ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м.Дніпро Справа № 908/537/20 (908/1600/20)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Сиротенко Олександр Олександрович, арбітражний керуючий, посвідчення №520 від 28.03.2013 року;

від відповідача: Куранова Світлана Геннад`євна, представник Головного управління ДПС у Запорізькій області, наказ №768-О від 04.11.2019 року;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року (повний текст складено 10.08.2020 року) у справі № 908/537/20(908/1600/20) (суддя Сушко Л.М.)

за позовом Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 12, )

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в межах справи №908/537/20 про банкрутство Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.04.2020 року відкрито провадження у справі №908/537/20 про банкрутство Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія.

Постановою господарського суду Запорізької області від 23.06.2020 року Дочірнє підприємство Центр реабілітації Надія визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Сиротенко Олександра Олександровича.

23.06.2020 року в межах справи №908/537/20 про банкрутство Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія боржником подано позов до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року у справі №908/537/20(908/1600/20) позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області від 17.01.2020 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10 234 632,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 2 558 658,00 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області від 17.01.2020 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3 031 635,00 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на користь Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Рішення суду обґрунтовано наступними доводами:

- працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2019 року, за результатами якої складено акт №59/08-01-04-02/01130561 від 16.10.2019 року;

- актом перевірки встановлено порушення п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.181, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого платником завищено:

- суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) на суму 10 234 632 грн.,

- від`ємне значення з ПДВ за вересень 2019 р., яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21), на суму 3 031 635 грн., чим порушено п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями);

- на підставі акту №59/08-01-04-02/01130561 від 16.10.2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 17.01.2020 року №, яким зменшено розмір від`ємного

значення суми податку на додану вартість на 3 031 635,00 грн.;

- від 17.01.2020 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 10 234 632,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2 558 658,00 грн.;

- підставою для висновку про завищення позивачем суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, стало те, що проведеною ГУ ДПС у Запорізькій області перевіркою не підтверджено здійснення товарних операцій постачальниками на адресу Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія, тобто, товари/послуги не постачалися та не надавалися; в первинних документах зазначені господарські операції, які фактично не відбувались, у зв`язку з чим, вони (договори, податкові накладні, видаткові та прибуткові накладні, акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт тощо) не мають юридичної сили первинних документів, і як наслідок, Дочірнє підприємство Центр реабілітації Надія неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність з ПДВ на підставі таких первинних документів.

Суд зазначив, що перевіркою встановлено порушення позивачем по справі п.п.14.1.36, п.п.14.1.181, п.п.14.1.231 п. 14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ та завищення Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія розміру податкового кредиту за вересень 2019 року на загальну суму 13 266 267 грн.

Такі висновки контролюючий орган зробив з огляду на те, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту протягом періоду, що перевірявся, суми ПДВ, сплачені у вартості робіт, послуг (товарів) за нереальними (безтоварними) господарськими операціями з придбання товарів (робіт, послуг) у наступних контрагентів: ПРАТ Промавтоінвест, ТОВ НПО Дайнемік, ЛТД КО, ТОВ Автозазсилует, ТОВ Кузов Сервіс, ТОВ БЦВ, ТОВ Лембонгам, ТОВ Максимус Трейд Сервіс, ТОВ Берінгім, ТОВ Юні-Трейд Компані, ТОВ Фескор, ТОВ Інрадо, ТОВ Юзард, ТОВ Гірута.

На думку відповідача первинні бухгалтерські документи, що стосуються Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія по взаємовідносинам із постачальниками, складені з порушенням вимог Закону України Про бугалтерський облік і фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-XIV, вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України №88 від 24.05.1995 року, не мають юридичної сили, не можуть бути підставою для бухгалтерського і податкового обліку та подальшого декларування податкових показників з ПДВ.

Надаючи оцінку законності вказаних висновків податкового органу, суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що посилання відповідача на те, що контрагентами-постачальниками Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія виписані (оформлені) первинні документи щодо реалізації товарів/послуг на адресу Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія без їх реального підтвердження первинними документами цих контрагентів, не може бути підставою визнання неправомірності формування податкового кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету. Відтак, якщо останній не виконав свого обов`язку, передбаченого податковим законодавством або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-замовника права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, як вказав суд, така інформація не має преюдиційного значення та не є такою, що підтверджує відсутність реального руху активів між позивачем та його контрагентами.

