ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"24" червня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/349/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.,

розглянувши заяву Керівника Ужгородської окружної прокуратури № 07.53-104-2507ВИХ-22 від 04.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/364/22 від 09.06.2022 року) про забезпечення позову, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/349/22

За позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород Закарпатської області в інтересах держави

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород Закарпатської області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3, м. Ужгород Закарпатської області

про визнання незаконним та скасування п. 1.8. рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; визнання недійсним Договору оренди землі б/н від 15.09.2021 року; скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути її за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді,

шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га за адресою: м. Ужгород, вул. М. Боб`яка, 15ж та заборони будь-яким особам здійснювати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом в інтересах держави до відповідача 1 Ужгородської міської ради, до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3 про визнання незаконним та скасування п. 1.8. рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок; визнання недійсним Договору оренди землі б/н від 15.09.2021 року; скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути її за актом прийому-передачі Ужгородській міській раді.

Разом із позовною заявою подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га за адресою: м. Ужгород, вул. М. Боб`яка, 15ж та заборони здійснення будь-яким особам будь-яких будівельних робіт на вказаній земельній ділянці.

Оцінюючи заяву Керівника Ужгородської окружної прокуратури про забезпечення позову, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/349/22, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор покликається на те, що відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року, відповідачу 2 Товариству з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3 передано в користування земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га. В подальшому, на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3 укладено Договір оренди землі б/н від 15.09.2021 року, за умовами якого відповідачу 2 надано у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгород по вул. М. Боб`яка, 15ж. При цьому, прокурор зазначає, що при прийнятті оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування порушено вимоги ст. ст. 66, 120, 134, 135 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність спірних правовідносин між сторонами та, відповідно, обґрунтованих підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Прокурор звертає увагу, що предметом позову є, зокрема, визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 року за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, скасування державної реєстрації права користування (оренди) на земельну ділянку з одночасним припиненням права користування (оренди), зобов`язавши повернути таку за актом прийому передачі Ужгородській міській раді. Водночас, на переконання прокурора, у разі будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці, реальне припинення права користування нею стане неможливим. Поряд із цим, наявність новозбудованих об`єктів нерухомого майна унеможливить подальше виконання органом місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України щодо обов`язковості проведення земельних торгів, у зв`язку з чим прокурор вказує на наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони будь-яким особам здійснювати на такій будівельні роботи.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 року № 921/40/20).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи те, що прокурор звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Суд зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деякими визначеними в ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, такими, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим до виконання до його апеляційного перегляду.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстав дійти висновку про те, що позивач, звертаюсь до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається у заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

Прокурор, обґрунтовуючи подану ним заяву про забезпечення позову, здійснив надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування без урахування тієї мети, яку переслідує інститут забезпечення позову і наслідків досягнення такої мети, оскільки прокурором не обґрунтовано, що невжиття обраних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :70:001:0129 площею 2,5847 га за адресою: м. Ужгород, вул. М. Боб`яка, 15ж та заборони будь-яким особам здійснювати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці може істотно ускладнити/унеможливити ефективне поновлення порушених прав прокурора (позивача), за захистом яких він звернувся до суду. Тобто, прокурором не підтверджено достовірними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У даному контексті слід також звернути увагу на те, що метою накладення арешту на земельну ділянку є заборона відчуження її будь-яким чином в порядку, встановленому законодавством. Поряд із цим, матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради, а в користуванні у Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К-3 на підставі договору оренди земельної ділянки.

З наведеного випливає, що відповідач 2 об`єктивно позбавлений можливості будь-яким чином здійснювати відчуження земельної ділянки. Крім того, відчуження земельної ділянки комунальної власності здійснюється виключно в порядку та в межах, визначених чинним законодавством України. При цьому, прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що власник земельної ділянки Ужгородська міська рада вчиняє дії, спрямовані на її відчуження (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 року у справі № 916/3238/20).

Окрім того, прокурором не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза здійснення будівництва на спірній земельній ділянці до закінчення розгляду даної справи (у вигляді, наприклад, наявного у відповідача дозволу на здійснення відповідного будівництва), а також не надано доказів на підтвердження проведення на даний час на спірній земельній ділянці підготовчих, будівельних, демонтажних або земельних робіт.

Також суд враховує той факт, що прокурор у поданій ним заяві про забезпечення позову просить суд заборонити будь-яким особам проведення будівельних робіт.

Тобто, вказана вимога спрямована не лише на заборону відповідачу вчиняти певні дії, а також й іншим особам, що в даному випадку порушуватиме права третіх осіб, які не є стороною даного спору.

Суд встановив, що в поданій заяві про забезпечення позову містяться виключно припущення заявника про можливе невиконання відповідачем рішення суду у випадку ухвалення його на користь позивача. Сам факт перебування нерухомого майна у власності відповідача і твердження позивача про можливе відчуження майна ще не свідчать про неможливість або утруднення виконання рішення суду в майбутньому, чи неможливість ефективного поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із даним позовом, і в силу наведених роз`яснень не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, суд констатує, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, прокурор не навів обставин та не подав належних доказів, з якими законодавство пов`язує необхідність їх вжиття.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів прокурора щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що прокурор не подав доказів наявності фактичних обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за даним позовом. Відтак, суд вбачає відсутність достатніх підстав для задоволення заяви Керівника Ужгородської окружної прокуратури № 07.53-104-2507ВИХ-22 від 04.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/364/22 від 09.06.2022 року) про вжиття заходів забезпечення позову, долученої до матеріалів позовної заяви у справі № 907/349/22, що є підставою для відмови у їх застосуванні шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 79, 123, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви Керівника Ужгородської окружної прокуратури № 07.53-104-2507ВИХ-22 від 04.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/364/22 від 09.06.2022 року) про забезпечення позову, долученої до матеріалів позовної заяви у справі № 907/349/22 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам спору.

3. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала складена та підписана 24.06.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.