ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2022 р. Справа№ 910/12961/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Ковган О.І.

за участю представників

від позивача: Берегуляк О.В.

від відповідача: Ніколов Д.П.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 (повний текст складено 07.12.2021)

у справі №910/12961/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро"

про стягнення 514 997,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про стягнення заборгованості в сумі 514 997,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним була здійснена попередня оплата вартості товару відповідно до умов договору поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021 в розмірі 460 190,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 30.03.2021. ТОВ "Спрей Агро" порушило свої зобов`язання за даним договором, поставку товару у строк обумовлений сторонами відповідно до специфікації № 1 від 10.03.2021 не здійснило, тому сплачені грошові кошти за неотриманий товар мають бути повернуті позивачу. Таким чином, ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 460 190,39 грн, пеню у сумі 7 148,71 грн, 30% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 47 658,07 грн., що разом становить 514 997,17 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про стягнення заборгованості у сумі 514 997,17 грн задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" попередню оплату у сумі 460 190 грн 39 коп., пеню у сумі 7 148 грн 71 коп., 30% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 47 658 грн 07 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 724 грн 96 коп.

При ухваленні вказаного рішення судом першої інстанції було встановлено, що на виконання умов договору поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021 та виставленого відповідачем рахунку № 2146 від 10.03.2021 р. позивач сплатив ТОВ "Спрей Агро" 60% вартості обумовленого сторонами товару на суму 460 190,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 30.03.2021. Відповідно до специфікації № 1 від 10.03.2021 в обумовлений сторонами строк, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів належної поставки товару позивачу у визначений строк. Судом встановлено, що надана відповідачем видаткова накладна № 3807 від 16.06.2021 р. на суму 766 983,98 грн. не відповідає вимогам, що пред`являються законом до первинних документів, оскільки вказана видаткова накладна була складена ТОВ "Спрей Агро" в односторонньому порядку та не була погоджена позивачем, оскільки не містить підпису уповноваженої особи ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" і такий підпис не скріплений печаткою позивача. Також, товарно-транспортні накладні не підписані з боку ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", при їх формуванні ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" зазначено лише у якості замовника, товар за цими накладними був отриманий представниками іншої юридичної особи - ТОВ "Мрія Сервіс" (Кривим В. М. та Зорієм Р. М.) із проставлянням печатки вказаного підприємства з позначкою «для звітності та кадрових документів». Судом встановлено, на момент розгляду справи договір поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021 є розірваним в односторонньому порядку та є припиним, в силу п. 10.4 договору, на вимогу позивача, яка була надіслана відповідачу 16.06.2021 та 19.07.2021. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки у відповідача існує обов`язок щодо повернення попередньої оплати у розмірі 460 190,39 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги аргументи відповідача, а саме, що на виконання умов договору № 10032021-2 від 10.03.2021 р. він здійснив належну поставку обумовленого товару ТОВ "Мрія Сервіс", яке є пов`язаною особою з ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", що підтверджується товарно-транспортними накладними № Р2783/03 від 20.05.2021, № Р2783/02 від 20.05.2021. Також, судом не застосовано Правила «Інкотермс» в редакції 2010 року та ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" у справі №910/12961/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Пашкіна С.А., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12961/21. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання доказів оплати судового збору в розмірі 11588грн.

13.01.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" надійшло дві аналогічні заяви (по електроній пошті, та надіслані поштою) про усунення недоліків апеляційної скарги з доданим платіжним дорученням №4841 від 10.01.2022 в сумі 11588грн., що свідчить про сплату судового збору в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/12961/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2022 о 12 год. 50 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.

04.02.2022 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/12961/21 - без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. на лікарняному з 14.02.2022, сформовано для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» у справі № 910/12961/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Владимиренко С.В., судді Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/12961/21 до провадження вказаною колегією суддів.

04.04.2022 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» та про відкладення розгляду справи, в зв`язку з веденням в Україні воєнного стану.

Судове засідання призначене на 24.02.2022 не відбулося.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан в Україні, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні (Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022).

Наказом Північного апеляційного господарського суду № 1 від 03.03.2022 тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Наказом Північного апеляційного господарського суду № 11 від 31.03.2022 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

В період з 04.04.2022 по 08.04.2022 та з 11.04.2022 по 15.04.2022 суддя Владимирено С.В. перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2022 справу № 910/12961/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/12961/21 призначено до розгляду на 07.06.2022 о 12 год. 30 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.

