УХВАЛА

м. Київ

22.06.2022Справа № 910/4721/22

Суддя Господарського суду міста Києва Гумега О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАННЯ "ВІВАТ" заборгованості у розмірі 9 309,72 грн,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ" (далі - заявник, ТОВ "КИЇВСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ") звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАННЯ "ВІВАТ" (далі - боржник, ТОВ "ОБ`ЄДНАННЯ "ВІВАТ") заборгованості у розмірі 9 309,72 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони грунтуються:

5) перелік доказів, якими заявник обгрунтовує обставини, на яких грунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Тобто для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно поданої заяви про видачу судового наказу судом встановлено, що вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 9 309,72 грн заявником пред`явлено на підставі Договору № ВИ-Д-123 поставки товару від 14.09.2021 (далі - Договір).

Проте, в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу не додано копію Договору № ВИ-Д-123 поставки товару від 14.09.2021, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Фактично до заяви про видачу судового наказу додано Договір № ВИ-Д-77 поставки товару від 14.09.2021 та додатки до нього, а отже інший договір, ніж той, за яким заявником пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості у розмірі 9 309,72 грн згідно поданої заяви про видачу судового наказу.

Суд також звертає увагу, що перелік додатків до позовної заяви, в тому числі доказів, якими заявник обгрунтовує обставини, на яких грунтуються його вимоги, фактично містить загальні зазначення певних документів ("копія видаткових накладних. pdf.", "копія договору. pdf.", "копія специфікації до договору. pdf."), без вказання при цьому ідентифікуючих ознак цих документів (номеру і дати видаткових накладних, договору, специфікації). Наведене свідчить про недотримання заявником вимог п. 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу наявні посилання на видаткові накладні, складені на підставі Договору № ВИ-Д-77 поставки товару від 14.09.2021, копії таких видаткових накладних фактично додано до заяви про видачу судового наказу. Проте, до заяви про видачу судового наказу не додано жодних інших документів (видаткових накладних, тощо), що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 9 309,72 грн на підставі Договору № ВИ-Д-123 поставки товару від 14.09.2021. Наведене свідчить про недотримання заявником вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

За наведених обставин, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог п. 5 ч. 2, п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

зВраховуючи викладене, керуючись ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАННЯ "ВІВАТ" заборгованості у розмірі 9 309,72 грн на підставі Договору № ВИ-Д-123 поставки товару від 14.09.2021.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 22.06.2022 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана ГУМЕГА