РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2022Справа № 910/15552/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

2. Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні

відповідача 1 - Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно

Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про стягнення 149 925,02 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Державної казначейської служби України про стягнення 149925,02 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/25057/15, якою було поновлено строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 та видано дублікат вказаного наказу, було скасовано постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, у зв`язку з чим, за твердженням позивача (боржника), правова підстава для проведення державною виконавчою службою виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 була скасовано, з огляду на що позивач на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України просить суд:

1) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 130536,57 грн та відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами в розмірі 5834,80 грн (за період з 10.02.2021 по 20.09.2021);

2) стягнути з Державної казначейської служби України безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 13553,65 грн. (виконавчий збір та витрати виконавчого провадження).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 27.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 відкрито провадження у справі №910/15552/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 - Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

18.10.2021 третьою особою подані письмові пояснення, які суд долучив до матеріалі справи.

16.11.2021 відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, який суд долучив до матеріалів справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено повністю; 1) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» збитки у розмірі 50000,00 грн. та 1000,27 грн. судового збору; 2) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 04.01.2016, видано наказ, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

При цьому, судом встановлено, що 02.03.2016 державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП№50383874 (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№50383874 від 02.03.2016).

У вказаній постанові державним виконавцем помилково було вказано найменування суду - Господарський суд Дніпропетровської області замість Господарський суд міста Києва, суму стягнення - 2611,45 грн замість 130536,57 грн. збитків та 2611,45 грн. судового збору, та номер судової справи - №910/20057/15 замість №910/25057/15.

За платіжним дорученням №3583 від 17.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» сплатило на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» грошові кошти у розмірі 2611,45 грн (призначення платежу - сплата боргу згідно з наказом №910/20057/15 від 14.12.2015).

12.04.2016 державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№50383874 у зв`язку з повним фактичними виконанням судового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 поновлено строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016 до виконання та видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016.

В обґрунтування своєї заяви Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» зазначало, що в результаті технічної помилки державного виконавця, яка здійснила реєстрацію виконавчого документу, а саме наказу №910/25057/15 від 14.01.2016, виданого Господарським судом міста Києва, було відкрите виконавче провадження з невірним зазначенням назви суду, що видав виконавчий документ, номеру наказу та суми, яка підлягає стягненню, а в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень було вказано лише розмір судового збору, який і був стягнутий.

При цьому, виконавче провадження за наказом № 910/25057/15 виданим Господарським судом міста Києва передано до архіву та знищене без належного виконання, в результаті чого стягувач не може реалізувати своє право на виконання рішення суду.

Стягувач звернувся до Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою від 20.07.2016 про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 №910/25057/15.

Відповідно до листа Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03.08.2020, в якому повідомлено на запит стягувача, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Новокодацькому ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) наказ Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 №910/25057/15 не перебуває на виконанні та взагалі не надходив.

Однак, в подальшому 01.12.2020 на адресу стягувача надійшов лист від Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №96468 від 25.11.2020, в якому начальником Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що після надходження від стягувача копії наказу №910/25057/15 від 14.01.2016 Господарського суду міста Києва та перевірки в реєстрі судових рішень встановлено, що державним виконавцем при реєстрації виконавчого документа в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень допущено технічну помилку. Замість вірної назви виконавчого документа на підставі якого відкрито виконавче провадження, а саме наказу №910/25057/15 від 14.01.2016, який виданий Господарським судом міста Києва, державним виконавцем вказано наказ №910/20057/15 від 14.12.2015 року, який виданий Господарським судом Дніпропетровської області.

Поряд з тим, відповідно до Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Також, у листі зазначено, що передані до архіву органу виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання реєстру відправленої кореспонденції складає 1 рік.

За наведених обставин ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 поновлено строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016 до виконання та видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016.

22.01.2021 державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№64259982 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заборгованості у розмірі 130536,57 грн (виключно сума основного боргу, без судового збору).

22.01.2021 державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову ВП№64259982 про стягнення виконавчого збору з боржника у сумі 13053,65 грн та постанову ВП№64259982 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника мінімальний розмір витрат у сумі 500,00 грн.

За платіжною вимогою державного виконавця №64259982/1/В6 вд 25.01.2021 вказана грошова суму у загальному розмірі 144090,22 грн (130536,57 грн основного боргу, 13053,65 грн виконавчого збору та 500,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження) була стягнута з боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек»).

