РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2022Справа № 910/19152/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРДИФ"

про стягнення 23 910, 32 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України (далі - позивач, Міністерство) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРДИФ" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 23 910, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №286/1/20/97 від 30.11.2020 несвоєчасно здійснено поставку обумовленого товару, у зв`язку з чим з останнього підлягає стягненню пеня у розмірі 23 910, 32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлені строки на подання відзиву та відповіді на відзив.

29.12.2021 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва до суду від Товариства надійшов відзив на позовну заяву.

Будь-яких інших заяв та клопотань до суду від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2020 між Міністерством оборони України, як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАРДИФ", як Постачальником, був укладений договір про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/20/97 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується постачити у 2020 році мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи) (Лот 1; (09211100-2) моторні оливи (олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт)), а саме олива моторна "Fastroil" М10Г2к (вищий ґатунок) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижченаведеною специфікацією: найменування продукції - Олива моторна "Fastroil" М10Г2к (вищий ґатунок) (61-000-7035), ГОСТ, ДСТУ - ГОСТ 8581-78, строк постачання - до 15.12.2020 (включно) одиниця виміру - тони, загальна кількість - 120,00, за ціною за одиницю виміру продукції в грн (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 17 667, 50 грн, загальною вартістю з ПДВ - 2 544 120,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального. Центри забезпечення пальним (далі - одержувачі замовника) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що е невід`ємною частиною цього договору.

Ціна договору становить: без ПДВ 2 120 100 (два мільйони сто двадцять тисяч сто) грн. 00 коп., крім того ПДВ 424 020 (чотириста двадцять чотири тисячі двадцять) гри. 00 коп. Ціна договору, що піддягає оплаті становить 2 544 120 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати (пункт 3.1. договору).

Згідно з пунктом 4.1. договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та достачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

При цьому, за умовами пунктів 4.2.-4.2.5. договору постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та : головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі); акт приймання - передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440), видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та описана сторонами із зазначенням одержувачем замовника фактичної дати надходження продукції, повідомлення-підтвердження (додаток 12.4. договору, яке оформлюється одержувачем замовника, відповідно до порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт та послуг у Міністерстві оборони України, що регламентується керівними документами Міністерства оборони України, акт прийому передачі продукції (додаток 12.3. договору).

Без вищезазначених документів або відсутності у них встановленої інформації, оплата продукції не здійснюється та такі документи повертаються постачальнику (пункт 4.3. договору).

Постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно - розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами (пункт 5.1. договору).

Постачання продукції одержувачам Замовника здійснює Постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України (пункт 5.2. договору).

Умовами пункту 6.1.1. договору сторони погодили обов`язок замовника своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість постаченої продукції протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів передбачених договором.

У свою чергу, згідно пункту 6.4.1. договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за постачену продукцію.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 10.1. договору).

Рознарядкою на постачання ТОВ "КАРФДИФ" (додаток №12.2 до договору) сторонами погоджена поставка продукції: до військової частини А2110, Нікополь, Придніпровська залізниця, код станції 466001, код отримувача 3746 (поштова адреса: 53215, м. Нікополь, Дніпропетровська обл. вул. Чортомлицька) - 70,00 тон; до військової частини А4167, Сміла, Одеська залізниця, код станції 424009, код отримувача 3450 (поштова адреса: 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Зарічна 32) - 10,00 тон; до військової частини А3476, Баловне, Одеська залізниця, код станції 419509, код отримувача 5249 (поштова адреса: 56663, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Костянтинівка) - 20,00 тон; до військової частини А2756, Одеса-Застава 1, Одеська залізниця, код станції 405101, код отримувача 2252 (поштова адреса: 65041, м. Одеса, вул. Хуторська-99) - 20,00 тон.

На виконання умов договору позивач здійснив постачання узгодженої продукції на загальну суму 2 530 784,57 грн, а саме:

- до військової частини А 2110 (м. Нікополь) у загальній кількості 69, 221 тон, вартістю 1 467 554,42 грн, що підтверджується видатковою накладною № 30 від 29.12.2020 на суму 1 096 960,94 грн, актом приймання-передачі № 1 від 30.12.2020, повідомленням-підтвердженням № 106 від 15.01.2021, паспортом якості № 2511 від 14.01.2021, залізничною накладною БЧ 23034923, та видатковою накладною № 28 від 28.12.2020 на суму 370 593,48 грн, актом приймання-передачі № 2 від 30.12.2020, повідомленням-підтвердженням № 107 від 15.01.2021, паспортом якості № 2510 від 14.01.2021;

- до військової частини А 4167 (м. Сміла) у загальній кількості 10, 010 тон, вартістю 212 222, 02 грн, що підтверджується видатковою накладною № 24 від 07.12.2020 на суму 212 222, 02 грн, актом приймання-передачі № 85 від 07.12.2020, повідомленням-підтвердженням № 2893 від 23.12.2020, актом прийому-передачі продукції № 999 від 28.12.2020, паспортом якості № 2422 від 22.12.2020, паспортом якості № 2421 від 22.12.2020, паспортом якості № 1424-19 від 11.11.2019, паспортом якості №1442-19 від 14.11.2019;

