ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року м. Дніпро Справа № 904/4192/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Орєшкіної Е.В., Іванова О.Г..

секретар судового засідання: Грачов А.С.

представники сторін:

від позивача -1: Вологжаніна О.Д.

від позивача -2: не з`явився

від відповідача -1: не з`явився

від відповідача -2: не з`явився

від відповідача -3: не з`явився

за участю прокурора: Дичко С.М., Романенко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Компанії "Сівілком Лімітед"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р.

( суддя Васильєв О.Ю.)

у справі

за позовом

Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі:

позивача-1: Міністерства оборони України, м.Київ

позивача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, м.Дніпро

до відповідача-1: Компанії "Сівілком Лімітед", Кіпр, Ларнака Атіену

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн-М", м.Дніпро

відповідача-3: Приватного нотаріуса

Дніпровського нотаріального округу Зінкової Юлії Євгенівни, м.Дніпро

про скасування рішення державного реєстратора,

визнання недійсним акту прийому-передачі та

витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Керівник Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України ( Позивач-1) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро ( Позивач-2) звернувся з позовом до Компанії «Сівілком Лімітед» ( Відповідач-1), ТОВ «Лайн-М» ( Відповідач-2) та Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу - Зінкової Юлії Євгенівни ( Відповідач-3) про:

- скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком Лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1;

- визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна , зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є., про передачу об`єкта за адресою: АДРЕСА_1;

- витребування з чужого незаконного володіння компанії «Сівілком Лімітед» ( реєстраційний номер № НЕ402733, 7600, Кіпр, Ларнака, Атіену, вулиця Гастрас, 4) у власність Держави в особі Міністерства оборони України (юридична адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 50/100 розміру частки власності ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно опису: літ.А-1 - військовий комісаріат; літ. під А-1 - цокольний поверх; літ.а - ґанок; літ.аі, а2, а3 - вхід в цокольний поверх; а4 - вхід в котельну; літ.а5, аб - приямок; літ.Б-1 - будівля; літ. 6-1 - прибудова; літ. б1-1 - прибудова, загальною площею 202,5 кв.м.; літ.б, б1- ґанки; літ.В-1 - будівля; літ.в-1 - тамбур, загальною площею 54,6 кв.м.; літ.в-ганок; літ. Г-1 - будівля, загальною площею 83,9 кв.м.; літ.Д-уборна; літ. Е-сарай; № 1-6 - споруди, І-мостіння. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 вартістю 858 000, 00 грн..

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Прокурор зазначає, що 04.03.2020 р. ТОВ «Лайн-М» ( Відповідач-2 ) використовуючи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07, яке було скасоване, незаконно передало компанії «Сівілком Лімітед» ( Відповідач-1) за актом прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, № 220 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є., 50/100 частин власності об`єкта за адресою: АДРЕСА_1, згідно опису: літ.А-1 - військовий комісаріат; літ. під А-1 - цокольний поверх; літ.а - ганок; літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх; а4 - вхід в котельну; літ. а5, а6 - приямок; літ. Б-1 - будівля; літ. б-1 - прибудова; літ. б1-1 - прибудова, загальною площею 202,5 кв.м.; літ.б, б1- ганки; літ.В-1 - будівля; літ. в-1 - тамбур, загальною площею 54,6 кв.м.; літ. в-ганок; літ. Г-1 - будівля, загальною площею 83,9 кв.м.; літ. Д-уборна; літ. Е-сарай; № 1-6 - споруди, І-мостіння. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. На підставі акту прийому-передачі Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Зінкова Ю.Є. прийняла рішення № 51529067 від 10.03.2020 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого було проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 50/100 на ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований АДРЕСА_1, за суб`єктом: компанія «Сівілком Лімітед» , а також відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна. При реєстрації права власності на будівлі та споруди військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Лайн-М» , приватний нотаріус Зінкова Ю.Є не пересвідчилась в цивільній правоздатності та дієздатності юридичної особи, не виконала обов`язку щодо ознайомлення з її установчими документами, інформацією про таку особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань і не перевірила, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності, чим грубо порушила положення абз. 4 абз. 5 ст. 44 Закону України «Про нотаріат». Так, за цим кодом ЄДРПОУ міститься інформація про реєстрацію ТОВ «Баострейд» з 08.09.2004 р. діяльність якого не припинялась.

Міністерство оборони України ( Позивач-1 ) та КЕВ м. Дніпро ( Позивач-2 ) в письмових поясненнях та під час судових засідань позовні вимоги прокурора підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Компанія «Сівілком Лімітед» ( Відповідач-1 ) своїм право на надання відзиву на позов не скористався , однак подав до суду клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності на звернення з цим позовом.

ТОВ «Лайн-М» ( Відповідач-2 ) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався.

Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу - Зінкова Ю.Є. ( Відповідач-3 ) проти задоволення позовних вимог заперечувала, стверджуючи (поміж-іншим), що на момент реєстрації речових прав на нерухоме майно нею була виконана повна перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень та не виявлено жодних підстав для прийняття відповідних рішень про відмову в державній реєстрації прав на нерухоме майно.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 у справі № 904/4192/21 позовні вимоги задоволено:

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Юлії Євгенівни №51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії "Сівілком Лімітед" на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним Акт прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі № 219, 220 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Юлією Євгенівною про передачу об`єкта за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, пл. Жовтнева, буд. 11.

Витребувано з чужого незаконного володіння відповідача-1: компанії "Сівілком Лімітед" (реєстраційний номер №НЕ402733, 7600, Кіпр, Ларнака, Атіену, вулиця Гастрас, 4) у власність Держави в особі Міністерства оборони України (юридична адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 50/100 розміру частки власності ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно опису: літ.А-1 - військовий комісаріат; літ. під А-1 - цокольний поверх; літ.а - ганок; літ.а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх; а4 - вхід в котельну; літ .а5, а6 - приямок; літ.Б-1 - будівля; літ. б-1 - прибудова; літ. б1-1 - прибудова, загальною площею 202,5 кв.м.; літ.б, б1- ганки; літ.В-1 - будівля; літ.в-1 - тамбур, загальною площею 54,6 кв.м.; літ.в-ганок; літ. Г-1 - будівля, загальною площею 83,9 кв.м.; літ. Д-уборна; літ. Е-сарай; №1-6 - споруди, І-мостіння. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 вартістю 858000 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 коп.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн М" на користь Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону 17 410,00 грн. - витрат на сплату судового збору.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову Прокурора, оскільки нерухоме державне майно вибуло з володіння держави на підставі незаконних дій відповідачів, а тому належне державі на праві власності майно - нерухоме майно, вибуло поза її волею, відтак відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України спірне майно підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь належного власника - держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Дніпро.

Також, господарським судом встановлено, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Дніпро рішень про відчуження нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 не приймали. З огляду на викладене та з урахуванням правового статусу нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1, оформлення права власності на вказане майно за Відповідачем-1, фактично є вибуттям спірного майна з державної власності всупереч закону у зв`язку з чим, Акт прийому-передачі нерухомого майна , зареєстрованого в реєстрі за № 219, № 220 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. про передачу об`єкта за адресою: АДРЕСА_1, підлягає визнанню недійсним. З огляду на викладене, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. №51529067 від 10.03.2020 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що характер спору у цій справі свідчить, що спір виник саме з відповідачами-1, -2 з приводу порушення саме ними прав позивача. Отже, позовні вимоги про скасування державної реєстрації речового права не можуть бути звернені до державного реєстратора ( приватного нотаріуса ). Державний реєстратор (приватний нотаріус) зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений.

Також, господарський суд не знайшов достатньо правових підставі для задоволення клопотання Відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки порушення прав позивачів відбулось з моменту державної реєстрації за Відповідачем-1 права спільної власності - 04.03.2020 р., та саме з цього моменту здійснюється відлік строків позовної давності; окрім того, зазначив, що після скасування постановою ВГСУ від 04.02.2009 р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07 за відповідачами-1, -2 не було у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Посилаючись на обставини справи та ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 17 410, 00 грн. суд повністю поклав на Відповідача-2.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Компанія "Сівілком Лімітед", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р. у справі № 904/4192/21 та відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог Позивача.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р. по справі № 904/4192/21 є незаконним та необгрунтованим у зв`язку із тим, що суд першої інстанції допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також не з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що державна реєстрація права власності на частку у розмірі 50% на нерухоме майно за ТОВ «Лайн-М» у Реєстрі прав власності на нерухоме майно який функціонував до 2013 року була здійснена 25.07.2007 р. на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07 яке набрало законної сили і підстави визнавати вказані дії незаконними відсутні. А відтак ТОВ «Лайн-М» набуло і продовжувало відкрито, безперервно володіти вказаним нерухомим майном на протязі часу більшому ніж десять років. Зокрема, з 25.07.2007 року до 04.03.2020 року, коли вказане майно було зареєстровано за компанією Сівілком Лімітед на підставі Актуприйому-передачі частки права власності на нерухоме майно у розмірі частки 50/100, а не на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 року у справі № 7/167-07 як помилково встановив суд в оскаржуваному рішенні. Відповідно, наведене спростовує висновки суду першої інстанції про те, що вказане нерухоме майно вибуло із власності держави України при реєстрації права власності на вказане нерухоме майно 04.03.2020 року за компанією Сівілком Лімітед. Фактично, 04.03.2020 року право приватної власності на частку у розмірі 50% на вказане нерухоме майно вибуло із приватної власності ТОВ «Лайн-М» до компанії Сівілком Лімітед що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

При цьому, при складанні 04.03.2020 року Акту прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Юлією Євгенівною, ТОВ «Лайн-М» не використовувало рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 року у справі №7/167-07, а фактично будучи власником частки у розмірі 50% на вказане нерухоме майно, що підтверджувалось наявністю станом на 04.03.2020 року запису про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Лайн-М» у Реєстрі прав власності на нерухоме майно який функціонував до 2013 року, скористувалось своїм правом власника ( яке не було припинено або скасоване станом на 04.03.2020 року ) на відчуження нерухомого майна.

