ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 червня 2022 року Справа № 903/161/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника відповідача: адвоката Давидова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Логістик Сервіс"

до відповідача: Приватного підприємства "Лумар"

про стягнення 27087 грн

встановив: позивач - ТОВ "Еліт Логістик Сервіс" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПП "Лумар" (відповідача) 27087грн штрафу за понаднормовий простій під час перевезення вантажу. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору-заявки №4007 від 25.10.2021 на перевезення вантажу щодо оплати понаднормового простою автомобіля винною стороною. При цьому позивач зазначає, що автомобіль на завантаження подано вчасно, проте завантаження відбулося 28.10.2021. Також, 08.11.2021 вантаж було вилучено митницею для перевірки. На митному пості автомобіль з вантажем знаходився 8 діб. Отже, відбувся понаднормовий простій автомобіля на завантаженні - 1 доба та на ЗМК митного посту - 8 діб. Загалом понаднормовий простій транспортного засобу становив 9 діб. Згідно п.2 додаткових інструкцій договору-заявки було нараховано 900 євро штрафу (27087грн).

Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк до 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України. Також, відповідачу встановлено строк в 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.4 ст.176 ГПК України. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 23.02.2022, яка була двічі надіслана відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ: 43018, м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.68, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою укрпошти "Причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

У зв`язку з введенням 24.02.2022 на всій території України воєнного стану, ухвалою суду від 15.04.2022р. постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; продовжено строк підготовчого провадження до 24.05.2022 року; призначено підготовче засідання на 11.05.2022 року; встановлено сторонам строк до 03.05.2022 для подання суду заяв, клопотань, пояснень та доказів, пов`язаних з розглядом справи, які не були подані сторонами до суду, з направленням поданих документів іншим учасникам судового процесу.

Ухвала суду від 15.04.2022, яка була також надіслана відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ: 43018, м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.68, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою укрпошти "Причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою суду від 11.05.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на "24" травня 2022 р.

Ухвали суду від 23.02.2022р., від 15.04.2022 та від 11.05.2022р., які були надіслані відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ: 43018, м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.68, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 24.05.2022 відкладено розгляд справи на 21.06.2022 та зобов`язано позивача, у зв`язку із поганою якістю копії договору-заявки, що долучена до позовної заяви, надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал договору-заявки №4007 від 25.10.2021р. та його належним чином засвідчену копію.

16.06.2022 за клопотанням представника відповідача, останній був ознайомлений з матеріалами справи.

21.06.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду, в якій останній повідомив суд, що відповідачем на електронну пошту позивача направлений договір-заявка №4007 від 25.10.2021р., тому у нього відсутній екземпляр паперового оригіналу даного договору. До заяви позивач додав копію договору-заявки №4007 від 25.10.2021 та скріншоти з електронної поштової адреси позивача.

В судове засідання представник позивача не з`явився.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.06.2022 заперечив проти позову. При цьому зазначив, що договір-заявка дійсно була надіслана позивачу, господарські відносини між сторонами існували, водночас, простій стався не при завантаженні чи розвантаженні автомобіля та не з вини відповідача. Також повідомив про відкриття кримінального провадження щодо замовника - ТОВ "Палео". Просив відмовити в позові повністю.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Оскільки позивач був повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить заява позивача, явка учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд встановив наступне.

25 жовтня 2021 року між ПП "Лумар" (відповідач, замовник) та ТОВ "Еліт Логістик Сервіс" (позивач, перевізник) укладено договір-заявку №4007 по маршруту м. Львів (Україна) - 34148 Тrieste (Італія), транспортним засобом НОМЕР_1 .

Відповідно до умов договору-заявки митне оформлення: м.Луцьк, с.Струмівка, вул.Рівненська, 4; назва вантажу: скам`янілості на палетах; вага брутто (об`єм): 0,200 тон; дата завантаження: 25.10.2021; дата розвантаження: 27.10.2021, митний перехід: Чоп; вартість фрахту: 16813грн; умови оплати: безнал по факту розвантаження 1 день.

Додатковими інструкціями договору-заявки передбачено, що норма часу на завантаження становить 48 годин (п.1); простій автомобіля під час завантаження або розвантаження вище вказаної норми, а також запізнення автомобіля на завантаження або розвантаження по вині Перевізника або Замовника проплачується винною стороною в сумі 100 євро за кожну добу простою/запізнення вище вказаної норми. З винуватої сторони по території Європи і 100 USD (виправлено на євро) по території України (п.2).

Договір-заявка підписана особою, проте на долученій до позовної заяви копії договору-заявки №4007 від 25.10.2021 печатка, яка завірена підписом особи, не читається.

У позовній заяві позивач зазначає, що автомобіль подано під завантаження вчасно - 25.10.2021 року, однак, завантаження відбулось 28.10.2021р., що підтверджується міжнародною автомобільною накладною СМR. Отже, на завантаженні відбувся понаднормовий простій в одну добу.

31.10.2021 року транспортний засіб НОМЕР_1 з вантажем заїхав на міжнародний пункт пропуску митний пост «ТИСА» для проходження митних процедур. Цього ж дня працівниками митниці автомобіль з вантажем скеровано на стоянку ЗМК митного поста «Тиса» для виконаних завдань по встановленню відповідностей/невідповідностей документів на задекларований вантаж.

08.11.2021 року державним інспектором оперативного відділу № 2 Управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Закарпатської митниці Щербаном Д.М. та головним державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Половко М.І. вантаж було вилучено, про що складено Акт про взяття проб (зразків) товарів від 08.11.2021.

Після вилучення вантажу, автомобіль НОМЕР_1 було випущено з ЗМК митного поста «Тиса».

Позивач вказує, що на митному пості «Тиса» Закарпатської митниці автомобіль НОМЕР_1 з вантажем знаходився 8 діб.

Таким чином, відбувся понаднормовий простій автомобіля - 1 доба на завантаженні та 8 діб на ЗМК митного посту «Тиса» Закарпатської митниці. Загалом понаднормовий простій транспортного засобу становить 9 діб.

Відповідно до даних накладної CMR від 27.10.2021, вантажної митної декларації та акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 08.11.2021, відправником вантажу є ТОВ "Палео".

Згідно умов договору-заявки (п.2) позивач нарахував відповідачу штраф за понаднормовий простій автомобіля: 9 днів х 100 Євро = 900 Євро, що становить 27087грн.

08 листопада 2021 року ТОВ "ЕЛІТ ЛОПСТИК СЕРВІС" надіслало ПП "ЛУМАР" лист з рахунком №00721 від 08.11.2021 на суму 27087грн. про здійснення оплати простоїв автомобіля. Відповідач оплату згідно рахунку №00721 від 08.11.2021 не провів.

09.12.2021 укрпоштою цінним листом позивач направив відповідачу претензію з вимогою сплатити штраф за понаднормовий простій автомобіля на суму 900 євро (27087грн.) До претензії було додано рахунок №0072 від 08.11.2021, копію акту про взяття проб від 08.11.2021 та копія СМR.

Зазначений штраф відповідачем не сплачено, тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 27087грн., оскільки вважає, що простій автомобіля виник з вини відповідача.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ст.908 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 306 та ч.1, 2 ст. 307 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України. Згідно ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі (ч.1 ст.930 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.1, 2 ст.614 ЦК України).

На підтвердження здійснення перевезення та понаднормового простою позивач надав суду: копію договору-заявки №4007 від 25.10.2021, рахунок №00721 від 08.11.2021, копію міжнародної товарно-транспортної накладної СМR від 27.10.2021, копію вантажної митної декларації від 27.11.2021, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 08.11.2021 та копію акту про взяття проб (зразків) товарів від 08.11.2021.

У зв`язку із поганою якістю копії договору-заявки, що була долучена позивачем до позовної заяви, на виконання ухвали суду від 24.05.2022, для огляду в судовому засіданні, позивачем надіслано суду завірену копію договору-заявки №4007 від 25.10.2021.

Як вбачається з копії договору-заявки №4007 від 25.10.2021, яка надіслана суду на виконання ухвали, її зміст відрізняється від копії договору-заявки №4007 від 25.10.2021, яка долучена позивачем до позовної заяви.

У договорі-заявці, доданої до позову зазначено - митне оформлення: м.Луцьк, с.Струмівка, вул.Рівненська, 4; митний перехід: Чоп; простій по території України - 100 USD, із виправленням на євро, завіреним підписом особи.

Водночас, у договорі-заявці, наданої на виконання ухвали суду - митне оформлення: м.Київ, вул.Новопирогівська, 58; митний перехід: Ужгород; простій по території України - 50 євро, із виправленням на 100 євро, завіреним підписом особи.

Крім того, адреса завантаження у копіях договору-заявки №4007 від 25.10.2021 вказана: м.Львів, вул.Торфяна, 12, дата - 25.10.2021.

Згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 27.10.2021: місце та дата завантаження - Луцьк, 27.10.2021.

Судом встановлено, що у наданих позивачем документах є значні розбіжності. А надані позивачем копії договору-заявки не є копіями одного документу.

Поряд із цим, позивач зазначає, що автомобіль на завантаження подано вчасно, а саме 25.10.2021. Згідно МТТН CMR дата завантаження 27.10.2021, тобто, як вказує позивач, відбувся понаднормовий простій в одну добу. Проте, позивач не надав суду доказів (подорожніх листів) для здійснення завантаження, які підтверджують подачу автомобіля 25.10.2021.

Крім того, надані позивачем докази не містять достатньої інформації щодо здійснення спірного перевезення, наявність якої необхідна для визначення кола прав і обов`язків сторін при здійсненні перевезення, та їх відповідальності за порушення зобов`язань.

Щодо доказів наявності події понаднормового простою автотранспортного засобу, суд зазначає, що з наданих позивачем документів не вбачається, що такий простій автомобіля відбувся з вини відповідача та саме під завантаження або розвантаження, як це передбачено пунктами 1 та 2 Додаткових інструкцій до Договору-заявки.

Позивачем, у порушення положень ст.74 ГПК України, не надано суду доказів вини відповідача при простої автомобіля для проходження митних процедур на міжнародному пункті пропуску - митному пості «ТИСА». Такої відповідальності також не передбачено сторонами у Договорі-заявці.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.73 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, позивач не довів, а матеріалами справи не встановлено, що понаднормовий простій виник з вини відповідача, тому підстави для стягнення з відповідача 27087грн штрафу відсутні. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.06.2022.

Суддя О. Г. Слободян