Виходячи зі специфіки укладених між Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія та його контрагентами договорів, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених в акті перевірки господарських операцій.

На підставі встановлених при розгляді справи обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року у справі №908/537/20(908/1600/20) скасувати у повному обсязі. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на фактичні обставини справи, які аналогічні обставинам, вказаним в акті перевірки №59/08-01-04-02/01130561 від 16.10.2019 року, зокрема щодо обставин перевірки в розрізі кожного з контрагентів позивача.

Посилається на лист прокуратури міста Києва від 05.08.2020 року щодо наявності кримінального провадження №0000228 від 10.06.2020 року за ч. 5 ст. 191 КК України за фактом вчинення кримінального правопорушення невстановленими особами, які за попередньою змовою із посадовими особами ряду суб`єктів господарювання, зловживаючи своїм службовим становищем заволоділи державними коштами, шляхом незаконного відшкодування податку на додану вартість на розрахункові рахунки підприємств, під час здійснення реалізації секонд-хенду та продуктів харчування в особливих великих розмірах.

Скаржник зазначає приписи Податкового кодексу України, за якими наслідки для платника податків мають лише реально здійснені господарські операції.

Апелянт посилається на те, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів. Саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з ПДВ, визначену постачальником.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Перевіркою не підтверджено здійснення операцій вищеописаними контрагентами позивача. В наданих первинних документах зазначені господарські операції, які фактично не відбувались. У зв`язку з чим, вони (договори, податкові накладні, видаткові та прибуткові накладні, акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт тощо) не мають юридичної сили первинних документів. Дочірнє підприємство Центр реабілітації Надія неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність з ПДВ на підставі таких первинних документів.

Також апелянт зазначає на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що згідно до положень ст.19 Кодексу України з адміністративного судочинства України на зазначений спір поширюється юрисдикція адміністративних судів та він має розглядатись відповідно до ч.2 ст. 20 Кодексу України з адміністративного судочинства в окружному адміністративному суді.

Вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.09.2020 року відкрито апеляційне провадження.

Під час розгляду даної справи №908/537/20(908/1600/20) судом апеляційної інстанції було встановлено, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду передана справа № 905/2030/19(905/1159/20) за позовом Приватного акціонерного товариства Геркулес до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання противоправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року № .

За змістом ухвали Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № №905/2030/19(905/1159/20) слідує, що для формування єдиної правозастосовчої практики необхідно вирішити виключну правову проблему у застосуванні статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства під час визначення предметної підсудності з розгляду спорів за позовом осіб, щодо яких порушено провадження про банкрутство, до податкового органу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення.

З метою врахування позиції Великої Палати Верховного Суду щодо подібних правовідносин колегія суддів ухвалою від 25.01.2021 року провадження у справі 908/537/20(908/1600/20) зупинила до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №№905/2030/19(905/1159/20).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2021 року провадження у справі №908/537/20(908/1600/20) поновлено.

Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області надало додаткові пояснення щодо апеляційної скарги. Просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року у даній справі повністю і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія відмовити у повному обсязі.

Позивач надав письмові пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ГУ ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року у справі № 908/537/20 (908/1600/20) без змін. Погоджується з висновками оскаржуваного рішення та надає пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Під час апеляційного перегляду справи від скаржника надано додаткові докази лист прокуратури міста Києва від 05.08.2020 року №04/2/4/1-0, за змістом якого прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000228 від 10.06.2020 року і щодо Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія встановлено, що дане підприємство може здійснювати сумнівну господарську діяльність. Даним листом прокуратура просить начальника ГУДПС у Запорізькій області перевірити законність відшкодування податку на додану вартість на поточні рахунки суб`єктів господарської діяльності, в тому числі Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія (том 7 а.с.161).

Щодо даного доказу, колегія суддів не приймає його до уваги, оскільки він датований 10.06.2020 року, в той час, як акт перевірки Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія складено 17.12.2019 року і оскаржувані повідомлення-рішення прийняті відповідачем 17.01.2020 року саме на підставі вказаного акту перевірки.

Також відповідач просить долучити Дослідження фінансово-господарських операцій, серед інших юридичний осіб і Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія, датоване 19.05.2020 року (том 7 а.с.162-176).