Водночас, на думку Скаржника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання недійсним Акту прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Юлією Євгенівною про передачу об`єкта за адресою: АДРЕСА_1, на підставі того, що начебто як вважав суд першої інстанції відбулось вибуттям спірного майна з державної власності всупереч закону.

При цьому Скаржник зазначає, що за відсутності рішень суду про: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію 25.07.2007 року прав за ТОВ «Лайн-М» на 50/100 розміру частки власності на нерухоме майно; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких 25.07.2007 року проведено державну реєстрацію прав за ТОВ «Лайн-М» на 50/100 розміру частки власності на нерухоме майно; про скасування державної реєстрації прав за ТОВ «Лайн-М» на 50/100 розміру частки власності на нерухоме майно, ТОВ «Лайн-М» не було обмежено у праві володіти, користуватися, та розпоряджатися 50/100 розміру частки власності на нерухоме майно, права на які були зареєстровані ТОВ «Лайн-М» у порядку встановленому законом станом на 25.07.2007 року. З огляду на вказане, не міг бути визнаний судом недійсним Акт прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 а також не могло бути скасоване рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Юлії Євгенівни № 51529067 від 10.03.2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком Лімітед» на об' єкт нерухомого майна що розташований: АДРЕСА_1.

Разом із тим суд помилково встановив, що Акт прийому-передачі нерухомого майна зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 був начебто складений на підставі скасованого рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р., так як вказаний акт був складений не на підставі скасованого рішення, а на підставі того, що 25.07.2008 року ТОВ «Лайн-М» у встановленому законом порядку здійснило державну реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно який функціонував до 2013 року права приватної власності на частку у розмірі 50% на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 року у справі № 7/167-07 яке набрало законної сили 19.07.2007 року, а відтак ТОВ «Лайн-М» набуло і продовжувало відкрито, безперервно володіти та розпоряджатись вказаним нерухомим майном на протязі часу більшому ніж десять років, і на протязі всього часу вказане майно не витребовувалось у ТОВ «Лайн-М», і не скасовувалась державна реєстрація вказаного майна за ТОВ «Лайн-М».

Скаржник наголошує на тому, що рішення державного реєстратора Зінкової Юлії Євгенівни № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав не порушувало прав Позивачів та було прийнято з дотриманням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, так як ТОВ «Лайн-М» відповідно до положень ч. І ст. 361 ЦК України мало право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Скаржник вважає, що якщо суд першої інстанції констатував що компанія Сівілком Лімітед є добросовісним набувачем, то вказане суперечить тому що суд першої інстанції визнавав недійсним та незаконним Акт прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 на підставі якого компанія Сівілком Лімітед набула право власності на частку у розмірі 50/100 на нерухоме майно.

Скаржник зазначає, що суд помилково обрахував строки позовної давності та необгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання компанії «Сівілком Лімітед», про застосування позовної давності. Позивачі пропустили строк позовної давності який становить 3 ( три роки ) з 04.02.2009 р. та який спливав 04.02.2012 р., на звернення з вимогами про витребування 50/100 розміру частки власності на нерухоме майно, а вимоги про скасування державної реєстрації є похідними.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Прокурор посилається на те, що наявність зазначених по справі судових рішень є важливим юридичним фактом, який підтверджує відсутність у ТОВ «Лайн-М» підстав володіння та розпорядження спірним майном. ТОВ «Лайн-М» було учасником вказаних судових розглядів, а отже йому було достовірно відомо про існування рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а отже і про безпідставність володіння 50% на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 13.05.2010 р. на зазначене майно, відповідно до постанови військової прокуратури Центрального регіону України від 30.03.2010 р., накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Таким чином, належний власник - Міністерство оборони України, не міг зареєструвати право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Згідно інформації зазначеної у витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборону на відчуження нерухомого майна було погашено 28.02.2020 р. на підставі Розпорядження про відміну постанови про визнання речовим доказом. Також, відповідно до відповіді Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону № 09/2-55вих20 від 13.11.2020 р. процесуальні рішення про зняття заборони на відчуження об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, не приймались. Паралельно із даною господарською справою, Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000294 від 27.10.2020 р. за фактами незаконного переоформлення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, у тому числі безпідставного зняття заборони на відчуження спірного нерухомого майна.

Крім того, у відзиві Прокурор посилається на те, що суд у відповідності до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при ухваленні рішення про скасування державної реєстрації прав одночасно визначив цим рішенням речові права за Міністерством оборони України.

