ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. Справа№ 910/5153/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020

у справі №910/5153/20 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 12 136,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/5153/20 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/5153/20; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування в розмірі 12 136, 03 грн. та понесені судові витрати.

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (ПАТ «СК «Уніка», позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю (ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»», позивач) про стягнення відшкодування у розмірі 12 136, 03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 29.11.2019 № 245003/4093/0001655 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, яким є відповідач у справі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/5153/20 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного:

- потерпіла особа до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом №АО/5784941, повинен був подати страховику за вказаним полісом заяву на виплату страхового відшкодування;

- позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 13 136,03 грн., тобто позивачем не було дотримано порядку на отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який встановлений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- позивачем доказів подання заяви на виплату страхового відшкодування за полісом №АО/5784941 суду надано не було, у зв`язку з чим позивачем не реалізовано своє право на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування;

- оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, то на момент звернення з позовом до суду відповідачем не були порушені права позивача, а строк виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не настав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/5153/20 є неправомірним, незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 277 ГПК України.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- позивач у позовній заяві як на підставу своїх вимог, посилався на рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 по справі №465/4621/16-к, проте судом даний аргумент не враховано та не наведено мотивів його відхилення;

- в оскаржуваному рішенні суд помилково дійшов висновку, що для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, повинна подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- судом вірно зазначено, що подання заяви на виплату страхового відшкодування не є обов`язком, а є елементом механізму реалізації права на отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; проте судом не враховано те, що це є одним з двох елементів механізму реалізації права на отримання страхового відшкодування;

- судом не взято до уваги продовження пункту 36.1 ст. 36 Закону, в якому зазначається інший механізм реалізації права на отримання страхового відшкодування, а саме: прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку; отже страховик приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку;

- місцевим господарським судом безпідставно не прийняті та не враховані посилання позивача на правові позиції, що визначені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі № 755/18006/15-ц, оскільки ними узагальнено судову практику даних спірних правовідносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/5153/20, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

29.11.2019 між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245003/4093/0001655, предметом якого є страхування транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27.02.2020 у м. Києві по вул. Гоголівська, 5 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження, за згодою водіїв транспортних, засобів, ними було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол).

Відповідно до Європротоколу від 20.10.2017 року зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України; в пункті 14 Європротоколу ОСОБА_3 зазначив, що ДТП відбулось з його вини.

Відповідно до рахунку ФОП Карпенко О.М. №2080060 від 01.03.2020, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 13 136,03 грн., платіжним дорученням №139174 від 03.03.2020 підтверджено здійснення позивачем виплату страхового відшкодування в розмірі 13 136,03 грн.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5784941, франшиза - 1000 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами до відповідача про стягнення 12 136,03 грн. суми страхового відшкодування.

За висновками суду першої інстанції:

- для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати);

- таким чином, потерпіла особа до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом № №АО/5784941, повинен був подати страховику за вказаним полісом заяву на виплату страхового відшкодування;

- позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 13 136,03 грн., тобто позивачем не було дотримано порядку на отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який встановлений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- враховуючи, що позивачем доказів подання заяви на виплату страхового відшкодування за полісом №АО/5784941 суду надано не було, позивачем не реалізовано своє право на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування;

- оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, то на момент звернення з позовом до суду відповідачем не були порушені права позивача, а строк виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не настав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача (страховика, який виплатив потерпілому суму страхового відшкодування на умовах договору добровільного страхування) здійснити виплату суми матеріального збитку згідно полісу №АО/5784941, внаслідок настання 27.02.2020 дорожньо-транспортної пригоди із автомобілем «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до ПАТ «СК «Уніка», яким застраховано його майно - автомобіль «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на умовах договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245003/4093/0001655 від 29.11.2019.

Правовідносини сторін у такому випадку регулюються нормами ЦК України та ЗУ «Про страхування».

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому.

Так, у ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом ч. 3 ст. 985 ЦК України особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обмежено розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як було встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану водієм автомобіля «Nissan Pathfinder», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу №АО/005784941.

Оскільки відповідач є страховиком за вищевказаним полісом, то позивач у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до відповідача на суму виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на вищевикладене, протокол огляду транспортного засобу від 01.03.2020, ремонтна калькуляція №00345162 від 01.03.2020, страховий акт № 00345162 від 02.03.2020 із розрахунком страхового відшкодування, та платіжне доручення №139174 від 03.03.2020, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в сумі 12 136, 03 грн. є правомірними.

В частині застосування норм матеріального права апеляційний господарський суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, Верховного Суду у постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20, що розглядалися за подібних правовідносин.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.07.2018 у справі №910/15182/17, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

У постанові від 12.02.2021 у справі №910/6013/20 Верховний Суд зауважив, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Відтак, Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування, а тому позивач здійснив волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права - шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, зокрема, зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається згідно п. 36.1. ст. 36 зазначеного Закону у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків (впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, при встановлених обставинах, що у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля та з вирахуванням, у даному випадку, франшизи.

Доводи апеляційної скарги позивача визнаються обґрунтованими, що є підставою для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, та прийняття нового про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності з урахуванням умов полісу №АО/005784941 по розміру франшизи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ «СК «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/5153/20 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/5153/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/5153/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позову.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 70-А, ідент. код 20033533) 12 136, 03 грн. (дванадцять тисяч сто тридцять шість гривень 03 копійки) страхового відшкодування; 2 102 грн. (дві тисячі сто дві гривні) судового збору за подання позовної заяви та 3 153 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази

6. Матеріали справи № 910/5153/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко