ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Справа№ 910/2132/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.02.2022 (підписана 16.02.2022) (про повернення позовної заяви)

у справі № 910/2132/22 (суддя Р.В. Бойко)

за позовом Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехнологія Груп";

2. Державної податкової служби України

про солідарне стягнення збитків у розмірі 66 000,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2022 року Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі по тексту - АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехнологія Груп" (далі по тексту - ТОВ "Промтехнологія Груп"; відповідач-1) та Державної податкової служби України (далі по тексту - ДПС України; відповідач-2) про солідарне стягнення збитків у розмірі 66 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДПС України всупереч рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №640/1285/20 протиправно не зареєструвала податкові накладні, а ТОВ "Промтехнологія Груп" відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 договору поставки № 2018/п/ОО/1764 від 24.10.2018 зобов`язалось відшкодувати збитки в частині невизнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкової накладної, у разі якщо це призвело до позбавлення покупця на податковий кредит.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2022 позовну заяву та додані до неї документи повернуто Акціонерному товариству "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Ухвалу суду мотивовано тим, що позивачем об`єднано у своїй позовній заяві вимоги до різних відповідачів, які належить розглядати в порядку різного судочинства - адміністративного та господарського, в той час як підстави для їх об`єднання відсутні.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 16.02.2022, АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, справу № 910/2132/22 направити до господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не було порушено правила об`єднання позовних вимоги, оскільки таке об`єднання дає можливість досягти процесуальної економії, прияє ефективному використанню процесуальних засобів для відновлення порушеного права, а також унеможливлює винесення різних рішень за однакових обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2022 апеляційну скаргу АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" у справі № 910/2132/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2132/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у цій справі № 910/2132/22 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

04.05.2022 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі №910/2132/22 залишено без руху та роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути наведені недоліки, шляхом подання відповідної заяви із зазначенням підстав для поновлення на апеляційне оскарження з підтвердженням відповідними доказами.

19.05.2022 на адресу суду від АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" надійшла заява щодо усунення недоліків, в якому скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та відповідними доказами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 за клопотанням АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 910/2132/22, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою у справі; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ст. 270 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки №2018/п/ОО/1764 від 24.10.2018 ТОВ "Промтехнологія Груп" поставлено позивачу товар згідно з видатковою накладною № РН-0000005 від 22.02.2019 на суму 264 000,00 грн (в тому числі ПДВ у розмірі 44 000,00 грн) та видаткової накладної №РН-0000006 від 26.02.2019 на суму 132 000,00 грн (в тому числі ПДВ у розмірі 22 000,00 грн), за який він розрахувався в повному обсязі.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві було відмовлено в реєстрації податкових накладних №36 від 22.02.2019 та №38 від 26.02.2019 (складених за фактом постачання товару за видатковими накладними №РН-0000005 від 22.02.2019 та №РН-0000006 від 26.02.2019) в Єдиному реєстрі податкових накладних, що було встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №640/1285/20.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 640/1285/20 ДПС України зобов`язано зареєструвати в Єдиному реєстрі подані ТОВ "Промтехнологія Груп" податкові накладні №36 від 22.02.2019 та №38 від 26.02.2019 датою їх фактичного направлення для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначає позивач, станом на дату звернення із даним позовом до суду наведені податкові накладні не зареєстровані.

ТОВ "Промтехнологія Груп" згідно підпункту 8.6.1 пункту 8.6 договору поставки № 2018/п/ОО/1764 від 24.10.2018 взяло на себе зобов`язання відшкодувати збитки в частині невизнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкової накладної, у разі якщо це призвело до позбавлення покупця на податковий кредит.

За таких обставин, на думку позивача, наявні правові підстави для солідарного відшкодування відповідачами збитків у розмірі 66 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Спірним є питання визначення підвідомчості цього спору господарській чи адміністративній юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

В статті 3 ГК України визначено, що господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Сферу господарських відносин становлять господарсько - виробничі, організаційно - господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу (подібний висновок щодо розмежування публічно-правового та приватно-правового спору наведено у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про відшкодування шкоди (збитків), до складу яких віднесено суми податку на додану вартість згідно податкових накладних № 36 від 22.02.2019 та № 38 від 26.02.2019. Зазначаючи про непроведення реєстрації цих податкових накладних, позивач вказує на позбавлення його права на віднесення суми податку до податкового кредиту і можливості зменшити суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 66 000,00 грн, які і заявлені ним до стягнення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані ПК України , відповідно до пункту 7.3 статті 7 якого будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Згідно з визначеннями, наведеними у пункті 14.1 статті 14 ПК України:

- єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами (підпунктом 14.1.60);

- податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181).

Особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту) визначені статтею 192 ПК України, згідно зі змістом якої передбачено реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, складеного постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спір за вимогою до ДПС України про стягнення збитків фактично є спором з органом державної влади, пов`язаним з його діяльністю з реалізації державної податкової політики та адміністрування податків і зборів щодо відшкодування сум податку на додану вартість.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Із встановлених судом першої інстанції обставин, які не спростовані позивачем, слідує, що суть спірних правовідносин між АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" та ДПС України полягає у захисті позивачем його права на зменшення суми своїх податкових зобов`язань, тобто відносини між сторонами є такими, що виникли із податкового законодавства та фактично стосуються повноважень відповідача-2 (ДПС України) щодо здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Заявлена у справі вимога до ДПС України про стягнення збитків за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо зобов`язання цього відповідача вчинити дії з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних і відповідно, зафіксувати у загальній системі адміністрування загальнообов`язкових податків обсяг податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідно до частини другої статті 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з встановленими обставинами, заявлені позивачем до стягнення збитки становлять суму, на яку підлягали зменшенню податкові зобов`язання позивача з податку на додану вартість. Відтак за характером, змістом та підставами виникнення сума, яка визначена позивачем як збитки, виникає з грошових зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з цивільно-правових зобов`язань.

Оскільки відносини між АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (позивачем) та ДПС України (відповідачем-2) є такими, що виникли з податкового законодавства та фактично стосуються повноважень відповідача-2 щодо обліку обов`язкових платежів, повернення або зарахування податку на додану вартість, тобто заявлена у справі вимога про стягнення збитків за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір, це унеможливлює розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства.

Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 16.09.2020 у справі № 916/978/19, від 03.03.2020 у справі №922/506/19, від 02.02.2021 у справі № 908/3512/19 (провадження №12-74гс20), від 20.04.2021 у справі № 910/16215/19.

Таким чином, вимоги позивача у цій справі - АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача-2 - ДПС України про стягнення збитків з наведених у позовній заяві підстав, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, вимоги АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (позивача) до ТОВ "Промтехнологія Груп" (відповідача-1) про стягнення збитків пов`язані з господарською діяльністю останнього з позивачем, як контрагентом, у правовідносинах, які виникли на підставі умов договору поставки №2018/п/ОО/1764 від 24.10.2018, а відтак є приватно-правовими та підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що вимога АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до ДПС України про стягнення збитків не є похідною вимогою від вимог до ТОВ "Промтехнологія Груп", а також такі вимоги до відповідачів не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки фактично вимоги до ТОВ "Промтехнологія Груп" (відповідача-1) обґрунтовані неналежним виконанням умов договору поставки та визначенням в умовах останнього обов`язку відповідача-1 відшкодувати збитки, в той час як вимога до ДПС України (відповідача-2) обґрунтована неправомірністю його дій, встановленою рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 640/1285/20, та протиправною бездіяльністю в частині виконання такого рішення. Тобто, вказані вимоги можуть бути розглянуті окремо та їх вирішення не залежить одне від одного.

Статтею 173 ГПК України унормовано об`єднання і роз`єднання позовів.

Так, у частині першій статті 173 ГПК України зазначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас, за змістом частини четвертої статті 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства; розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

За пунктом 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Відповідно до статті 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зміст наведених норм свідчить, що порушення правил об`єднання позовних вимог, в разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України (подібна правова позиція, викладена в постанові Верховного суду від 18.01.2021 у справі №908/2107/20).

Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що позивачем у позовній заяві було об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 цього Кодексу, не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування оскарженого у справі судового рішення немає, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, цього не спростовують.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі №910/2132/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Матеріали справи № 910/2132/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

А.М. Демидова