Прокурор також вказує на те, що представниками ТОВ «Лайн-М» та компанії СІВІЛКОМ ЛІМІТЕД були одні і ті ж особи. Зокрема, в Рішенні № 2 Єдиного власника компанії СІВІЛКОМ ЛІМІТЕД від 25.12.2020 р. власником зазначений ОСОБА_1 ; і в Рішенні № 4 Єдиного учасника ТОВ «Лайн-М» від 04.03.2020 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 218, вказаний учасником товариства ОСОБА_1 , який надає представнику ТОВ «Лайн-М» ОСОБА_2 право підпису на акті приймання передачі майна; в Акті приймання передачі майна від 04.03.2020 р.,зареєстрованому в реєстрі за № 219, 220, зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, власником та учасником компанії СІВІЛКОМ ЛІМІТЕД та ТОВ «Лайн-М» є одна і та ж особа - ОСОБА_1 . Вказані факти вказують на обізнаність керівництва компанії набувача - компанії СІВІЛКОМ ЛІМІТЕД про незаконність і фіктивність вчиненого правочину та переходу права власності на спірне майно.

Крім того, Прокурор зазначає про те, що посилання Скаржника на бездіяльність Міністерства оборони України щодо звернення до суду з заявами про поворот виконання рішення, про нібито безперервність володіння ТОВ «Лайн-М» спірним майном понад 10 років, є безпідставними, оскільки увесь цей час на спірній будівлі була заборона відчуження майна. Разом з тим, предметом розгляду справи № 904/4192/21 є відносини реєстрації та переходу прав власності на нерухоме майно, що були здійснені 10.03.2020 р.. Таким чином, строк позовної давності, за даними правовідносинами, спливає 10.03.2023 р..

Сторони не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Представник Позивача-1 ( Міністерства оборони України ) у судовому засіданні надав пояснення, в яких не погодився з доводами апеляційної скарги.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 р. для розгляду справи № 904/4192/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач - Подобєд І.М., судді - О.В. Березкіна, М.О. Дармін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2021 р. апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано строк - 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання доказів сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі, що у даному випадку становить 26 115,00 грн., та належних доказів надсилання апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від НОМЕР_1.11.2021 р. поновлено Компанії "Сівілком Лімітед" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р. у справі № 904/4192/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії "Сівілком Лімітед" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р. у справі № 904/4192/21. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.12.2021 р..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2021 р. розгляд справи відкладено на 25.01.2022р. на 14:00 год..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2022р. розгляд справи відкладено на 01.03.2022р. на НОМЕР_1:30 год..

14.03.2022 р., у зв`язку зі припиненням повноважень судді Подобєда І.М., відповідно до ст. 123 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" по справі № 904/4192/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Іванов О.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2022 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Іванов О.Г., апеляційну скаргу Компанії "Сівілком Лімітед" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р. у справі № 904/4192/21 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2022 р., розгляд апеляційної скарги призначити в судове засідання на 23.06.2022 р..

Позивач-2, відповідачі не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Від представника компанії "Сівілком Лімітед" Стадницького С.А. надійшло клопотання/заява в якому повідомляється про неможливість прибути у судове засідання.

Від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро надійщла заява про розгляд справи за відсуності представника.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Позивача-2 та відповідачів.

В судовому засіданні 23.06.2022 р., оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

7. Встановлені судом обставини справи

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07 за позовом ТОВ «Лайн-М» до Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області за участю третьої особи Міністерства оборони України задоволено позов - визнано за ТОВ «Лайн-М» право спільної часткової власності на літ. А-1 -військовий комісаріат, літ. під. А-1 -цокольний поверх, літ. а -ганок, літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх, а4 -вхід в котельну, літ. а5,6 -приямок, літ. Б - 1 будівля, літ. б-1 -прибудова, літ. б1 - 1 -прибудова, загальною площею 202, 5 кв.м, літ. б, б1 -ганки, літ. В-1 - будівля, літ. в-1 -тамбур, загальною площею 54, 6 кв. м, літ. в -ганок, літ. Г-1 -будівля, загальною площею 83, 9 кв. м, літ. Д -уборна, літ. Е -сарай, № 1-6 -споруди, І -мостіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з часткою у праві спільної часткової власності 50%.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2009 р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2010 р. у справі № 25/39-09 (7/167-07) відмовлено в задоволені позову ТОВ «Лайн-М» про визнання за ним права спільної часткової власності на літ. А-1 -військовий комісаріат, літ. під. А-1 -цокольний поверх, літ. а -ганок, літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх, а4 -вхід в котельну, літ. а5,6 -приямок, літ. Б - 1 будівля, літ. б-1 -прибудова, літ. б1 - 1 -прибудова, загальною площею 202, 5 кв.м, літ. б, б1 -ганки, літ. В-1 - будівля, літ. в-1 -тамбур, загальною площею 54, 6 кв. м, літ. в -ганок, літ. Г-1 -будівля, загальною площею 83, 9 кв. м, літ. Д -уборна, літ. Е -сарай, № 1-6 -споруди, І -мостіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з часткою у праві спільної часткової власності 50%.

Із отриманої судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 253641309 від 21.04.2021 р. вбачається, що 04.03.2020 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. було зареєстровано право приватної (спільної ) власності за Компанією Сівілком Лімітед ( Відповідач-1) на об`єкт (нерухоме майно): літ. А-1 -військовий комісаріат, літ. під. А-1 -цокольний поверх, літ. а -ганок, літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх, а4 -вхід в котельну, літ. а5,6 -приямок, літ. Б - 1 будівля, літ. б-1 -прибудова, літ. б1 - 1 -прибудова, загальною площею 202, 5 кв.м, літ. б, б1 -ганки, літ. В-1 -будівля, літ. в-1 -тамбур, загальною площею 54, 6 кв. м, літ. в -ганок, літ. Г-1 -будівля, загальною площею 83, 9 кв. м, літ. Д -уборна, літ. Е -сарай, № 1-6 -споруди, І -мостіння; за адресою: АДРЕСА_1. Присвоєно номер запису про право власності/довічної власності: 35855272.

Підставою для державної реєстрації права власності вказано: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. № 7/167-07; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 219, 220, виданий 04.03.2020 р., видавник: Зінкова Ю.Є. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округа: серія та номер 2, виданий 25.12.2019 р., видавник: компанія Сівілком Лімітед; серія та номер 4, виданий 04.03.2020 р., видавник: ТОВ «Лайн-М».

Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на адресу Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро направлено лист від 09.02.2021 р. № 5-2-310вих-21, яким доведено до керівництва зазначених установ про незаконне вибуття з державної власності 50% будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

У наведеному листі також зазначено, що КЕВ м. Дніпро та Міністерством оборони України заходи представництва інтересів держави в суді не вживають, у зв`язку з чим військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону встановлені підстави для пред`явлення позову в інтересах держави, а також повідомлено що такий позов буде пред`явлений прокурором.

З матеріалів справи вбачається, що від КЕВ м. Дніпро та Міністерства оборони України надійшли відповіді на зазначене повідомлення за № 525/801 від 11.03.2021 року та № 370/2/2342 від НОМЕР_1.03.2021 року, відповідно, з яких вбачається, що КЕВ м. Дніпро і Міністерства оборони України ні до, ні після повідомлення Прокурора про порушення інтересів держави не звернулися до суду з позовом на захист інтересів держави. У цих же відповідях не зазначено, що КЕВ м. Дніпро та Міністерства оборони України планують найближчим часом звернутися до суду з позовом.

Прокурор зазначає, що шляхом моніторингу єдиного реєстру судових рішень та офіційного сайту Господарського суду м. Києва встановлено, що станом на 14.04.2021 р. Міністерство оборони України та КЕВ м. Дніпро не подавали позовної заяви до Компанії «Сівілком Лімітед» та ТОВ «Лайн-М» про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Не дивлячись на те, що військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону було повідомлено уповноважені органи про порушення інтересів держави ще 09.02.2021 р., Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро та Міністерство оборони України не вживали жодних заходів для відновлення порушених інтересів держави та до суду не зверталися. Таким чином, як стверджує Прокурор, Міністерством оборони України та КЕВ м. Дніпро не здійснено захист інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «По прокуратуру» і було підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Вказане і стало причиною спору та звернення Прокурора до господарського суду з відповідним позовом до відповідачів.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України (позивач-1), як центральний орган виконавчої влади, забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань, є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними у межах, визначених законодавством України.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення про Міністерство оборони України Затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011 передбачено, що Міноборони України для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку здійснювати захист своїх законних прав та інтересів у судах та інших юрисдикційних органах, у тому числі міжнародних.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», п.п. 1, 4 «Положення про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, який зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, до числа яких відноситься і Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро ( Позивач-2).

Відповідно до розділу V Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 448 від 03.07.2013 р. ( Положеня ) квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України.

Відповідно до п. 2.4 Положення КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.

Відповідно до п. 5.14 Положення фонди військових містечок та земельні ділянки, утримання яких фінансується за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до кошторису МО України на квартирно-експлуатаційне забезпечення, обліковуються у КЕВ (КЕЧ).

Облік фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок полягає в оформленні первинних документів, здійсненні своєчасних, повних, достовірних і точних записів у книгах (картках) кількісного обліку (накопичувачах інформації ПЕОМ) усіх операцій, пов`язаних з прийманням (передачею), зміною якісного (технічного) стану та списанням з кількісного обліку будівель і споруд (п. 5.18. Положення).

У відповідності до п. 4.5 Положення, Начальник КЕВ, будучи командиром військової установи, у разі вилучення земель оборони або нерухомого військового майна зобов`язаний вжити заходів щодо захисту інтересів держави відповідно до чинного законодавства.