06.06.2022 року на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

07.06.2022 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відмовою йому у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та не можливістю вчасно прибути у судове засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" про відкладення судового засідання у справі №910/12961/21. Відкладено розгляд справи №910/12961/21 на 28.06.2022 на 12 год 40 хв.

09.06.2022 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якій останній просить призначити судовий розгляд справи №910/12961/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференції EasyCon, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" - Берегуляк О. зареєстрована в системі EasyCon за електронною адресою .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2022 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання по справі № 910/12961/21 в режимі відеоконференції призначено на 28.06.2021 р. о 12 год. 40 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А. (зал судових засідань № 6, 2 поверх).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022, у зв`язку із перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі, з 27.06.2022 у відпустці, справу №910/12961/21 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Галичина" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М. до провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс».

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання відповідача.

Розглянувши у даному судовому засіданні клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс», дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши думку представників сторін, колегія суддів, порадившись на місці дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

З огляду на наведенні положення вбачається, що необхідною умовою для залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є наявність юридичного інтересу до предмету спору у такої особи, також клопотання відповідача не містять достатньо обґрунтованих підстав для залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс», тому клопотання відповідача про залучення третьої особи до участі у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не підлягає задоволенню, оскільки прийнятим судовим рішення у даній справі таку особу не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.06.2022р. підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні 28.06.2022р. заперечив проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, просив відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.03.2021 р. між ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" (покупець) та ТОВ "Спрей Агро" (постачальник) був укладений договір поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021 р. (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити, прийняти та оплатити обладнання, найменування, кількість, номенклатура (асортимент), вартість та інші характеристики якого визначаються у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.1, 2.1).

Ціна на товар встановлюється у специфікаціях згідно договору (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.4. договору оплата товару, поставка якого здійснюється відповідно до договору, здійснюється на підставі умов узгоджених сторонами та зазначених в специфікаціях до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до 5.5. договору оплата товару здійснюється покупцем після належного виконання постачальником п. 5.6 договору та надання постачальником покупцю документів, зазначених у п. 7.2 цього договору, якщо інший порядок не передбачено в додатках до договору. У разі ненадання цих документів або неналежного/неповного їх надання, покупець має право затримати оплату товару або оплатити товар частково.

Згідно п. 5.6. договору оплата за товар здійснюється виключно на підставі отриманого покупцем рахунку з електронної пошти на електронну пошту .

Поставка товару відповідно до умов договору здійснюється в строки узгоджені сторонами та зазначені в специфікації до договору, що є невід`ємною частиною цього договору (п.6.1. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору поставка товару здійснюється на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 7.2. договору разом з товаром постачальник зобов`язаний надати покупцю:

-товарну-транспорту накладну;

-видаткову накладну, оформлену відповідно до чинного законодавства України. Постачальник повинен обов`язково у видаткових накладних зазначити номер замовлення покупця, а у випадку поставки товару згідно з п. 1.2.2. - номер та дату специфікації по якій здійснено поставку. Поставка по одній видатковій накладній повинна здійснюватися в рамках виконання однієї специфікації або замовлення;

-рахунок-фактуру у разі поставки товару на умовах відстрочення платежу

- документ, що посвідчує якість товару.

Відповідно до п. 7.3. договору у разі не надання постачальником всього пакету документів зазначеного і оформленого відповідно до п. 7.2. договору покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від приймання товару та/або партії товару, без відшкодування будь-яких витрат та /або збитків постачальникові пов`язаних з цим.

Відповідно до п. 7.5. договору у разі доставки товару від постачальника до покупця службами доставки моментом переходу права власності на товар покупцю (датою поставки) є дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 7.12. договору постачальник зобов`язаний проінформувати покупця про готовність здійснити поставку (передати перевізнику) товару або його партії в строки передбачені в додатках до договору та в спосіб передбачених цим договором для відправки повідомлень.

Відповідно до п. 7.13. договору дата поставки товару є дата підписання покупцем видаткової накладної.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою. Даний договір діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору (п. 9.1, 9.2).