Даний доказ не існував на час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження у суді першої інстанції, а також на підставі додатково наданих доказів, якщо особа, що їх залучає, обґрунтує причини ненадання такого доказу суду першої інстанції.

За вищенаведеного підстави для прийняття вказаних листа прокуратури та Дослідження фінансово-господарських операцій у колегії суддів відсутні.

09.11.2020 року до апеляційного суду апелянтом надано клопотання про долучення доказів пояснень осіб - працівників Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія або їх родичів, які були надані під час здійснення оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Запорізькій області щодо збору доказової інформації відносно Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія.

Щодо вказаних пояснень колегія суддів зазначає, що за їх змістом вбачається, що дата складення кожного з пояснень не зазначена ( том 7 а.с.202- 206), скаржник не обґрунтував неможливість надання таких пояснень суду першої інстанції. Отже, підстави для їх прийняття та розгляду як належного та допустимого доказу по справі у колегії суддів відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З 21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства (далі - Кодекс). З дня введення в дію цього Кодексу втратив чинність Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст.7 вказаного Кодексу спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Відповідно до правової позиції, що викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20), вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.

Отже, доводи скаржника про необхідність розгляду заявленого спору адміністративним судом та безпідставну відмову суду першої інстанції в закритті провадження у даній справі колегією суддів визнаються необгрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 pоку №996-XIV Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні на даних бухгалтерського обліку грунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 Закону України від 16.07.1999 pоку №996-XIV Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні :

- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У відповідності до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З наведених вище законодавчих приписів та обставин, наявність документального підтвердження господарських операцій з придбання товарів, призначених для використання в господарських операціях за наявності договору, прибуткових та податкових накладних, є визначальною, але не безумовною підставою для виникнення у платника податків права на формування витрат та податкового кредиту.

Відповідно до п.п.14.1.18, п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

- враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

- або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

- та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

До такого Реєстру вносяться такі дані: 1) найменування платника податку та його індивідуальний податковий номер; 2) дата подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); 3) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначена у кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 4) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшена на суму податкового боргу; 5) реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; 6) реквізити бюджетних рахунків для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 7) реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування податку; 8) дата початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява про повернення суми бюджетного відшкодування, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); 9) сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дата поданої до контролюючого органу заяви в разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; 10) дата складення та вручення платнику податків акта перевірки; 11) дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом; 12) дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується; 13) дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження; 14) сума узгодженого контролюючим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дата її узгодження; 15) дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку; 16) дата та сума зарахування (перерахування) в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України (пп.200.7.1 п.200.7 ст.200 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 200.7.2 п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу (п.200.10 ст.200 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок.

Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України (п.200.17 ст.200 Податкового кодексу України).

Механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Реєстр) за формою згідно з додатком, визначений Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2019 року. За результатами перевірки складено акт №59/08-01-04-02/01130561 від 16.10.2019 року.

Зазначеним актом встановлено порушення п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.181, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено:

- суму від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) на суму 10 234 632 грн.,

- від`ємне значення з ПДВ за вересень 2019 року, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р.21), на суму 3 031 635 грн., чим порушено п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями).

На підставі акту №59/08-01-04-02/01130561 від 16.10.2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення:

від 17.01.2020 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 3 031 635,00 грн.;

від 17.01.2020 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 10 234 632,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2 558 658,00 грн.

Підставою для висновку про завищення позивачем суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, стало те, що проведеною ГУ ДПС у Запорізькій області перевіркою не підтверджено здійснення товарних операцій постачальниками на адресу Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія. Тобто, товари/послуги не постачалися та не надавалися. В первинних документах зазначені господарські операції, які фактично не відбувались, у зв`язку з чим вони (договори, податкові накладні, видаткові та прибуткові накладні, акти надання послуг, акти здачі-прийняття робіт тощо) не мають юридичної сили первинних документів.

ГУ ДПС у Запорізькій області дійшло висновку, що Дочірнє підприємство Центр реабілітації Надія неправомірно формувало регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність з ПДВ на підставі таких первинних документів.