Виходячи з положень законодавства України, власником спірного нерухомого військового майна військового містечка № НОМЕР_1 є держава Україна в особі органів управління майном - Міністерства оборони України та КЕВ м. Дніпро, яким належать право володіти, користуватися і розпоряджатися майном у визначених законом межах, та які уповноважені виконувати функції власника нерухомого військового майна і здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Судом встановлено, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Дніпро рішень про відчуження нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_1 не приймали.

Як зазначалося раніше, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07 було визнано за ТОВ «Лайн-М» право спільної часткової власності на літ. А-1 -військовий комісаріат, літ. під. А-1 -цокольний поверх, літ. а -ганок, літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх, а4 -вхід в котельну, літ. а5,6 -приямок, літ. Б - 1 будівля, літ. б-1 -прибудова, літ. б1 - 1 - прибудова, загальною площею 202, 5 кв.м, літ. б, б1 -ганки, літ. В-1 - будівля, літ. в-1 -тамбур, загальною площею 54, 6 кв. м, літ. в -ганок, літ. Г-1 -будівля, загальною площею 83, 9 кв. м, літ. Д -уборна, літ. Е -сарай, № 1-6 -споруди, І -мостіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з часткою у праві спільної часткової власності 50%.

25.07.2007 р. ТОВ «Лайн-М» на підставі вищевказаного рішення зареєструвало право власності у розмірі 50% на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.02.2009 р. було скасоване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

На новому розгляді, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2010 р. у справі № 25/39-09 (7/167-07) відмовлено в задоволені позову ТОВ «Лайн-М» про визнання за ним права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з часткою у праві спільної часткової власності 50%.

Крім того, 13.05.2010 р. на зазначене майно, відповідно до постанови військової прокуратури Центрального регіону України від 30.03.2010 р., накладено заборону на відчуження нерухомого майна.

Згідно інформації зазначеної у витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заборону на відчуження нерухомого майна було погашено 28.02.2020 р. на підставі Розпорядження про відміну постанови про визнання речовим доказом.

За твердженням Прокурора - відповідно до діючого КПК України, форми прийняття процесуальних рішень слідчого чи прокурора у формі розпорядження не існує.

Також, відповідно до відповіді Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону № 09/2-55вих20 від 13.11.2020 р. процесуальні рішення про зняття заборони на відчуження об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, не приймались.

Прокурор зазначає, що паралельно із даною господарською справою, Дніпровською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000294 від 27.10.2020 р. за фактами незаконного переоформлення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, у тому числі безпідставного зняття заборони на відчуження спірного нерухомого майна.

04.03.2020 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. було зареєстровано право приватної (спільної ) власності за Компанією «Сівілком Лімітед» ( Відповідач-1) на об`єкт (нерухоме майно): літ. А-1 -військовий комісаріат, літ. під. А-1 - цокольний поверх, літ. а -ганок, літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх, а4 -вхід в котельну, літ. а5,6 -приямок, літ. Б - 1 будівля, літ. б-1 -прибудова, літ. б1 - 1 -прибудова, загальною площею 202, 5 кв.м, літ. б, б1 -ганки, літ. В-1 -будівля, літ. в-1 -тамбур, загальною площею 54, 6 кв. м, літ. в -ганок, літ. Г-1 -будівля, загальною площею 83, 9 кв. м, літ. Д - уборна, літ. Е -сарай, № 1-6 -споруди, І -мостіння; за адресою: АДРЕСА_1. Присвоєно номер запису про право власності/довічної власності: 35855272.

Підставою для державної реєстрації права власності вказано: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. № 7/167-07; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 219, 220, виданий 04.03.2020 р., видавник: Зінкова Ю.Є. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округа: серія та номер 2, виданий 25.12.2019 р., видавник: компанія Сівілком Лімітед; серія та номер 4, виданий 04.03.2020 р., видавник: ТОВ «Лайн-М».

Як вбачається з самого Акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 219, 220, передане представником ТОВ «Лайн-М» на відповідальне зберігання представнику компанії Сівілком Лімітед власне майно, оцінене згідно Довідки про балансову вартість, від 25.12.2019 р., яке підлягає внесенню у Статутний капітал компанії.

Згідно з імперативними приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Матеріали справи не містять доказів того, що Міністерство оборони України направляло подання, а Кабінет Міністрів України приймав рішення за поданням Міністерства оборони України стосовно відчуження спірного нерухомого майна, як того вимагають норми ч. 2 ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Отже, колегія суддів погоджується з доводами Прокурора, що порушення вимог ч. 2 ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", яке полягає у самовільному присвоєнні ТОВ «Лайн-М» з подальшою передачею його до статутного фонду компанії «Сівілком Лімітед», що є підставою вважати, що спірне нерухоме майно вибуло з державної власності незаконно та поза волею власника.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 183/1617/16 (постанова від 14.11.2018 р. ).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-140цс14 (постанова від 17.12.2014 р. ), захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Таким чином, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 183/1617/16 (постанова від 14.11.2018 р. ), у справі № 911/3681/17 ( постанова від 21.08.2019 р.), у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17 (постанови від 01.10.2019 р. та НОМЕР_1.10.2019 р.), у справі № 911/3680/17 ( постанова від 19.11.2019 р. ) та у справі № 19/028-10-13 ( постанова від 30.06.2020 р. ).

