ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/809/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Степаницька О.М., службове посвідчення №058863 від 21.12.2020;

від відповідачів: не з`явились;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Новоград-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави

до 1) Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області;

2) Фізичної особи-підприємця Графської Світлани Олексіївни

про визнання недійсним договору про оренду майна, що перебуває у комунальній власності, та повернення нежитлового приміщення

Керівник Новоград-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області та Фізичної особи-підприємця Графської Світлани Олексіївни щодо визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення з викупом від 04.01.2016 й повернення орендованого нежитлового приміщення за актом приймання-передачі.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на недотримання сторонами оспорюваного договору вимог ст.4, 10, 11 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992 (у редакції, чинній станом на день укладення оспорюваного договору), ст.7, 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Методики оцінки об`єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995 (з відповідними змінами).

Ухвалою суду від 27.07.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду; відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.05.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/809/21 до судового розгляду по суті; призначити судове засідання на 23.06.2022 об 11:20.

02.06.2022 до суду від керівника Новоград-Волинської окружної прокуратури надійшло клопотання №54-84/1682вих22 від 31.05.2022 про повернення частини судового збору в розмірі 2 270,00грн, у зв`язку з поданням 02.05.2022 клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог щодо повернення орендованого нежитлового приміщення за актом приймання-передачі.

Прокурор у судовому засіданні 23.06.2022 підтримав позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про оренду нежитлового приміщення з викупом від 04.01.2016, а також клопотання №54-84-1289вих.22 від 02.05.2022 про закриття провадження у справі в частині вимог щодо повернення орендованого нежитлового приміщення за актом приймання-передачі та повернення частини судового збору в розмірі 2 270,00грн.

Представник 1-го відповідача в судове засідання 23.06.2022 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча з датою, часом та місцем розгляду справи був ознайомлений засобами електронного зв`язку, про що свідчить роздруківка підтвердження відправлення ухвали суду від 26.05.2022 (а.с. 162).

2-ий відповідач у судове засідання 23.06.2022 також не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується Реєстром Ф103 на відправку рекомендованої з повідомленням кореспонденції (судова повістка), копію якого долучено судом до матеріалів справи. Згідно списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в Житомир-2, відправленню на адресу Фізичної особи-підприємця Графської Світлани Олексіївни присвоєно номер НОМЕР_1 (а.с. 163-164).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Всі ухвали Господарського суду Житомирської області у справі №906/809/21 оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua), а тому учасники справи могли ознайомитися з їх текстом, оскільки були обізнані з судовим розглядом справи, що вбачається з доданих матеріалів.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представників відповідачів у судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2016 між Городницькою селищною радою Новоград-Волинського району (наймодавець, відповідач-1) та Фізичною особою - підприємцем Графською Світланою Олексіївною (наймач, відповідач-2) укладено договір оренди нежитлового приміщення з викупом (далі - Договір) (а.с. 16-17).

Відповідно до п.1.1 (у т.ч., пп.1.1.1.-1.1.3) Договору ним регулюються правовідносини, пов`язані із передачею наймодавцем наймачеві у строкове платне користування задля здійснення наймачем його статутної діяльності приміщення - другий поверх банно-прального комбінату, що у смт Городниця, вул. Петровського, 11, загальною площею 150кв.м.

Згідно п.2.1 Договору у 5-денний строк після набуття чинності цим договором надати приміщення, що орендується, наймачеві за актом приймання.

Так, у матеріалах справи міститься акт приймання-передачі майна в оренду від 04.01.2016 (а.с. 19).

Відповідно до п.4.1 Договору за орендне користування приміщенням, що орендується, наймач виплачує наймодавцю договірну орендну плату із розрахунку 10,00грн за 1кв.м у місяць.

Водночас, згідно Додатку до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності територіальної громади селища Городниця, від 04.01.2016 місячна орендна ставка за користування другим поверхом банно-прального комбінату площею 150кв.м становить 1 533,00грн (а.с. 18).

За змістом пп.1.1.8 Договору наймач має право на викуп об`єкта оренди в порядку, визначеному законодавством України.

Згідно п.6.1 Договору останній набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2021.