04.02.2021 державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№64259982 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15.

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/25057/15 скасовано; у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 відмовлено.

Таким чином, зважаючи на ті обставини, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/25057/15, якою було поновлено строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 та видано дублікат вказаного наказу, було скасовано постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, за твердженням позивача (боржника) правова підстава для проведення державною виконавчою службою виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 була скасовано, з огляду на що позивач на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України просить суд:

1) стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 130536,57 грн та відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами в розмірі 5834,80 грн (за період з 10.02.2021 по 20.09.2021);

2) стягнути з Державної казначейської служби України безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 13553,65 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено повністю; 1) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» збитки у розмірі 50000,00 грн. та 1000,27 грн. судового збору; 2) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 04.01.2016, видано наказ, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

Як встановлено судом, в межах виконавчого провадження ВП№50383874 боржником було сплачено на користь стягувача (Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування») судовий збір у розмірі 2611,45 грн.

При цьому, в межах виконавчого провадження ВП№64259982 з боржника було стягнуто за платіжною вимогою державного виконавця №64259982/1/В6 вд 25.01.2021 130536,57 грн основного боргу, 13053,65 грн виконавчого збору та 500,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження.

Як встановлено судом, виконавче провадження ВП№64259982 було відкрито так як ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 було поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Арсенал Страхування» строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016 до виконання та видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва №910/25057/15 від 14.01.2016.

Однак, постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 у справі №910/25057/15 скасовано; у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про видачу дублікату наказу та поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 відмовлено.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 324 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00), від 27.07.2004р. по справі «Ромашов проти України» (заява №67534/01), від 19.03.1997р. «Горнсбі проти Греції» зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав/ людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З вище викладеного вбачається, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних («Артіко проти Італії», рішення від 13.05.1980 року). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя в світлі того демократичному суспільстві право на справедливий суд, а саме: не сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини поняття «майна» охоплює цілу низку інтересів економічного характеру: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема, акції, патенти, відшкодування шкоди згідно з рішеннями арбітражу, право на пенсію, право на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому (Постанова Європейського Суду у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції».

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

З огляду на наведені позивачем підстави позову та правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає, що підставою для стягнення з боржника (позивача) заборгованості у розмірі 130536,57 грн є завдання водієм, який перебував в трудових відносинах з боржником, шкоди внаслідок ДТП, обставини чого встановлені судом у справі №910/25057/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задоволено повністю; 1) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» збитки у розмірі 50000,00 грн. та 1000,27 грн. судового збору; 2) стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 04.01.2016, видано наказ, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» збитки у розмірі 130536,57 грн. та 2611,45 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Таким чином, саме рішення суду підлягає примусовому виконанню.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15, на виконання якого видано наказ Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15, не скасовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Доказів припинення вище вказаного зобов`язання зі сплати боржника на користь стягувача грошових коштів у розмірі 130536,57 грн станом на дату вчинення виконавчих дій матеріали справи не містять.

При цьому, саме по собі скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду, якою було поновлено строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/25057/15 та видано дублікат вказаного наказу не є підставою для стягнення з страхової компанії грошових коштів у розмірі 130536,57 грн та з казначейства виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальній сумі 13553,65 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки підстава для стягнення з боржника вказаних грошових сум не відпала, так як такою підставою є рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15, яке не скасоване та набрало законної сили.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

У ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/25057/15 відмовлено в задоволенні заяви боржника 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Ігрек» про визнання дублікату наказу Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 року у справі № 910/25057/15 таким, що не підлягає виконанню в частині, та повернення безпідставно одержаних коштів в розмірі 130536, 57 грн.

З огляду на викладені обставини, оскільки підстава для стягнення з позивача (боржника) грошових коштів у розмірі 130536,57 грн суми основного боргу, 13053,65 грн виконавчого збору та 500,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження (рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі №910/25057/15) не відпала, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення 136371,37 грн та до Державної казначейської служби України про стягнення 13553,65 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відмовляє у позові.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення 136371,37 грн та до Державної казначейської служби України про стягнення 13553,65 грн.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 30.06.2022.

Суддя М.Є.Літвінова