Право на пред`явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано ст. 387 Цивільного кодексу України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до системного тлумачення приписів ст. 387 Цивільного кодексу України, у поєднанні з комплексом норм, що регулюють набуття і реалізацію права власності, передбачений цією нормою спосіб захисту права власності є матеріально-правовою вимогою власника, що на момент подання позову фактично не володіє своїм індивідуально визначеним майном, до не власника, що на момент подання позову незаконно фактично володіє цим майном, про вилучення цього майна в натурі.

Тобто, позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник індивідуально визначеного майна.

Згідно з ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Тобто відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про незаконність свого володіння майном (добросовісний набувач).

Згідно зі ст. 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

За змістом ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з судом першої інстанції, який визначає компанію «Сівілком Лімітед», як добросовісного набувача, оскільки з доказів що були надані разом з позовною заявою та наявні у матеріалах судової справи, вбачається, що представниками ТОВ «Лайн-М» та компанії «Сівілком Лімітед» були одні і ті ж особи. Зокрема, в Рішенні № 2 Єдиного власника компанії «Сівілком Лімітед» від 25.12.2019 р. власником зазначений ОСОБА_1 ; і в Рішенні № 4 Єдиного учасника ТОВ «Лайн-М» від 04.03.2020 р., яке зареєстровано в реєстрі за № 218, вказаний учасником товариства ОСОБА_1 , який надає представнику ТОВ «Лайн-М» ОСОБА_2 право підпису на акті приймання передачі майна; в Акті приймання передачі майна від 04.03.2020 р.,зареєстрованому в реєстрі за № 219, 220, зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, власником та учасником компанії СІВІЛКОМ ЛІМІТЕД та ТОВ «Лайн-М» є одна і та ж особа - ОСОБА_1 .

Вказані факти вказують на обізнаність керівництва компанії набувача - компанії «Сівілком Лімітед» про незаконність вчиненого правочину та переходу права власності на спірне майно.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що компанія «Сівілком Лімітед» набула право власності на спірне майно шляхом внесення його ТОВ «Лайн-М» до статутного фонду, тобто безоплатно, а також те, що право власності ТОВ «Лайн-М» на спірне майно було оформлено на підставі рішення суду, яке було скасоване, про що компанія «Сівілком Лімітед» знала - Відповідач -1 ( Скаржник ) не є добросовісним набувачем.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Лайн-М» на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, поза волею власника, подальша передача об`єкту нерухомості не призвело до припинення права власності держави на спірне майно, а відтак, оскільки на теперішній час наявність у держави відповідного права власності не визнається відповідачами, то воно потребує захисту шляхом витребування у Відповідача -1 в порядку передбаченому ст. 388 Цивільного кодексу України.

Що стосується доводів Скаржника пов`язаних із застосуванням строку позовної давності, то враховуючи, що позов у цій справі, в даному конкретному випадку, правомірно заявлено на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, отже, звернувшись з позовом у даній справі у квітні 2021 року, Прокурор не пропустив строк позовної давності, а порушене право підлягає захисту.

Право держави витребувати нерухоме майно з огляду на доведену незаконність і безпідставність його відчуження передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони права власності і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Господарським судом встановлено, що майно вибуло з володіння власника поза його волею.

Повернення у державну власність нерухомого майна, незаконно відчуженого, що було наслідком вчинення кримінального правопорушення, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цього майна як майна Збройних Сил України.

У спорах стосовно майна Збройних Сил України держава, втручаючись у право мирного володіння відповідним майном з боку приватних осіб, беручи до уваги проведення в Україні Антитерористичної операції (АТО) та Операції об`єднаних сил (ООС), а на час розгляду апеляційної скарги і воєнного стану, може захищати загальні інтереси, зокрема, у підтриманні обороноздатності, суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону, захисту життя і здоров`я людей (статті 1, 2, 3 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном Збройних Сил України (Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України"). Заволодіння приватними особами таким майном всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей проживаючих на її території.

В силу об`єктивного цільового призначення вказаного майна, набувачі такого майна проявивши розумну обачність, мали та повинні були знати про те, що це майно належить до майна Збройних Сил України.

З огляду на все викладене вище, в даному конкретному випадку, загальний інтерес всього суспільства на забезпечення суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності кордону держави Україна, захисту життя і здоров`я людей проживаючих на її території у цій справі переважає приватний інтерес Відповідача -1 у збереженні права на вказане нерухоме майно.