На думку прокурора, вищевказаний договір оренди укладений з порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оскільки його укладено, зокрема, без здійснення оцінки об`єкта оренди та без дотримання вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна із складу цілісного майнового комплексу підприємства.

Прокурор наголошує, що сторони уклали правочин щодо оренди частини цілісного майнового комплексу, проте питання можливості оренди частини цілісного майнового комплексу банно - прального комбінату, як і висновок про це, взагалі не обумовлено Договором, не було предметом вивчення, що можливо призвело і призводить до неефективного використання майна.

Зокрема, як вказав прокурор, уклавши договір щодо частини єдиного майнового комплексу, не вирішено питання щодо можливості ефективного використання інших частин із складу цілісного майнового комплексу, а саме: другого поверху банно-прального комбінату, котельні та ганків №1, 2, 3, 4. При цьому взагалі не встановлено, чи можливо використовувати ганки окремо від об`єкта оренди і чи не є це одним цілим із об`єктом оренди.

Виходячи з вищенаведеного, на думку прокурора, відсутність оцінки нерухомого майна на момент укладення договору, як і передача частини єдиного майнового комплексу без відповідних висновків щодо можливості використання інших об`єктів цього комплексу, не забезпечує реалізацію вимог ст. 4, 10, 11, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо ефективного використання майна і вірного визначення такої істотної умови правочину, як орендна плата та об`єкт оренди. Крім того, як вказує прокурор, згідно ч. 2 ст. 10 Закону, укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов, повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Окрім того, прокурор зазначає, що станом на день укладення оспорюваного договору відповідач-1 не володів необхідним обсягом прав на розпорядження спірним об`єктом оренди, оскільки не був власником даного нерухомого майна.

Вищевказане, на думку прокурора, свідчить про недодержання на час вчинення правочину вимог законодавства, а тому є підставою для визнання укладеного між Городницькою селищною радою та ФОП Графською С.О. договору оренди нежитлового приміщення з викупом від 04.01.2016 недійсним.

Щодо вимоги про повернення орендованого майна, то суд враховує, що згідно клопотання від 02.05.2022, прокурор просить закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з тим, що згідно акту приймання-передачі від 31.12.2021, ФОП Графська С.О. повернула орендоване нежитлове приміщення.

Відповідачі позов за підставами пред`явлення і предметом не оспорили, відзиву на позовну заяву не надали.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3-4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті.

За змістом ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Таким чином, передумовою звернення прокурора з позовом до суду є юридичний факт порушення законного інтересу держави або загрози порушення такого інтересу.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив, що інтереси Городницької територіальної громади збігаються з інтересами держави, однак, внаслідок передачі Городницькою селищною радою, шляхом укладення оспорюваного договору, комунального майна в оренду, створені умови неправомірного розпорядження таким об`єктом нерухомості, що може призвести до ненадходження до місцевого бюджету коштів, які в подальшому можна використати на потреби громади.

Не зважаючи на той факт, що договір діє до 31.12.2021, його строк дії може бути продовжений та/або переукладений на новий строк на аналогічних умовах, що спонукає прокурора реагувати на такий правочин.

Городницька селищна рада, яка покликана захищати інтереси територіальної громади, порушує інтереси громади та держави укладанням оспорюваного правочину, в той же час, захист інтересів територіальної громади потребує визнання недійсним оспорюваного договору, укладеного Городницькою селищною радою, тому остання не може бути визначена позивачем за даним позовом.

Таким чином, оскільки орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах відсутній, прокурор виступає у даній справі позивачем, що також унеможливлює направлення прокурором повідомлення відповідному суб`єкту владних повноважень про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді в його особі, як того вимагає ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Оцінюючи підстави звернення прокурора із даним позовом, суд враховує, що прокурор, звертаючись із позовом зазначив, що Городницька селищна рада виступає стороною оскаржуваного договору та є відповідачем у даній справі, тому прокурор набуває статусу позивача.

За приписами ст.5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 172 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Прокурор наголосив, що в результаті передачі Городницькою селищною радою, шляхом укладання оспорюваного договору комунального майна в оренду, створені умови неправомірного розпорядження такими об`єктами нерухомості, що суперечить вимогам закону та може призвести до ненадходження до місцевого бюджету коштів, які в подальшому можна використати на потреби громади.

