудзи в кількості 252,550 т зі станції Липовець до станції Одеса-порт.

Натомість в апеляційній скарзі апелянт здійснює розрахунок збитків в сумі 34345,08 грн. як плату за користування вагонами в період з 00:00 год. 01.06.2019 по 18:15 год. 07.06.2019 при відвантаженні зерна в кількості 800т, виходячи з даних відомості № 07060004 плати за користування вагонами по станції Липовець. Однак такі розрахунки скаржником не подавались до суду першої інстанції та відповідно не були предметом розгляду, що виключає можливість прийняття їх до уваги судом апеляційної інстанції згідно ст. 269 ГПК України.

З огляду на усе вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем документально не доведено вартість понесених збитків та період простою вагонів, що виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з їх відшкодування.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 30.11.2021 у справі № 902/863/21 відсутні.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі № 902/863/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 902/863/21 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено "01" липня 2022 року.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.