ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

30.06.2022м. ДніпроСправа № 904/1713/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська»

про вжиття заходів забезпечення позову,

подану до пред`явлення позову, та додані до неї матеріали,

особи, які можуть отримати статус учасника у справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

про визнання дійсним договору та його тлумачення

Суддя Дупляк С.А.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська», (далі - заявник) звернулася до господарського суду із заявою від 27.06.2022 за вих. № б/н про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить суд до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання дійсним та тлумачення попереднього договору купівлі-продажу корпоративних прав від 28.01.2022, вжити заходи забезпечення позову шляхом наступних заборон:

заборони ОСОБА_2 відчужувати належну йому частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (ідентифікаційний код 42920701);

заборони державним реєстраторам будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вносити зміни щодо складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (ідентифікаційний код 42920701).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/1713/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2022.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України 30.06.2022 ухвала постановлена у нарадчій кімнаті за результатами оцінки фактичних обставин справи.

Стислий виклад позиції заявника

Заявник звернув увагу суду, що на сьогоднішній день позбавлений будь-яких гарантій настання наслідків, у разі невиконання відповідачем зобов`язань щодо укладення основного договору № 2, оскільки не визначено порядку повернення відповідачем позивачу 15% часток у статутному капіталі, а також не встановлено заборони відчуження відповідачем належних йому 15% часток у статутному капіталі.

Заявник вважає, що наявні підстави припускати, що дії відповідача направлені на відчуження його частки у статутному капіталі, а це в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

28.01.2022 між заявником (продавець) та відповідачем (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу корпоративних прав (далі попередній договір).

Предмет попереднього договору. Сторони зобов`язуються в майбутньому укласти договори купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (далі - підприємство), за яким продавець зобов`язується передати покупцю корпоративні права (частки у статутному капіталі (фонді) підприємства до 28.01.2022 у розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн, що становить 15 (п`ятнадцять) відсотків статутного капіталу (фонду) підприємства (далі основний договір - 1), у строк до 01.09.2022 у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, що становить 85 (вісімдесят п`ять) відсотків статутного капіталу (фонду) підприємства (далі основний договір - 2), а покупець зобов`язується прийняти корпоративні права (частки у статутному капіталі (фонді)) підприємства та сплатити за них обумовлену суму в порядку визначеному цим договором (п. 1.1 попереднього договору).

Згідно п. 1.2 попереднього договору на момент укладення цього попереднього договору продавцеві належать корпоративні права (частка у статутному капіталі (фонді) у розмірі 100 відсотків статутного капіталу підприємства, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру від 24.01.2022.

Ціна договору. Орієнтовна вартість корпоративних прав (часток у статутному капіталі (фонді) підприємства, що відчужуються за цим договором визначаються за домовленістю сторін та складає гривневий еквівалент 2.016.000,00 доларів по курсу НБУ на дату укладання цього договору при орієнтовній площі 2.100 га за ціною з розрахунку гривневого еквіваленту 960 доларів США за один гектар землі за умови продажу до 01.09.2022. Вказана вартість є змінною та залежить від кількості зареєстрованих земельних ділянок (земельних ділянок на які за підприємством зареєстровані відповідні речові права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та розраховуються в порядку зазначеному в п. 2.1.4 цього договору (п. 2.1.3 попереднього договору).

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Закінчення дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за правопорушення, які мали місце під час його дії (п. 5.1 договору).

28.01.2022 між заявником та відповідачем укладено договір № 1 купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі (корпоративних прав) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (далі договір № 1).

Предмет договору. Продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність покупця належну йому частину частки у статутному капіталі (корпоративні права) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (далі - товариства), у розмірі 15% від загального розміру статутного капіталу товариства, а покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, приймає цю частину частки та здійснює її оплату (п. 1.1 договору № 1).