Городницька селищна рада, представляючи територіальну громаду, діє в її інтересах, так і в суспільних інтересах у цілому (п.3.2 мотив. частини Рішення КСУ від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес).

Європейський суд з прав людини у п.54 рішення від 02.11.2004 у справі "Трегубенко проти України" категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Отже, правильне застосування Городницькою селищною радою законодавства у сфері розпорядження комунальним майном беззаперечно становить суспільний інтерес.

За вказаних обставин, враховуючи предмет та підстави позову, звертаючись до суду із цим позовом, прокурор, відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував та підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, водночас зазначивши, що такий орган є відповідачем у даній справі.

Суд враховує також, що у даному випадку, прокурор стверджує про допущене Городницькою селищною радою порушення, тому остання не може бути одночасно позивачем і відповідачем у справі, оскільки таке поєднання позивача та відповідача в одній особі свідчить про відсутність спору, що за встановлених обставин не відповідає дійсності.

З огляду на наведене, у даному випадку прокурор правомірно звернувся з позовом на захист прав та інтересів держави. Наведене узгоджується з вимогами ст. 131-1 Конституції України, які покладають на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом пред`явлення та підтримання у суді відповідного позову та набуття прокурором статусу позивача.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання.

Згідно зі статтею 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За змістом ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Варто зауважити, що відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Зокрема, ч.1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

За змістом ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України).

Так, з наявної в матеріалах справи копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196852429 від 20.01.2020, право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 655,8кв.м, за адресою: Житомирська область, смт Городниця, вул. Петровського (Заводська), 11, зареєстроване за Городницькою селищною радою 14.01.2020 (реєстраційний запис - №35095793) (а.с.20-21).

Таким чином, станом на день укладення оспорюваного договору відповідач-1 не володів необхідним обсягом прав на розпорядження спірним об`єктом оренди, оскільки не був власником даного нерухомого майна.

Крім того, як судом зазначалося вище, 04.01.2016 сторони підписали акт приймання-передачі майна в оренду, згідно якого в користування відповідачу-2 передано нежитлове приміщення - другий поверх банно-прального комбінату адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Заводська, буд. 11 (а.с. 19).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 20), за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Заводська, буд. 11, розташований громадський будинок з господарськими (домоміжними) будівлями та спорудами загальною площею 655,8кв.м, що складається з будівлі закладу побутового обслуговування на плані позначено літерою - А1, котельня - а1; ганок №1; №2; №3; №4, власником якого є Городницька селищна рада.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

За вказаного, суд погоджується з доводами прокурора, що відповідачі уклали правочин щодо оренди частини цілісного майнового комплексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об`єктами оренди окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Всупереч наведеному, матеріали справи не містять висновку органу, уповноваженого управляти цим майном, що його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Окрім того, взявши до уваги твердження прокурора про те, що вищевказаний договір укладено без дотримання ст.4, 10, 11, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч.2 ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом абз.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", об`єктами оренди за цим Законом є цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

За частинами 1-3 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. О ц і н к а об`єкта оренди п е р е д у є укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 №629 затверджено Методику оцінки об`єктів оренди, (далі - Методика), відповідно до якої проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), що передається в оренду, зокрема, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць).

Оцінка обов`язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об`єкта оренди була проведена більш як три роки тому (абз.2 п.2 Методики).

При цьому, як судом зазначалося вище, відповідно до п.4.1, 4.2 Договору за орендне користування приміщенням, що орендується, наймач виплачує наймодавцю договірну орендну плату із розрахунку 10,0 десять грн 00коп.) грн за 1кв.м. у місяць. Експлуатаційні витрати, рахунки за центральне опалення й комунальні послуги, електропостачання оплачуються наймачем окремо в строк, зазначений у п.4.1 Договору згідно до доданого розрахунку, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додатку до Договору визначено розмір річної орендної плати за формулою: Опл.=459 923,0 х 0,04 = 18 396,92грн, де: 459 923,0 - залишкова вартість основних засобів об`єкта оренди; 0,04 - орендна ставка (згідно Методики розрахунку). Річна орендна ставка, згідно розрахунку, складає 18 396,92грн. Визначення розміру місячної орендної ставки: опл.міс.18 396,92грн:12=1 533,0грн. Місячна орендна ставка становить 1 533,0грн (а.с. 18).

Тобто, судом встановлено, та не спростовано відповідачами, що всупереч вищенаведеному, оцінка приміщення, ні перед укладенням Договору оренди, ні під час його дії, сторонами не проводилась, а при визначенні розміру орендної плати використано залишкову вартість основних засобів об`єкта оренди у розмірі 459 923,00грн, про що зазначено у Додатку до Договору (а.с. 18).

За вказаного, суд дійшов висновку, що договір оренди нежитлового приміщення з викупом від 04.01.2016 укладено з порушенням ч.2 ст.203 ЦК, ст.4, 10, 11, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч.2 ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення з викупом від 04.01.2016 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що закінчення строку дії Договору 31.12.2021 не впливає на результат вирішення спору в частині визнання Договору недійсним, оскільки припинення дії договору, внаслідок закінчення строку його дії, та визнання договору недійсним мають різні правові наслідки та не є тотожними поняттями.

Що стосується вимоги про повернення ФОП Графською Світланою Олексіївною за актом приймання-передачі орендованого майна Городницькій селищній раді Новоград-Волинського району нерухомого майна, що належить до комунальної власності, а саме індивідуально визначене майно "другий поверх банно-прального комбінату", що у смт Городниця, вул.Петровського, 11, площею 150кв.м, суд враховує, що згідно клопотання Керівника Новоград-Волинської окружної прокуратури №54-84-1289вих.22 від 02.05.2022, останній просить суд закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог, у зв`язку з тим, що згідно акту приймання-передачі від 31.12.2021, ФОП Графська С.О. повернула орендоване нежитлове приміщення (а.с.151). Зазначене свідчить про відсутність предмета спору в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За вказаного, в частині вимоги про повернення Фізичною особою - підприємцем Графською Світланою Олексіївною за актом приймання-передачі орендованого майна Городницькій селищній раді Новоград-Волинського району нерухомого майна, що належить до комунальної власності, а саме індивідуально визначеного майна "другий поверх банно-прального комбінату", що у смт Городниця, вул. Заводська (Петровського), 11, площею 150кв.м, слід закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За вказаного, судовий збір з вимоги про визнання недійсним укладеного сторонами договору покладається на відповідачів в рівних частинах. При цьому, суд враховує, що судовий збір у сумі 2 270,00грн, сплачений за вимогою, щодо якої суд закриває провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", підлягає поверненню Житомирській обласній прокуратурі за її клопотанням за ухвалою суду.

Керуючись статтями 123, 129, 231 п.2 ч.1, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 04.01.2016, укладений між Городницькою селищною радою Новоград-Волинського району та Фізичною особою - підприємцем Графською Світланою Олексіївною, предметом якого є "другий поверх банно-прального комбінату", що у смт Городниця, вул.Петровського, 11, площею 150кв.м.

3. Стягнути з Городницької селищної ради Новоград-Волинського району Житомирської області (11714, Житомирська область, Новоград-Волинський район, смт Городниця, вул. Заводська, буд. 8; ідентифікаційний код 04348786) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд. 11; ідентифікаційний код 02909950) 1135,00грн судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Графської Світлани Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд. 11; ідентифікаційний код 02909950) 1135,00грн судового збору.

5. Закрити провадження у справі в частині вимоги про повернення Фізичною особою-підприємцем Графською Світланою Олексіївною за актом приймання-передачі орендованого майна Городницькій селищній раді Новоград-Волинського району нерухомого майна, що належить до комунальної власності, а саме - індивідуально визначеного майна "другий поверх банно-прального комбінату", що у смт Городниця, вул. Заводська (Петровського), 11, площею 150кв.м.

6. Повернути Житомирській обласній прокуратурі (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, буд. 11; ідентифікаційний код 02909950) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 270,00грн, сплачений згідно платіжного доручення №1159 від 25.06.2021, про що постановити ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.06.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - Житомирській обласній прокуратурі на ел. пошту

3 - Новоград-Волинській окружній прокуратурі на ел. пошту

4 - Городницькій селищній раді на електронні адреси:

5 - ФОП Графській С.О. ( АДРЕСА_1 ) - рек.