ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" червня 2022 р. Справа № 911/393/22

Господарський суд Київської області в особі судді Лопатіна А.В. розглянувши матеріали

заяви боржника ОСОБА_1 , Київська область, Бородянський район,

с. Козинці (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

за участю секретаря судового засідання Гудзь К.І.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

встановив:

До господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із заявою від 05.02.2022 р. б/н (вх. № 325, 07.02.2022 р.) про відкриття справи про його неплатоспроможність.

Ухвалою господарського суду від 14.02.2022 р. прийнято заяву боржника ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до розгляду; проведення підготовчого засідання суду та розгляд заяви арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни призначено на 02.03.2022 р.; зобов`язано боржника ОСОБА_1 надати в судовому засіданні, що відбудеться 02.03.2022 р. оригінали (для огляду) долучених до заяви копій документів; зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати до суду у строк до 01.03.2022 р. наступні документи: конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; належні докази наявності підстав, визначених статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства, наявності невиконаних (прострочених) боржником зобов`язань перед кредиторами, які становлять не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати (за виключенням зобов`язань зі сплати штрафу і пені), а у разі ненадання витребуваних судом документів, зобов`язати боржника надати обґрунтовані письмові пояснення із зазначенням поважних причин їх відсутності.

23.02.2022 р. до суду від представника боржника надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

02.03.2022 р. судове засідання з розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не відбулось, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в тому числі на території: м. Києва та Київської області, та, відповідно, наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, з урахуванням введення указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 воєнного стану в Україні, а також того, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Ухвалою господарського суду від 12.04.2022 р. проведення підготовчого засідання суду та розгляд заяви арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни призначено на 08.06.2022 р.

В судове засідання, належним чином повідомлений про місце, дату та час його проведення боржник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 12.04.2022 р. не виконав.

Проаналізувавши зміст заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, повно та всебічно дослідивши докази, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив таке:

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства (далі-Кодекс) визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно із положеннями статті 115 Кодексу провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Відповідно до положень частини першої, частини другої та частини третьої статті 119 Кодексу у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви. Підготовче засідання проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. За наслідками підготовчого засідання господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

В обґрунтування наявності підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник посилається на те, що у нього наявні невиконані прострочені зобов`язання перед: АТ "Універсал Банк", АТ "Таскомбанк", АТ "ПУМБ", ТОВ "Інстафінанс", ТОВ "Укр кредит фінанс", ТОВ "Сос кредит", ТОВ "Авентус Україна", АТ "Райффайзен Банк Аваль", ТОВ Паритет Фінанс", ТОВ "Лінеура Україна", АТ КБ "Приватбанк", АТ "Альфа-Банк", ТОВ "Смартівей Юкрейн", ТОВ "Споживчий Центр" на загальну суму 257392,83 грн.

Наведені невиконані зобов`язання боржника перед кредиторами, на погляд заявника, підтверджуються кредитною історією, що складена Українським бюро кредитних історій.

Проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати наступне:

В даному випадку, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі N 129/1033/13-ц та у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі N 917/2101/17, де, зокрема, вказано на таке:

17.10.2019 р. набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика Європейського суду з прав людини, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 року, суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 року суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

Правові, організаційні засади формування та ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, порядок діяльності таких бюро встановлено нормами Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" (далі - Закон N 2704-IV).

За ст. 3 Закону N 2704-IV, визначено його термінологію, зокрема, такі терміни: "бюро кредитних історій" - це юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію (надалі - бюро), "ведення кредитної історії" - це діяльність бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію, "кредитна історія" - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону, "користувач бюро" - це юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає та має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію, "кредитний звіт" - це сукупність інформації про суб`єкта кредитної історії, яка є повним або частковим відображенням його кредитної історії, "кредитний правочин" - це правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування або купівлі-продажу майна з відстроченням платежу).

Відповідно до ст. 5 Закону N 2704-IV джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються користувачем до бюро та відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел.

За ст. 7 Закону N 2704-IV визначений перелік інформації, що містить кредитна історія, а саме, - це, серед іншого, наступна інформація про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину), суму зобов`язання за укладеним кредитним правочином, вид валюти зобов`язання, строк і порядок виконання кредитного правочину, відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином, дату виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір та стадія погашення, відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо), відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Відповідно до ст. 11 Закону N 2704-IV визначено підстави та порядок надання кредитного звіту, а саме: бюро надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; кредитні звіти містять усю інформацію з кредитної історії, якщо інші обсяги інформації не передбачені Положенням бюро або договором (частина 1), бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам та іншим бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 3), бюро надають кредитні звіти користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та договором (частина 4), кредитні звіти надаються користувачам без права передачі їх або інформації, що міститься в них, третім особам (частина 5).