Відтак, втручання у право володіння майном Відповідачем -1 переслідує легітимну мету і цей захід є пропорційним легітимній меті втручання у право.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з господарським судом, що Позивачами правомірно обрано спосіб захисту порушеного права власності держави на спірне майно шляхом витребування спірного майна від Відповідача.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком місцевого суду про можливість визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі № 219, 220 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є..

Приписами статей 202, 203 Цивільного кодексу України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що характеризується вільним волевиявленням учасника правочину, наявністю необхідного обсягу цивільної дієздатності, спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

У свою чергу, акт приймання-передачі є письмовим документом, який містить найменування сторін, предмет самої передачі, посвідчує факт такої передачі, тобто підтверджує належне виконання особами зобов`язань з передачі та отримання майна, а тому не має ознак правочину.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги про визнання недійсним акта приймання-передачі майна нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки не відновлять порушене право позивачів, що вже було здійснено судом при витребуванні спірного майна.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 р. у справі № 904/234/19.

Щодо скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком Лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, регламентовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020 р., статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 цього Закону у редакції, чинній із 16.01.2020 р., відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень цієї норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 цього ж Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржувного рішення у зазначеній частині вищенаведеного не врахував, тому суд апеляційної інстанції вважає занеобхідне виправити вказану помилку, зазначивши про припинення прав власності компанії «Сівілком Лімітед» на вказане майно у зв`язку із скасуванням рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком Лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в порушення правових норм чинного законодавства приватний нотаріус Зінкова Ю.Є., без рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи, без письмової згоди співвласників майна (в даному випадку КЕВ м. Дніпро ) посвідчила акт приймання-передачі 50% майна до статутного капіталу компанії «Сівілком Лімітед».

Так, відповідно до пункту 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (із змінами), для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат"; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст Акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 219, 220, який став підствою для прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора. Як вбачається з вказаного акту спірне майно передавалося представником ТОВ «Лайн-М» представнику компанії Сівілком Лімітед саме на відповідальне зберігання, а не до Статутного капіталу компанії.

Одночасно апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою місцевого господарського суду заперечень Відповідача-3 щодо не здійснення приватним нотаріусом при проведенні державної реєстрації права власності, щодо перевірки набрання чинності рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007 р. у справі № 7/167-07, яке в подальшому було скасовано постановою ВГСУ від 04.02.2009 р. у цій же справі.

З огляду на викладене, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1, підлягає скасуванню з одночасним припиненням прав власності компанії «Сівілком Лімітед» на вказане майно.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції - позовні вимоги про скасування державної реєстрації речового права не можуть бути звернені до державного реєстратора (приватного нотаріуса). Державний реєстратор (приватний нотаріус) зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений.

Так, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Дана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц (пункт 72), від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від НОМЕР_1 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52).

Характер спору у цій справі свідчить, що спір виник саме з Відповідачами-1, 2 з приводу порушення саме ними прав позивачів.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 та від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли свого часткового підтвердження.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення господарського суду зазначеним вимогам не відповідає.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню та ухваленню нове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга Компанії "Сівілком Лімітед"підлягає частковму задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути скасоване, а позов задоволено частково.

10. Судові витрати

Не зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи обставини справи та приписи ст 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне покласти у повному обсязі витрати по сплаті судового збору на Скаржника (компанію «Сівілком Лімітед»).

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Компанії "Сівілком Лімітед" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2021 р . у справі № 904/4192/21 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Ю.Є. № 51529067 від 10.03.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію 50/100 права власності компанії «Сівілком Лімітед» на об`єкт нерухомого майна - ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований: АДРЕСА_1, з одночасним припиненням прав власності компанії «Сівілком Лімітед» на вказане майно.

Витребувати з чужого незаконного володіння відповідача-1 : компанії «Сівілком Лімфітед» ( реєстраційний номер № НЕ 402733, 7600, Кіпр, Ларнака, Атіену, вулиця Гастрас, 4 ) у власність Держави в особі Міністерства оборони України ( юридична адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) 50/100 розміру частки власності ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно опису: літ. А-1 - військовий комісаріат; літ. під А-1 - цокольний поверх; літ.а - ганок; літ. а1, а2, а3 - вхід в цокольний поверх; а4 - вхід в котельну; літ. а5, а6 - приямок; літ. Б-1 - будівля; літ. б-1 - прибудова; літ. б1-1 - прибудова, загальною площею 202,5 кв.м.; літ. б, б1- ганки; літ. В-1 - будівля; літ. в-1 - тамбур, загальною площею 54,6 кв.м.; літ.в-ганок; літ. Г-1 - будівля, загальною площею 83,9 кв.м.; літ. Д-уборна; літ. Е-сарай; № 1-6 - споруди, І-мостіння. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 вартістю 858 000 ( вісімсот п`ятдесят вісім тисяч ) гривень 00 коп., про що видати наказ.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Судовий витрати по справі покласти на Компанію "Сівілком Лімітед".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст рішення складено 27.06.2022 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.Г. Іванов