Ціна договору. За домовленістю сторін ціна продажу частини частки у статутному капіталі (корпоративних прав) складає 58.000,00 грн. Зазначена у цьому пункті ціна частини частки у статутному капіталі (корпоративних прав) є ціною даного договору (п. 2.1 договору № 1).

Строк. Даний договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та гарантій за цим договором (п. 8.1 договору № 1).

Відбулося внесення змін до відомостей про розміри часток у статутному капіталі та склад учасників товариства, що підтверджується витягом від 27.06.2022.

Заявник вважає, що наявні підстави припускати, що дії відповідача направлені на відчуження його частки у статутному капіталі, а це в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

Господарський суд бере до уваги, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Суд встановив, що згідно з п. 1.1 попереднього договору сторони зобов`язуються в майбутньому укласти договори купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (далі - підприємство), за яким продавець зобов`язується передати покупцю корпоративні права (частки у статутному капіталі (фонді) підприємства до 28.01.2022 у розмірі 150 (сто п`ятдесят) грн, що становить 15 (п`ятнадцять) відсотків статутного капіталу (фонду) підприємства (далі основний договір - 1), у строк до 01.09.2022 у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, що становить 85 (вісімдесят п`ять) відсотків статутного капіталу (фонду) підприємства (далі основний договір - 2), а покупець зобов`язується прийняти корпоративні права (частки у статутному капіталі (фонді)) підприємства та сплатити за них обумовлену суму в порядку визначеному цим договором (п. 1.1 попереднього договору).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання п. 1.1 попереднього договору відповідач, як покупець, 28.01.2022 уклав з заявником договір № 1, а отже належним чином виконав п. 1.1 попереднього договору.

Позивач має побоювання щодо добросовісності відповідача в частині укладення основного договору № 2.

Суд звертає увагу, що відповідач має укласти основний договір № 2 в строк до 01.09.2022, проте заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову в кінці червня 2022, тобто за два місяця до спливу встановленого попереднім договором строку.

Крім цього, позивач вважає, що відповідач має бажання продати свою частку у статному капіталі третім особам, а тому просить суд заборонити відповідачу відчужувати належну йому частку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (ідентифікаційний код 42920701) та заборонити державним реєстраторам будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вносити зміни щодо складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новокиївська» (ідентифікаційний код 42920701).

Господарський суд встановив, що заявник не конкретизував, які саме дії відповідача дають підстави вважати, що частка останнього у статутному капіталі буде ним відчужена.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказувати на намір відповідача відчужити частку у статутному капіталі та / або ухилитися від укладення в строк до 01.09.2022 основного договору № 2.

Посилання заявника на повідомлення відповідача про небажання укладати договір про купівлю 85 % частки у статутному капіталі товариства не підтверджені жодними доказами, а тому не приймаються судом до уваги.

Крім цього, забезпечення позову здійснюється шляхом вжиття заходів з метою охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Так, саме на позивача покладається обов`язок довести суду належними доказами, що з боку відповідача можливі саме недобросовісні дій, проте матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про недобросовісність дій відповідача.

Також, заявник жодним чином не обґрунтував, як саме будуть порушені його права у разі ймовірного продажу частки відповідача у статутному капіталі товариства, право власності на яку має останній та / або у разі укладання будь-яких інших договорів щодо вказаної частки відповідача.

Господарський суд наголошу, що саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав жодних доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить позивач. Зокрема, заявник не надав жодних доказів того, що частка відповідача у статутному капіталі товариства на момент пред`явлення позову (та/або ухвалення рішення) до/щодо відповідача, може зникнути або зменшитись шляхом її відчуження та/або іншим шляхом.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що у разі виникнення реальної, підтвердженої загрози неможливості чи утруднення виконання судового рішення заявник не позбавлений в будь-який час повторно заявити про необхідність забезпечення позову з поданням суду відповідних доказів.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявник не надав суду жодних належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 27.06.2022 за вих. № б/н про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (30.06.2022) та підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.А. Дупляк