Відповідно до ст. 13 Закону N 2704-IV суб`єкт кредитної історії має право: ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів (частина 1); суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до бюро у порядку, визначеному Положенням про бюро (частина 2); бюро зобов`язане надати суб`єкту кредитної історії інформацію протягом двох робочих днів з дня отримання від нього відповідного запиту (частина 4).

Разом з тим, норми Закону N 2704-IV не містять положень щодо порядку формування, форми та обов`язкових реквізитів кредитного звіту, наявність яких надавала б можливість ідентифікувати особу, яка відповідальна за його формування та відповідність даних самій кредитній історії.

За загальним правилом оформлення документації (згідно з загальноприйнятим підходом) в частині підтвердження відповідності інформації, яку містить певний (конкретний) документ, відомостям, на підставі яких такий документ складений, відповідним належним підтвердженням є підписання документа відповідальною посадовою особою.

Так, роздруківка кредитного звіту, яка надана боржником в підтвердження наявності договірних зобов`язань, не підписана ані письмово, ані електронним цифровим підписом відповідною посадовою особою Кредитного бюро, а тому не може вважатися доказом у справі, який би підтверджував наявність кредитних зобов`язань, як про те стверджує боржник.

Окрім наведеного, судом також враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 25.05.2021 р. справа №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21), відповідно до якої аналіз норм законодавства дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами.

Також, судом враховано, що факт виконання банком (фінансовою установою) свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів може підтверджуватися меморіальним ордером, платіжними дорученнями та, як вже зазначалось, виписками з особового рахунку боржника (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі N 910/2764/14, 14.11.2018 р. у справі N 910/2535/18, 27.11.2018 р. у справі N 910/25395/13, 11.12.2018 р. у справі N 910/21156/16, 29.08.2019 р. у справі N 921/38/16-г/3, 02.07.2020 р. у справі, № 916/2387/19).

Таким чином, кредитна історія боржника, складена Українським бюро кредитних історій, не може бути належним та допустимим доказом наявності грошових вимог в силу ст. 77 ГПК України, оскільки обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Що стосується простроченої, згідно тверджень боржника, заборгованості перед АТ "Альфа-Банк" на суму 36189,43 грн., на підтвердження якої надано банківську довідку від 17.11.2021 р. № 99556, судом встановлено, що розмір наведеного боргу, про який заявляє боржник, не є підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, оскільки розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) має становити не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Положення Кодексу України з процедур банкрутства визначають обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

У відповідності до положень ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок подання документів, на підставі яких виникла заборгованість заявника, лежить на заявнику.

Відповідно до п. 14 частини третьої ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, серед іншого, й інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст. 76 - 77 ГПК України, що також передбачено п. п. 3, 14 частини третьої ст. 116 КУзПБ.

З огляду на все наведене вище, з урахуванням того, що надання лише кредитних договорів не підтверджує факт наявності кредиторської заборгованості, її суми та правової природи, наданими копіями договорів підтверджується факт договірних відносин боржниці та кредиторів, але вказані договори не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують суму грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), суд дійшов до висновку, що боржником не доведено наявності визначених статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства підстав для відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність.

Згідно із положеннями частин четвертої статті 119 Кодексу господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо:

1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність;

2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду;

3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю;

4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.

Виходячи із вищенаведених встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що боржником належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні положень ст. 76-79 ГПК України не доведено наявності правових підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, у відкритті провадження про його неплатоспроможність слід відмовити.

Разом з тим, суд роз`яснює боржнику, що згідно із частиною сьомою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства відмова у відкритті провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом.

Окрім наведеного, з огляду на те, що судом відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , суд залишає без розгляду заяву арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни про участь у справі про неплатоспроможність.

Керуючись ст. 234 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, суд

ухвалив:

1. Відмовити боржнику ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі про його неплатоспроможність.

2. Залишити заяву арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни про участь у справі про неплатоспроможність без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства та статями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали 30.06.2022 р.

Суддя А.В. Лопатін