- до військової частини А 3476 (м. Баловне) у загальній кількості 20,020 тон, вартістю 424 444, 02 грн, що підтверджується видатковою накладною № 26 від 07.12.2020 на суму 316 403,72 грн, актом приймання-передачі №105 від 07.12.2020, повідомленням-підтвердженням № 760/3209 від 22.12.2020, паспортом якості № 2427 від 22.12.2020, актом прийому передачі № 1001 від 28.12.2020 та видатковою накладною № 33 від 14.12.2020 на суму 108 040,30 грн, актом приймання-передачі № 106 від 17.12.2020, повідомленням-підтвердженням № 760/3210 від 23.12.2020, актом прийому передачі № 1002 від 28.12.2020;

- до військової частини А 2756 (м. Одеса-Застава 1) у загальній кількості 20,120 тон, вартістю 426 564,12 грн, що підтверджується актом приймання-передачі № 342 від 07.12.2020 на суму 426 564,12 грн, повідомленням-підтвердженням № 752 від 22.12.2020, актом прийому-передачі продукції № 1000 від 28.12.2020, паспортом якості №2436 від 22.12.2020, паспортом якості № 2435 від 22.12.2020, паспортом якості № 1442-19 від 14.11.2019.

Вказані документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відповідними печатками.

Вищевказані обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 в справі № 910/4141/21, яке набрало законної сили 20.07.2021, та не підлягають повторному доказуванню в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України.

Міністерство, звертаючись із даним позовом до суду стверджує, що відповідачем порушені строки поставки товару на суму 108 040,30 грн на 2 дні (до військової частини А 3476 (м. Баловне) та на суму 1 480 889,85 грн на 16 днів (до військової частини А 2110 (м. Нікополь). На підставі пункту 7.3.2 договору позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 23 910,32 грн та заявлено її до стягнення.

У свою чергу в своєму відзиві Товариство заперечує проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на те, що пеню може бути нараховано лише на обсяг товару поставленого з порушеним строку, а не на недопоставлений обсяг товару, а також на невірне визначення Міністерством кількості днів прострочення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Норми вказаної статті кореспондуються з приписами статті 712 ЦК України.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з пунктом 7.3.2 договору за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. Нарахування неустойки здійснюється замовником починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару визначеного актом приймання-передачі у випадках, а саме: при постачанні залізничним транспортом (залізнична станція призначення) документом, що підтверджує поставку товару є належним чином оформлена залізнична накладна з відміткою про надходження товару; при постачанні автомобільним транспортом (бази, склади замовника, одержувача) датою постачання товару є дата що зазначена у акту приймання-передачі товару (графа надходження).

Суд перевірив розрахунок пені за несвоєчасно поставлений товар та зазначає, що позивачем невірно визначено період прострочення, зокрема за товар поставлений згідно акту № 106 від 17.12.2020 датою надходження товару є 17.12.2020, рознарядкою визначено строк поставки не пізніше 15.12.2020, а отже, пеня розраховується за 16.12.2020, тобто прострочення мало місце протягом одного дня, а не двох днів, як визначає позивач. Суд наголошує, що штрафні санкції розраховуються за повний день прострочення, а тому при визначенні періоду нарахування день поставки товару не включається до періоду прострочення. Згідно перерахунку суду сума пені за зазначеними вище поставками становить 108,04 грн.

Щодо пені, нарахованої на суму товару вартістю 1 480 889,85 грн, який Міністерство визначає як не поставлений взагалі. Суд зазначає, що умови договору № 286/1/20/97 від 30.11.2020 визначають право замовника на стягнення пені за несвоєчасно поставлений товар, проте не регламентують його права на стягнення пені за товар, який не був поставлений взагалі.

Наразі, суд наголошує, що як вказано вище товар є поставлений на суму 1 467 554,42 грн, що також підтверджено рішенням суду в справі № 910/4141/21 від 26.05.2021. А отже не поставлено було товар на суму 13 335,43 грн, а не як вказує Міністерство - 1 480 889,85 грн.

Здійснивши перерахунок заявленої суми пені на суму поставленого товару з порушенням строку, беручи до уваги, що умовами договору не передбачено відповідальність у вигляді пені за не поставку товару, тобто на суму 1 467 554,42 грн, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з Товариства на користь позивача, є 20 545,76 грн. При цьому, суд відзначає, що період нарахування пені обмежується періодом 16.12.2020-29.12.2020 (включно), оскільки акти приймання-передачі складені та підписані 30.12.2020, тобто день поставки товару не включається до періоду прострочення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Міністерства підлягають частковому задоволенню, а саме про стягнення 20 653,80 грн.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74-77, 86, 129, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРДИФ" задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРДИФ" (пр-т Визволителів 3, оф.19, Київ, 02125, ідентифікаційний код 41319935) на користь Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) 20 653,80 грн (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят три гривні 80 копійок) пені та 1 960,83 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят гривень 83 копійки) судового збору.

3. У іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене 23.06.2022.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА