ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

01.07.2022м. ДніпроСправа № 904/1729/22

за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 38; ідентифікаційний код 02909938) в інтересах держави в особі позивача: Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 75; ідентифікаційний код 26510514)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" (49089, м. Дніпро, вул. Макарова, буд. 14-А; ідентифікаційний код 43433141)

про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації прав

Суддя Загинайко Т.В.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт", в якому просить:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" (ідентифікаційний код 43433141) повернути Дніпровській міській раді (ідентифікаційний код 26510514) земельну ділянку площею 151 кв.м., розташовану на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд;

- скасувати державну реєстрацію прав на багатофункціональну будівлю, що розташована на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, - багатофункціональну будівлю літ. А-1 площею 62,8 кв.м. та багатофункціональну будівлю літ. Б-1 площею 78,1 кв.м., всього 2 об`єкти загальною площею 140,9 кв.м за Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" (ідентифікаційний код 43433141) від 27.12.2019 №34952600, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

- стягнути з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля, що розташована на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, загальною площею 140,9 кв.м є самочинним будівництвом і право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано без відповідних правових підстав.

Також зазначає, що земельна ділянка, на якій розташовано зазначене самочинно побудоване нерухоме майно, за адресою: ул. Робоча, 160А у м. Дніпро, належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності. Зазначена земельна ділянка не надавалась під будівництво відповідачу, а тому використання земельної ділянки без належно оформлених документів свідчить про її самовільне зайняття. Прокурор вважає, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля, що розташована на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, - багатофункціональна будівля літ. А-1 площею 62,8 кв.м. та багатофункціональна будівля літ. Б-1 площею 78,1 кв.м., всього 2 об`єкти загальною площею 140,9 кв.м підлягає знесенню за рахунок відповідача, а земельна ділянка, за зазначеною адресою приведенню у придатний для використання стан та поверненню позивачу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2022 у справі №904/1729/22 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.07.2022 о 15:30 год.

Разом з позовом прокурор подав заяву (вх. №20133/22 від 29.06.2022) про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме багатофункціональну будівлю, що розташована на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, загальною площею 140,9 кв.м, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101;

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" (код ідентифікаційний код 43433141) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо багатофункціональної будівлі, що розташована на вул. Робоча, 160А у м. Дніпро, загальною площею 140,9 кв.м, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Вказана заява обґрунтована тим, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, постановленого за позовом прокурора, буде унеможливлено, оскільки володілець вказаного спірного нерухомого майна має реальні можливості здійснити його відчуження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову з таких підстав.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 20.07.2021 у справі №904/1933/21, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з кредитором, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте, всупереч вищевказаних положень чинного законодавства прокурором не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборона вчинення реєстраційних дії щодо останнього, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав на спірне нерухоме майно, або ускладнити ефективний захист порушеного права.

Окрім посилань на загальні норми процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову, жодного доказу вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" дій, направлених на відчуження спірного майна, прокурором не надано.

Суд відхиляє доводи прокурора щодо можливого відчуження відповідачем нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці з огляду на таке.

- 27.12.2019. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард Естейт» на підставі акта приймання-передачі майна від 27.12.2019 зареєстровано право приватної власності на багатофункціональну будівлю літ. Б-1 загальною площею 78,1 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. Робоча, буд. 160а у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) попереднім власником, який передав майно відповідачу є Горобець П.Г.;

- державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 проведено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер:50517237, виданий 27.12.2019, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О.

Таким чином, як вбачається із наданої прокурором Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна інших дій щодо нерухомого майна, яке розташовано на спірній земельній ділянці з 27.12.2019 до моменту звернення до суду 29.06.2022 відповідачем не учинялось

Отже, прокурором не надано належних доказів на підтвердження вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Естейт" дій, направлених на відчуження спірного майна, тоді як умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заінтересованої особи до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 910/13985/19.

З огляду на викладене, враховуючи, що прокурор не надав суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

При цьому, суд звертає увагу прокурора на те, що у разі виникнення реальної, підтвердженої загрози неможливості чи утруднення виконання судового рішення прокурор не позбавлений можливості повторно звернутися із заявою про забезпечення позову з поданням суду відповідних доказів.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (вх. №20133/22 від 29.06.2022) про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано 04.07.2022.

Суддя Т.В. Загинайко