Специфікацією до договору сторони погодили найменування товару (змішувальна станція для ЗЗР та добрив), його кількість (2 штуки), строк доставки 17.05.2021 р., граничний строк доставки 20.05.2021 р. та загальну вартість на суму 766 983,98 грн. Також сторони передбачили оплату товару наступним чином: 60% від загальної вартості товару, що становить 460 190,39 грн., покупець сплачує у термін 5 календарних днів з дати виставлення рахунку постачальником; решту 40% від вартості товару, що становить 306 793,59 грн. - у термін до 10 календарних днів, з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі. Цією ж специфікацією сторони погодили графік інформування про готовність товару до поставки покупцю: за 2 дні до відвантаження та умови поставки - склад покупця (надання адреси складу при підтвердженні замовлення).

На виконання умов договору та виставленого відповідачем рахунку № 2146 від 10.03.2021 р. позивач сплатив ТОВ "Спрей Агро" 60% вартості обумовленого сторонами товару на суму 460 190,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 30.03.2021 р., в якому зазначено «призначення платежу: передоплата 60% згідно спец. № 1 до договору № 10032021 від 10.03.2021».

Судом встановлено, що відповідач свого зобов`язання за договором поставки не виконав та товар покупцю не передав у встановлений строк.

Листом від 14.06.2021 вих. № 14/06-2 позивач звернувся до ТОВ "Спрей Агро" з проханням повідомити останнього про причини пропущення строків поставки товару, узгоджених сторонами, а також повідомити заплановану дату поставки.

Листом від 16.06.2021 вих. № 16/06-2 надісланим відповідачу 16.06.2021 рекомендованим листом з трекінгом № 772, отриманим останнім 24.06.2021, позивач, вважає непоставку товару порушенням договору повідомив постачальника про односторонню відмову від договору поставки № 10032021-2 від 10.03.2021 та припинення його дії, посилаючись на п. 10.4 договору. У цьому ж листі просив ТОВ "Спрей Агро" протягом 3 календарних днів повернути попередню плату у сумі 460 190,39 грн. Аналогічний лист про припинення умов договору поставки та повернення попередньої оплати був направлений позивачем 19.07.2021.

У відповідь на вказані листи, ТОВ "Спрей Агро" листом від 02.07.2021 вих. № 02/07-05 повідомило, що товар ним був поставлений у повному обсязі, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Р2783/03 від 20.05.2021, разом із якою позивачу була передана видаткова накладна № 3807 від 16.06.2021 р. Проте, вказана видаткова накладна не була підписана покупцем та постачальнику не повернута.

Позивач листом від 16.07.2021 вих. № 16/07-2 надав відповідь на вказаний лист відповідача, в якому останній зазначив, що ТОВ "Спрей Агро" не поставляло, а ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" не приймало узгоджений сторонами товар в обумовлені договором строки, у зв`язку з чим у ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" не виникло обов`язку щодо підписання видаткових накладних. Також, вдруге повідомив постачальника про односторонню відмову від договору поставки № 10032021-2 від 10.03.2021 та припинення його дії, посилаючись на п. 10.4 договору. У цьому ж листі просив ТОВ "Спрей Агро" протягом 2 календарних днів з моменту отримання даної відповіді повернути попередню плату у сумі 460 190,39 грн.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що ТОВ "Спрей Агро" порушило свої зобов`язання за договором поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021, поставку товару у строк обумовлений сторонами відповідно до специфікації № 1 від 10.03.2021 не здійснило, тому сплачені грошові кошти за неотриманий товар мають бути повернуті позивачу в розмірі 460 190,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 30.03.2021.

Суд першої інстанції оцінив подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховував, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підставно задовольнив позовні вимоги позивача, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги (товару) і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (позивачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити.

Судом встановлено, надана відповідачем видаткова накладна № 3807 від 16.06.2021 на суму 766 983,98 грн. не відповідає вимогам, що пред`являються законом до первинних документів, а саме - вказана видаткова накладна була складена ТОВ "Спрей Агро" у односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженої особи ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" скріпленого печаткою останнього.

При цьому суд враховує, що за умовами договору поставки (п. 7.4) перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент одержання товару покупцем, передачі покупцю супровідних документів та підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на передачу товару відповідно до базису поставки.

Отже, видаткова накладна № 3807 від 16.06.2021 р., на яку посилався відповідач у якості доказу поставки товару позивачу, не відповідає вимогам, що пред`являються до первинних документів бухгалтерського обліку та є неналежним доказом у розумінні ст. 73,76 ГПК України.

Щодо товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) № Р2783/03 від 20.05.2021 р, № Р2783/02 від 20.05.2021 р., то суд їх також не приймає до уваги з огляду на таке.

