УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

21.06.2022Справа № 910/4658/22

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву стягувача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код 14360570) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Фізичної особи - підприємця Діхтяренко Ольги Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення за Кредитним договором б/н від 20.03.2017 року заборгованості за кредитом в сумі 44966,53 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3300,97 грн. та 248,10 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу за вимогою до боржника Фізичної особи - підприємця Діхтяренко Ольги Миколаївни про стягнення за Кредитним договором б/н від 20.03.2017 року заборгованості за кредитом в сумі 44966,53 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3300,97 грн.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Також суд зазначає, що згідно п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Отже, зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Як встановлено судом, заява АТ КБ «Приватбанк» про видачу судового наказу обґрунтована, зокрема, наявністю заборгованості боржника з повернення кредитних коштів, наданих банком в межах кредитного ліміту рахунку, яка станом на 03.06.2022 року становить 44966,53 грн., а також 3300,97 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Поряд із цим, до моменту розгляду заяви стягувача про видачу судового наказу про стягнення з боржника Фізичної особи - підприємця Діхтяренко Ольги заборгованості за Кредитним договором б/н від 20.03.2017 року, від останньої до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява б/н від 16.06.2022 року, в якій заявник зазначає про наявність кредитних канікул до 01.06.2022 року та повідомлення банку щодо погашення заборгованості без нарахування штрафів до 30.06.2022 року або здійснення реструктуризації боргу.

Судом враховано, що для задоволення заяви про видачу судового наказу суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, без розгляду справи по суті на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують безспірність таких вимог. З цією метою, насамперед, необхідно перевірити наявність обставин щодо факту виникнення та настання строку виконання боржником зобов`язання.

Натомість виходячи зі змісту наданих сторонами доказів суд позбавлений можливості дійти висновків про безспірність грошової заборгованості за вищевказаним кредитним договором у заявленому розмірі, що є обов`язковим для задоволення судом заяви про видачу судового наказу.

Окрім цього наданий позивачем витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не містить інформації щодо дати його затвердження АТ КБ "Приватбанк", що позбавляє суд можливості встановити відповідність змісту наданих заявником Умов і Правил їх редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Додатково суд зауважує, що положення Господарського процесуального кодексу України не ставлять скасування судового наказу за заявою боржника в залежність від обґрунтованості його доводів, викладених у такій заяві, а лише передбачають необхідність зазначення в ній про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (пункт 5 частини 3 статті 157 Господарського процесуального кодексу України), відтак суд вбачає за необхідне при вирішенні питання щодо видачі судового наказу за даною заявою АТ КБ "Приватбанк" врахувати заяву боржника, яка надійшла 16.06.2022 року.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності та відсутні докази, які б підтверджували відсутність спору про право, тобто заявником не підтверджено виникнення права грошової вимоги саме у заявленій сумі, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за вимогою до боржника Фізичної особи - підприємця Діхтяренко Ольги Миколаївни про стягнення за Кредитним договором б/н від 20.03.2017 року заборгованості за кредитом в сумі 44966,53 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3300,97 грн. на підставі п. 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою до боржника Фізичної особи - підприємця Діхтяренко Ольги Миколаївни про стягнення за Кредитним договором б/н від 20.03.2017 року заборгованості за кредитом в сумі 44966,53 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 3300,97 грн.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 21.06.2022 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон