УХВАЛА

22 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/171/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Дерлі І.І.,

за участю представників сторін:

позивача - Дущак Д.С. (адвокат), Черненко М.О. (адвокат)

відповідача - Байло А.А. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 (у складі колегії суддів: Принцевська Н.М. (головуючий), Діброва Г.І., Ярош А.І.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 (суддя Мостепаненко Ю.І.)

за позовом Підприємства споживчої кооперації "Саратський ринок Райспоживспілки"

до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Ринок Саратської Райспоживспілки" (далі - Ринок, Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - Сільрада, Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Сільради від 30.12.2020 № 82-VIIІ "Про скасування рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997р. № 121 "Про видачу державного акту на право користування землею Саратському ринку".

Вказане рішення органу місцевого самоврядування Позивач вважає необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує його права як землекористувача, які він набув на підставі та в порядку, встановленому законодавством.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.05.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі № 916/171/21, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Сільради від 30.12.2020 № 82-VIIІ "Про скасування рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997 № 121 "Про видачу державного акту на право користування землею Саратському ринку". Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, виходив з того, що рішення виконавчого комітету Сільради народних депутатів від 22.05.1997 № 121 вичерпало свою дію фактом його виконання (отримання Державного Акту), а відтак не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання.

Під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997 № 121 вирішено видати Ринку Державний акт на право постійного користування в смт. Сарата Одеської області площею 1,23 га, в т.ч. з господарським двором під спорудами для виробничих цілей.

05.06.1997 Сільрадою затверджено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, що знаходиться у користуванні Ринку.

Рішенням Дванадцятої сесії другого скликання Сільради від 04.09.1997 затверджено, у тому числі, рішення виконавчого комітету № 121.

Згідно Державного акта на право постійного користування землею І-ОД №000023, Ринку на території Сільради у постійне користування для розміщення торгівельних об`єктів надано 1,23 га землі у межах згідно з планом землекористування.

Рішенням Сільради №82-VIII від 30.12.2020 скасовано рішення виконавчого комітету Саратської селищної ради народних депутатів від 22.05.1997 № 121, визнано таким, що не має юридичної сили Акт на право постійного користування землею серії І-ОД №000023 від 23.05.1997 та вирішено вилучити у Позивача вищезазначену земельну ділянку.

У зв`язку з наведеним Ринок звернувся до суду з цим позовом.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Одеської області від 26.05.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 у справі № 916/171/21, позов задоволено.

У касаційній скарзі Сільрада просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційне провадження відкрито на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

Скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування положень пункту 15 частини першої статті 26 та частини дев`ятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, чи належить до повноважень відповідної ради скасування рішення її виконавчого органу індивідуального характеру, що прийняте з перевищенням повноважень виконавчого органу та/або з порушенням чинного законодавства.

У відзиві на касаційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Сільради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 у справі № 916/171/21 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 16.03.2022.

Водночас 16.03.2022 судовий розгляд справи № 916/171/21 Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не відбувся з огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Розпорядженням Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 29.3-02/934 від 19.05.2022 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 916/171/21 у зв`язку з увільненням судді Міщенка І.С. від роботи у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022 справу № 916/171/21 було передано на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Зуєв В.А. - головуючий, Берднік І.С., Суховий В.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 24.05.2022 (у складі колегії суддів Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.) прийнято до провадження справу № 916/171/21 за вищезазначеною касаційною скаргою та призначено її розгляд на 22.06.2022.

Ураховуючи наведене, а також обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, а також матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за вищезазначеною касаційною скаргою підлягає закриттю з огляду на таке.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Вирішуючи спір у даній справі, господарські суди попередніх інстанцій обґрунтовували свої рішення, зокрема, посиланням на пункт 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому Конституційний Суд України дійшов висновку, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

При цьому, господарські суди попередніх інстанцій фактично виходили з того, що неможливість скасування рішень органу місцевого самоврядування, які реалізовані без згоди на це особи, стосовно якої вони прийняті, в позасудовому порідку, є гарантією прав учасників господарських правовідносин, стабільності суспільних відносин, забезпечення належного урядування.

У свою чергу, заявник касаційної скарги не погоджується з застосуванням таких висновків та вказує на відмінність існуючих правовідносин, оскільки у даному випадку орган місцевого самоврядування скасував не власне рішення, а рішення виконавчого комітету, що, на думку заявника, свідчить про неподібність відносин та помилковість посилань судів попередніх інстанцій на вищезазначену позицію Конституційного Суду України.

Проаналізувавши зазначені доводи, колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом переглядались судові рішення у справі № 369/6820/16-а за позовом фізичної особи-підприємця до міської ради про визнання протиправним та скасування рішення міської ради, яким скасовано рішення виконавчого комітету.

Як вбачається зі змісту судових рішень у вказаній справі, підставою позову стало те, що позивач отримав містобудівні умови забудови земельної ділянки на підставі рішення виконавчого комітету, яке у подальшому було скасовано рішенням міської ради.

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права у справі № 369/6820/16-а, Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев`ятою статті 59 цього Закону, рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тобто, за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-рп/2009, закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев`ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Верховний Суд у справі № 369/6820/16-а дійшов висновку, що міська рада має повноваження скасувати рішення виконавчого комітету, який створений при ній для здійснення виконавчих функцій, у разі невідповідності їх Конституції чи законам України, іншим актам законодавства.

Водночас, на підставі аналізу рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 Верховний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати не тільки свої попередні рішення або вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, а і відповідні рішення їх виконавчих органів, що і стало підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд.

У справі, що розглядається господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено, що рішення виконавчого комітету Сільради від 22.05.1997 №121 "Про видачу Саратському ринку райпотребсоюзу державного акта на право постійного користування в смт. Сарата Одеської області площею 1,23 га", яке було скасоване Відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення від 30.12.2020, є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування (актом індивідуальної дії), яке стосується Позивача та на підставі якого у останнього виникли права і обов`язки, пов`язані з користуванням переданою йому земельною ділянкою. При цьому, вказане рішення було виконане фактом видання Ринку 23.05.1997 Державного акта на право постійного користування землею серії І-ОД №000023.

У зв`язку з наведеним, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Сільради від 22.05.1997 №121 вичерпало свою дію фактом його виконання (отримання Державного Акта), а відтак не може бути скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування після його виконання.

З викладеного убачається, що оскільки Верховний Суд у справі № 369/6820/16-а у своїй постанові вже викладав правовий висновок щодо питання застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до такого висновку Верховного Суду, а колегія суддів не вбачає необхідності відступлення від такого висновку, то й відсутні підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Отже, зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що у розумінні пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу є підставою для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Сільради на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 у справі № 916/171/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 у справі № 916/171/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий В. А. Зуєв
Судді І. С. Берднік
В. Г. Суховий