Зі змісту вказаних ТТН вбачається, що вони не підписані з боку ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", при їх формуванні ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" зазначено лише у якості замовника, однак, товар за цими накладними був отриманий представниками іншої юридичної особи - ТОВ "Мрія Сервіс" (Кривим В. М. та Зорієм Р. М.) із проставлянням печатки вказаного підприємства з позначкою «для звітності та кадрових документів».

Крім того, у вказаних ТТН вантажоодержувачем товару вказано ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", а пунктом розвантаження визначено - с. Беримівці Зборівського району, Тернопільської області та смт. Козова, Тернопільської області. У той же час, встановлено, що позивач не повідомляв ТОВ "Спрей Агро" адреси поставки товару, яка мала відбутись при підтвердженому замовленні покупця. При цьому позивач не міг повідомити вказані адреси, оскільки постачальник (відповідач) за 2 дні до відвантаження товару не повідомив покупця про готовність поставити товар, як це передбачено п. 7.2 договору та специфікації № 1 до договору.

Також зі змісту наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви свідка Коноваленка В.О., який обіймає посаду директора ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", вбачається, що ТОВ "Спрей Агро" не повідомлялась адреса поставки товару. У цій же заяві свідок заперечив факт отримання від ТОВ "Спрей Агро" товару та засвідчив, що ним не видавались довіреності будь-яким особам на прийняття товару від імені ТОВ "Мрія Фармінг Галичина".

Крім того, судом встановлено, що в ТТН № Р2783/02 від 20.05.2021 р. одна адреса поставки не конкретизована (зазначена лише назва селищного пункту), а за другою адресою (Тернопільська обл., Козівський р-н, смт. Козова, вул. І. Богуна, буд. 8 А), відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровані інші товариства - ТОВ "Сіефджі Трейдинг", ТОВ "ТКГ", а також інші підприємства, що орендують складські приміщення за цією адресою, тобто вказана адреса не є адресою місцезнаходження ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" (як вказував відповідач).

В матеріалах справи наявний лист ТОВ "Мрія Сервіс" № 07/09 від 07.09.2021р., у якому вказане товариство повідомило ТОВ "Спрей Агро", що під час часткової інвентаризації ТМЦ на своїх складських приміщеннях ним був виявлений помилково отриманий товар - змішувальні станції для ЗЗР та добрив, вантажовідправником яких є ТОВ "Спрей Агро". У цьому ж листі ТОВ "Мрія Сервіс" просило відповідача в найкоротші терміни повідомити про подальші дії, направлені на відвантаження цього товару.

Отже, зазначені товарно-транспортні накладні № Р2783/03 від 20.05.2021 р, № Р2783/02 від 20.05.2021 р. не є належними доказами для підтвердження здійснення господарської операції відповідачем з поставки товару.

Також, колегія суддів зазначає, відповідач у листі від 02.07.2021 № 02/07-05 повідомив позивача, що видаткова накладна № 3807 від 16.06.2021 була передана перевізником покупцеві разом з товаром, посилаючись на товарно-транспорту накладну № Р2783/03 від 20.05.2021, тобто видаткова накладна датована значно пізніше ТТН.

В свою чергу, у разі не надання постачальником всього пакету документів зазначеного і оформленого відповідно до п. 7.2. договору покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від приймання товару та/або партії товару, без відшкодування будь-яких витрат та /або збитків постачальникові пов`язаних з цим.

Таким чином, належне виконання постачальником взятих на себе зобов`язань згідно умов договору та специфікації № 1 від 10.03.2021 мало бути вчинено до 20.05.2021.

Як зазначалось вище, поставка товару здійснюється на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. А.1 Правил Інкотермс в редакції 2010 року продавець зобов`язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором.

Відповідно до п. А.4 Правил Інкотермс продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Відповідно до п. Б.4 Правил Інкотермс покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4.

Також за висновком суду не свідчить про належне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем і надане ним електронне листування, оскільки воно здійснювалось між особами, які не є працівниками та уповноваженими особами ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" та з електронних адрес, що не належать відповідачу та не узгоджувались у договорі поставки.

Відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Статтями 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відповідно до статей 73, 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Електронне листування, на яке посилається відповідач, не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", та не є належними доказами у справі. При цьому судом встановлено відсутність будь-яких доказів того, що копії договору та інших спірних документів, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію як відправника повідомлення, так і створювача (власника) зроблених фотографій, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як було зазначено Касаційним господарським судом Верховного суду у постанові від 28.12.2019 по справі № 922/788/19, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Таким чином, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом без накладеного електронного цифрового підпису і тому не може розглядатися судом як доказ.

Доводи відповідача про наявність зв`язку ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" із іншими товариствами, зокрема, ТОВ "Мрія Фармінг Тернопіль" та ТОВ "Мрія Сервіс", а відтак - мала місце переддоговірна домовленість ТОВ "Спрей Агро" із ТОВ "Мрія Фармінг Галичина", що товар буде доставлений на адресу ТОВ "Мрія Сервіс", судом відхиляються, оскільки відносини за договором поставки № 10032021-2 від 10.03.2021 р. виникли у відповідача саме із ТОВ "Мрія Фармінг Галичина".

ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" є самостійною юридичною особою та самостійно здійснює свою господарську діяльність.

Відповідно до п. 15.6 договору після його підписання всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними доказами факту поставки покупцю - ТОВ "Мрія Фармінг Галичина" погодженого сторонами у договорі № 10032021-2 від 10.03.2021 р. товару, а доводи відповідача є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Відповідно до п. 10.4 договору, якщо термін порушення строку поставки товару перевищує граничний строк поставки вказаний у договорі або специфікаціях до цього договору, покупець має право розірвання договору повністю або в частині, а постачальник повинен протягом 3 календарних днів з моменту направлення повідомлення покупцем про розірвання договору повернути на поточний рахунок покупця сплачені грошові кошти з непоставлений товар.

Згідно зі статтею 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Суд першої інстанції встановив, що позивач скористався своїм правом, наданим йому законом та договором щодо відмови від подальшої дії договору поставки у зв`язку із порушенням постачальником своїх зобов`язань за договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що договір поставки № 10032021-2 від 10.03.2021 на момент розгляду даного спору є розірваним у односторонньому порядку з 24.06.2021 (дати отримання відповідачем листа позивача від 16.06.2021 № 16/06-2 про розірвання вказаного договору поставки, надісланого відповідачу позивачем 16.06.2021) і ця обставина має наслідком обов`язок відповідача повернути позивачу попередню оплату на вимогу останнього (в силу п. п. 10.4 договору), надіслану 16.06.2021 та повторно 16.07.2021.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 460 190,39 грн, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належну поставку товару відповідно до умов договору поставки обладнання № 10032021-2 від 10.03.2021.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 7 148,71 грн., нарахованих за порушення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

У пункті 10.4 договору сторони погодили, що у випадку порушення постачальником строку повернення попередньої оплати за товар (за умови надіслання покупцем вимоги про повернення попередньої оплати постачальнику), постачальник виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми повернення попередньої оплати за товар за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з місцевим судом про їх правомірність та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 7148,71 грн. за період з 28.06.2021 по 03.08.2021.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 30% річних за користування чужими грошовими коштами на суму 47 658, 07 грн., відповідно до п. 10.10 договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов`язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.10 договору у разі порушення постачальником строків поставки товару, передбачених цим договором, за який внесена покупцем повна або часткова попередня оплата, постачальник за користування грошовими коштами покупця зобов`язаний сплатити покупцю 30 % річних від суми коштів, сплачених покупцем, за період з дня оплати і до дня його фактичної поставки товару або дня повернення грошових коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 30% річних за користування чужими грошовими коштами на суму 47 658, 07 грн за період з 31.03.2021 по 03.08.2021, оскільки наведеними положеннями чинного законодавства та умовами договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачені відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

Доводи скаржника щодо не застосування судом першої інстанції правил «Інкотермс» в редакції 2010 року та ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів поставки товару у встановлений строк, відповідно до умов договору поставки обладнання від 10.03.2021 № 10032021-2 та специфікації № 1 від 10.03.2021. Крім того, на момент розгляду справи судом встановлено, що договір поставки від 10.03.2021 № 10032021-2 є розірваним в односторонньому порядку, отже у відповідача виникло зобов`язання повернуту попередню оплату на вимогу позивача, в силу п.10.4. договору від 10.03.2021 № 10032021-2, які були надіслання на адресу відповідача 16.06.2021 та 16.07.2021.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» залишити без задоволення

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12961/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро».

4. Матеріали справи № 910/12961/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова