УХВАЛА

30 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/4831/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Кібенко О.Р.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Назаренко Н.Г.)

від 06.09.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Чередко А.Є., судді: Коваль Л.А., Мороз В.Ф.)

від 23.12.2021

у справі № 904/4831/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Шаталової Наталії Василівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт"

про стягнення 2 814 560,00 грн неустойки за договором оренди приміщення,

за участю представників учасників справи:

позивача - Олюха В.Г.

відповідача - Сірий Є.Г.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Шаталова Наталія Василівна (далі - ФОП Шаталова Н.В.) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" (далі - ТОВ "Телесвіт") 2 814 560,00 грн неустойки за договором оренди приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на час звернення до суду (травень 2021) орендарем ТОВ "Телесвіт" не приведено орендоване приміщення у належний стан і не передано його орендодавцю за актом приймання-передачі, у зв`язку з чим ФОП Шаталовою Н.В. нараховано суму неустойки за користування приміщенням за період з 01.01.2019 по 30.04.2021 в розмірі 2 814 560,00 грн. Матеріально-правовою підставою позову визначено положення статті 785 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у справі №904/4831/21 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" на користь Фізичної особи-підприємця Шаталової Наталії Василівни неустойку за договором оренди приміщення у розмірі 2 814 560,00 грн за період з 01.01.2019 по 30.04.2021.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив зі встановлених рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2021 у справі № 904/7087/20, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду області від 05.07.2021, таких фактів: невжиття відповідачем належних заходів щодо повернення позивачу об`єкта оренди за наслідком припинення орендних відносин, що полягає у невідповідності стану орендованого приміщення тому стану, у якому воно було отримано, з урахуванням нормального зносу; не підтвердження належними доказами наявності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; відсутності в діях орендаря, спрямованих на передачу приміщення у не зовсім задовільному стані, свідчень про належне виконання обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Судом першої інстанції перевірено наданий позивачем розрахунок неустойки за період прострочення та встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

При цьому, судом відхилена як необґрунтована вимога відповідача про застосування до вимог позивача спеціальної позовної давності.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у справі №904/4831/21 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком місцевого господарського суду, зазначив, що як чинним законодавством, так і умовами договору, зобов`язано орендаря повернути майно не у будь-якому стані, а саме в тому стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального зносу. Проте станом на час розгляду справи, відповідачем ремонтних робіт проведено не було, доказів здійснення поточного ремонту приміщення для приведення його в належний стан не подано.

Також, судом апеляційної інстанції відхилено клопотання ТОВ "Телесвіт" про приєднання додаткових доказів, оскільки спірні правовідносини між сторонами даного спору тривають вже більше трьох років з огляду на те, що товариство мало можливість підготувати усі необхідні документи заздалегідь на підтвердження своєї правової позиції.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі №904/4831/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" подало касаційну скаргу, якою просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування частини другої статті 785 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 №910/1806/17, від 18.04.2018 у справі №914/4238/15, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 13.03.2020 у справі №923/43/19, постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі №3-85гс-14.

Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2022 (колегія суддів у складі: Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О. судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів) відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі № 904/4831/21.

Розглядаючи зазначену касаційну скаргу, колегія суддів встановила наявність підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати з огляду на наступне.

Матеріально-правовою вимогою за позовною заявою є вимога орендодавця про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення виконання обов`язку з повернення майна.

Відповідно до частини першої статі 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно із частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до частини першої статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Приписами частини четвертої статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Верховний Суд у справах №№914/4238/15, 910/20370/17, 910/1806/17 зазначив, що при розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 02.09.2014 у справі №3-85гс-14.

Позивач у даній справі, звертаючись із вимогою про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за час прострочення зазначає, що неповернення приміщення з оренди зумовлене невиконанням відповідачем обов`язку щодо приведення орендованого ним приміщення у стан, в якому воно було отримане.

Так суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що строк дії договору оренди закінчився. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 05.12.2019 №34/19, яка була проведена в межах справи № 904/5649/18, ТОВ "Телесвіт" не виконував свої зобов`язання щодо запобігання псуванню та пошкодженню орендованого приміщення, не здійснював поточний ремонт орендованого майна. А при звільненні приміщення, при демонтажу устаткування, допустив пошкодження приміщень. Експертизою підтверджено також необхідність проведення поточного ремонту. Так, відповідно до таблиці 1.4 висновку (механічні пошкодження), в 16-ти із 22-х орендованих приміщеннях виявлено пошкодження стін від демонтажу обладнання, в трьох - частково відсутній плінтус, в 3-х відсутня розетка, пошкоджена вентиляційна решітка, дверний блок, в 5-ти пошкоджено електроустаткування, зруйновано пластиковий короб. В таблиці 1.5 наведені пошкодження приміщень внаслідок механічного впливу (фізичний знос). В 19-ти приміщеннях часткове відшарування шару штукатурки, фарби, частково видимі плями від вологи та бруду; в 14-ти приміщеннях на поверхні стелі часткова деформація плит "Армстронг".

За вимогами пункту 3.7. договору приміщення повинно бути повернено орендодавцеві орендарем у такому ж стані, в якому він його отримав, з урахуванням нормального зносу.

Разом з тим, судами встановлено, що орендодавець відмовляється від підписання акта прийому-передачі приміщення та прийому ключів, мотивуючи зазначене тим, що відповідачем не приведено орендоване приміщення у належний стан.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі №904/5649/18 (колегія суддів у складі: Бенедисюк І.М. - головуючий, Колос І.Б., Малашенкова Т.М. судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язних з антимонопольним та конкурентним законодавством) між тими ж сторонами, а саме за позовом ТОВ «Телесвіт» до фізичної особи - підприємця Шаталової Наталії Василівни про зобов`язання прийняти з орендного користування приміщення за актом приймання передачі, застосовуючи положення частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, виходив з того, що зобов`язання орендодавця прийняти майно виникає лише у випадку повернення майна у стані, передбаченому законом або обумовлено договором оренди. Допущене орендарем (ТОВ «Телесвіт») пошкодження орендованого приміщення, невідповідність його тому стану, в якому приміщення передавалося в оренду, виключають зобов`язання орендодавця (ФОП Шаталової Н.В.) прийняти приміщення за актом приймання-передачі.

Відповідно до статті 779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Тобто, положеннями статті 779 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки у випадку погіршення речі, переданої в найм, зокрема, усунення наймачем погіршення речі, а у разі неможливості - відшкодування збитків. Тому, виходячи з положень статей 779, 785 Цивільного кодексу України за наявності у орендодавця зауважень щодо стану повернутого орендарем приміщення, орендодавець не має право відмовитися від прийняття та підписання акта прийому-передачі приміщення. Така обставина може бути підставою для заявлення самостійного позову у відповідності до положень статті 779 Цивільного кодексу України.

В зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №904/5649/18, щодо відсутності зобов`язання орендодавця (ФОП Шаталової Н.В.) прийняти приміщення з огляду на невідповідність його тому стану, в якому приміщення передавалося в оренду.

Відповідно до частини другої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З урахуванням наведеного, на підставі частини другої статті 302 Господарського процесуального кодексу України, справа № 904/4831/21 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись частиною другою статті 302, статтею 303 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Справу №904/4831/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Шаталової Н.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" про стягнення 2 814 560,00 грн неустойки за договором оренди приміщення, передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Кібенко