Відповідно до акту перевірки, у період, за який було проведено перевірку, Дочірнє підприємство Центр реабілітації Надія мало фінансово-господарські взаємовідносини та включило до складу податкового кредиту за вересень 2019 року суми ПДВ за наступними контрагентами: ПРАТ Промавтоінвест, ТОВ НПО Дайнемік, ЛТД КО, ТОВ Автозазсилует, ТОВ Кузов Сервіс, ТОВ БЦВ, ТОВ Лембонгам, ТОВ Максимус Трейд Сервіс, ТОВ Берінгім, ТОВ Юні-Трейд Компані, ТОВ Фескор, ТОВ Інрадо, ТОВ Юзард, ТОВ Гірута.

На думку колегії суддів суд першої інстанції надав вірну правову оцінку зазначеним відповідачем в акті перевірки доводам щодо кожного з контрагентів позивача і колегія суддів поділяє вказані висновки в силу наступного:

Як вірно зазначає відповідач, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів, оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з ПДВ, визначену постачальником.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

За результатом проведеної перевірки, на підставі якої сформовані оскаржувані позивачем податкові повідомлення рішення, контролюючий орган дійшов висновку, що реальність господарських операцій не підтверджена платником податків, оскільки на перевірку не надані документи, виписані (оформлені) контрагентами-постачальниками Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого обов`язку передбаченого податковим законодавством або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-замовника права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така інформація не є такою, що підтверджує відсутність реального руху активів між позивачем та його контрагентами.

Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, які на момент господарських операцій між позивачем та контрагентами, були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України).

Згідно правової позиції, що зазначена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 03.10.2019 року (справа № 813/4079/15), від 10.09.2019 року (справа №814/2412/17) слідує, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

У постанові від 12.02.2020 року (справа №813/3577/13-а) Верховний Суд вказав, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Як вказано вище, згідно ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Контролюючий орган при проведенні перевірки не надав належної оцінки наявному на видаткових накладних відтиску печатки ДП Центр реабілітації Надія. Відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару), а тому посилання апелянта на відсутність інформації щодо осіб, які безпосередньо здійснювали навантаження та розвантаження товарів, враховуючи викладені вище вимоги щодо первинних документів, не спростовує товарність операції з поставки товару за договором №426 та руху активів між контрагентами.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2019 року позивач (орендар) уклав з ПРАТ Промавтоінвест (орендодавець) договір оренди №76/08-01, за яким отримав у користування на певний строк нежитлові приміщення згідно з додатком №3 ( надалі майно), що знаходиться на 2-му (другому) поверсі будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 70-А.

Згідно п.5.1 договору оренди позивач зобов`язався за користування орендованим майном сплачувати орендодавцю орендні платежі, визначені сторонами в додатку №2 до договору в розмірі 14 573,0 грн. на місяць з урахуванням ПДВ, з яких ПДВ 2 428,83 грн. з розрахунку 65,0 грн. за 1 кв. м. з урахуванням ПДВ. Актом прийому-передачі від 10.01.2019 року підтверджено, що приміщення передано орендарю. Згідно додаткової угоди №1 від 26.04.2019 року до згаданого договору оренди сторони дійшли згоди з 01.05.2019 року достроково розірвати дію договору оренди №76/08-01 від 10.01.2019 року. Згідно акту прийманняпередачі від 30.04.2019 року приміщення повернуто орендодавцю. Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000207 від 30.04.2019 року, №ОУ-000181 від 31.03.2019 року, №ОУ-0000232 від 31.03.2019 року, №ОУ-000105 від 28.02.2019 року, №ОУ-000102 від 28.02.2019 року, №ОУ-000101 від 31.01.2019 року між сторонами проведені розрахунки за договором оренди. Згідно банківської виписки АТ КБ Приватбанк, , відділення №61 філії Розрахунковий центр підтверджується здійснення позивачем оплати по договору оренди №76/08-01 - 07.03.2019 року на суму 14573,00 грн., 22.03.2019 року на суму 14 792,33 грн.,15.04.2019 року на суму 759,74 грн., 03.05.2019 року на суму 14 925.46 грн., 11.05.2019 року на суму 145.73 грн.

Отже, первинними бухгалтерськими документами реальність господарських операцій позивача з вказаним підприємством підтверджена.

Щодо ПРАТ Промавтоінвест в апеляційній скарзі відповідач зазначав, що для отримання інформації відносно Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія опитано власника будівлі, директора ПАТ ПРАТ Промавтоінвест гр. ОСОБА_1 , який повідомив, що приміщення розташоване на другому поверсі будівлі, має загальну площу 224,2 кв.м., орендувалося Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія на підставі договору оренди № 76/08-01 від 10.01.2019 року, який укладався дистанційно, шляхом надсилання примірників договору поштою до м. Києва. З керівником Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія ОСОБА_2 , ОСОБА_1 незнайомий та ніколи не зустрічався. Відносно під`їзних шляхів вантажного багатотоннажного транспорту до будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 повідомив, що у зв`язку з щільним розташуванням сусідніх будівель, такий під`їзд здійснити не можливо.

Також, при опитуванні ОСОБА_3 , ніякої інформації відносно фактичного здійснення господарської діяльності Дочірнього підприємства Центр реабілітації Надія , а так само відносно використання у виробничому процесі осіб з інвалідністю, не отримано.

На думку колегії суддів такі доводи скаржника жодним чином не спростовують факт здійснення між позивачем та ПРАТ Промавтоінвест господарських операцій, які підтверджені належними та допустимими доказами, про які вказано вище. Міркування щодо можливості здійснення діяльності Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія в приміщенні, орендованому за договором з ПРАТ Промавтоінвест, необхідність, щоб до будівлі був під`їзд для вантажного багатотоннажного транспорту, є нічим не підтвердженими, без посилання на норми права, доводами скаржника.

Щодо ТОВ БЦВ колегія суддів на підставі матеріалів справи встановила наступне:

16.01.2019 року між ТОВ БЦВ (наймодавець) та Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія (наймач) було укладено договір №16/01-19 користування нежитлових приміщень (складу), згідно якого ТОВ БЦВ передало Дочірньому підприємству Центр реабілітації Надія у тимчасове платне користування майно, без права відчуження, нежитлове складське приміщення, площею 268,5 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, буд. 26/1 (Б-2), в порядку та на умовах визначених в договорі.

Згідно п.5.1 договору №16/01-19 користування нежитлових приміщень (складу) за користування приміщенням, зазначеним в п. 1.1 цього договору, наймач сплачує наймодавцю плату в розмірі 7 000,00 грн.

Приміщення було передано наймачу згідно акту прийому передачі від 16.01.2019 року. Між сторонами були належним чином проведені взаєморозрахунки, що підтверджується відповідними актами надання послуг №16 від 31.01.2019 року, №17 від 28.02.2019 року, №19 від 31.03.2019 року, №37 від 30.04.2019 року, №50 від 31.05.2019 року, №61 від 30.06.2019 року, №68 від 31.07.2019 року, №102 від 31. 01.2019 року.

Про неправомірність висновків суду щодо підтвердження господарських операцій позивача з вказаним контрагентом апелянт в апеляційній скарзі не заперечує та жодних доводів не зазначає.

В усних поясненнях під час розгляду апеляційної скарги представник скаржника зазначала на недоведеність платником податків та відсутність відповідних доказів щодо перевезення товару зі складу у м.Запоріжжя до м.Полтава, оскільки товар розвантажувався та приймався від ТОВ Берінгім, ТОВ Юзард, ТОВ Гірута за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 70-А та мав перероблятися позивачем за адресою складу у м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, буд. 26/1 (Б-2),

Такі пояснення зафіксовано звукозаписом судового засідання.

Колегія суддів зауважує, що скаржник не пояснив, на підставі чого він дійшов висновку, що такі докази мають бути і чим обґрунтовані його доводи щодо цього.

Судом першої інстанції надана оцінка доказам щодо правовідносин позивача з ТОВ Автозазсилует.

Наявними доказами підтверджується, що 10.01.2019 року між ТОВ Автозазсилует(орендодавець) та Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія (орендар) було укладено договір оренди обладнання №10/01/2019, згідно якого ТОВ Автозазсилует передало Дочірньому підприємству Центр реабілітації Надія у користування на певний строк майно, а саме: машинки швейні, офісні меблі та обладнання, що були у використанні у орендодавця, згідно акту прийому-передачі. Згідно п.5.1 договору №10/01/2019 орендар сплачує орендодавцю орендні платежі в сумі 4956,30 грн. Майно було передано орендарю згідно акту приймання-передачі від 10.01.2019 року. Згідно додаткової угоди №1 від 24.04.2019 року до договору оренди №10/01/2019 від 10.01.2019 року сторонами з 01.05.2019 року вказаний договір оренди достроково розірвано. Згідно акту прийманняпередачі від 30.04.2019 року майно повернуто орендодавцю. Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000022, №ОУ-0000015, №ОУ-0000008, №ОУ-0000007 підтверджено проведення сторонами взаємних розрахунків.

Оплата по договору №10/01/2019 була здійснена 07.03.2019 року в розмірі 4 956,30 грн. за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року, що підтверджується банківською випискою АТ КБ Приватбанк, , відділення №61 філії "Розрахунковий центр".

Згідно наданих пояснень, в тому числі письмових від 15.02.2022 року, представник позивача зазначав суду апеляційної інстанції, що переробка одягу, що був у вжитку, полягала у його сортуванні, ремонту, в тому числі заміні гудзиків, блискавок, застібок, перешивання, інший дрібний ремонт, для придання такому товару товарного виду. Також представник зазначав, що залежно від якості товару, бувшого у вжитку, з нього може створюватись інший за призначенням товар з скатертини серветки, з дорослої постільної білизни дитяча постільна білизна тощо.

Отже, технологія переробки товару позивачем не потребувала виключно технологічного швейного обладнання, щодо наявності якого викладає сумніви скаржник.

Також належними та допустимими доказами підтверджено господарські правовідносини позивача з ТОВ НПО Дайнемік, Лтд Ко за договором оренди майна від 01.02.2019 року №02/2019.

Згідно вказаного договору ТОВ НПО Дайнемік, Лтд Ко передало Дочірньому підприємству Центр реабілітації Надія у користування ангар металевий площею 380 кв. м., розташований за адресою: 70420, Запорізька обл., Запорізький район, с. Долинське, вул. Нікопольське шосе, 1.

Згідно п. 4.1 договору №02/2019 орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 24,96 грн/кв. м., в т.ч. ПДВ 20% - 4,16 грн.

Майно було передано позивача (орендарю) згідно акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.02.2019 року. Між сторонами були належним чином проведені всі взаєморозрахунки, що підтверджується відповідними актами надання послуг №80 від 31.05.2019 року, №64 від 30.04.2019 року, №42 від 31.03.2019 року, №31 від 28.02.2019 року.

Оплата по договору №02/2019 була здійснена 13.03.2019 року в розмірі 9 484,80 грн. та 14.03.2019 року в розмірі 9 484,80 грн., що підтверджується банківською випискою АТ КБ Приватбанк, , відділення №61 філії Розрахунковий центр.

Скаржник в апеляційній скарзі не зазначає щодо неправомірності висновків суду стосовно взаємовідносин позивача з Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія, в той час як в судовому засіданні під час апеляційного перегляду наголошував на відсутності доказів щодо транспортування товару з м.Запоріжжя до орендованого нежитлового приміщення в с. Долинське, яке є предметом договору №02/2019.

Судом першої інстанції надана належна оцінка господарським операціям позивача з постачальниками товару ТОВ Юзард, ТОВ Лембонгам, ТОВ Берінгім, ТОВ Фескор, ТОВ Інрадо, ТОВ Гірута та з перевізниками товару згідно договорів від 01.03.2019 року №010319-2 з ТОВ Юні-Трейд Компані та з від 01.04.2019 року №010419-2. З ТОВ Кузов Сервіс.

Визначаючись з приводу юридичного значення податкової інформації, як доказу, наданого апелянтом відповідно до ст. ст. 72, 74 Господарського процесуального кодексу України слід звернути увагу суду на наступне.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

В силу вимог п.п. 73.5.3. п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України та п. З Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1232, для підтвердження даних, отриманих від платника податків та інших суб`єктів інформаційних відносин контролюючий орган (ініціатор) може ініціювати проведення зустрічної звірки шляхом надіслання до контролюючого органу (виконавцю) запиту про проведення зустрічної перевірки.

Враховуючи, шо в Акті перевірки та в процесуальних документах відповідача не зазначається про проведення перевірки контрагентів, це свідчить про відсутність у податкового органу відомостей, а отже і про неможливість формування податкової інформації, про яку йдеться в Акті перевірки.

В той же час, згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України податкові органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи ДПС функцій та завдань.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних) оформляються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами податкового органу та платниками податків або їх законними представниками (за наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Отже, способом реалізації відповідачем наданої Податковим кодексом України компетенції є дія з проведення перевірки та складання акту перевірки та винесення (складання) податкового повідомлення- рішення. Іншого порядку дій податкового органу, як суб`єкта владних повноважень законодавство не передбачає.

Таким чином, проведення відповідачем контрольно-перевірочних заходів за допомогою власних інформаційних баз даних не може бути належним доказом порушення позивачем податкової дисципліни, оскільки такі заходи не ґрунтуються на безпосередньому аналізі первинних документів.

Також, відповідно до п. 74.1 ст. 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно- телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Проте, до матеріалів справи відповідачем не подано жодних документів на підтвердження того, шо та база даних, звідки була використана інформація v спірних правовідносинах, є сертифікованою або стандартизованою чи пройшла інші аналогічні (тотожні або хоча б подібні) процедури контролю.

З урахуванням всього вищезазначеного, всі використані ГУ ДПС у Запорізькій області відомості є недопустимими доказами.

Тому доводи відповідача про відсутність виробничих та трудових ресурсів у контрагентів, відсутність руху активів та відсутність реального ланцюга постачання товарів е такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Також, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів, т найманих працівників або спеціальних дозволів у останніх, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

У комерційній діяльності щодо поставки товарів, виконання робіт та надання послуг не завжди вимагається наявність задекларованих власних основних засобів та значної кількості персоналу. Звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах.

Крім того, податковим органом не доведено неможливості виконання контрагентом позивача наявними у нього силами та засобами умов договорів поставки та договору підряду.

Жодного належного доказу того, що договори між позивачем та його контрагентами були укладені сторонами без мети їх здійснення, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано.

Відповідну правову позицію підтримано Верховним Судом, яка викладена, зокрема, в постановах від 16.01.2018 року у справі № 820/4648/13-а та в справі № 826/1398/17 і вона полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод.

Крім того, в акті перевірки відповідачем не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем та його контрагентами господарських операцій, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов`язаності позивача та контрагентів, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність змін у складі і структурі активів осіб, котрі є сторонами спірних правочинів. Наведене зумовлює необґрунтованість висновку відповідача про невідповідність закону вчинених позивачем господарських операцій.

Колегією суддів встановлено, що на спростування доводів апелянта позивач підтвердив реальність господарських операцій, надав до перевірки договори поставки, договори про надання транспортних послуг, видаткові накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортні накладні.

Реальність господарських операцій позивача із контрагентами ПРАТ Промавтоінвест, ТОВ НПО Дайнемік, ЛТД КО, ТОВ Автозазсилует, ТОВ Кузов Сервіс, ТОВ БЦВ, ТОВ Лембонгам, ТОВ Максимус Трейд Сервіс, ТОВ Берінгім, ТОВ Юні-Трейд Компані, ТОВ Фескор, ТОВ Інрадо, ТОВ Юзард, ТОВ Гірута підтверджується належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку для такого виду послуг та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне здійснення таких операцій, а саме: договори поставки та договори на виконання робіт, специфікації до них, податкові та видаткові накладні, акти прийому-передачі, ТТН, банківськими виписками.

Всі правочини з вказаними юридичними особами не визнані недійсними у визначеному законом порядку, є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовими наслідками укладених правочинів є виникнення у сторін такого договору взаємних прав та обов`язків з їх подальшою реалізацією.

Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу валових витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товарів від іншої особи та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В акті перевірки не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Видаткові накладні відповідають вимогам, визначеним п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, а отже сумніви у правильності нарахування та сплати податків ДП Центр реабілітації Надія є помилковими та необґрунтованими.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вищезазначені документи були оформлені позивачем у відповідності з чинним законодавством, містять всі необхідні реквізити та були надані під час перевірки, Договори, надані позивачем до перевірки, не визнавались недійсними, а тому висновки викладені в Акті перевірки про недоведеність платником податків проведення господарських операцій є необґрунтованими.

Вказані в акті висновки щодо того, що подані Дочірнім підприємством Центр реабілітації Надія документи не мають юридичної сили первинних документів є безпідставними.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів вважає, що скаржником не спростовано висновки оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта на наявність кримінального провадження суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки належним та допустимим доказом протиправної поведінки може бути вирок суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30.07.2020 року у справі № 908/537/20(908/1600/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24.06.2022 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко