ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2022м. ДніпроСправа № 904/1000/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управбуд "Західний", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 127 469, 27 грн. за договором про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» штрафні санкції у розмірі 127 469,27 грн., з яких:

- інфляційні втрати за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 70 032,19 грн.;

- 3 % річних за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 8 648,35 грн.;

- пеня за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 48 788,73грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Ухвалою суду від 03.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

04.07.2022 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) №3308 від 27.12.2018 в частині своєчасної оплати наданих послуг з вивозу та захороненню ТПВ.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначив про сплату суми заборгованості за надані позивачем послуги з січня 2019 по грудень 2019 18.05.2020.

Також відповідач зазначив, що розрахунки штрафних санкцій за послуги, надані позивачем за період з січня 2020 по грудень 2020 не кореспондується з підставами та предметом позову, оскільки обставини, на яких ґрунтується позов та письмові докази стосуються періоду надання послуг з січня 2019 по грудень 2019.

Відповідач зазначив, що за порушення строків оплати наданих позивачем послуг у період з січня 2019 по грудень 2019 загальна сума інфляційних втрат становить 4 742,01 грн., 3% річних 2 113,41 грн., пені 20 905,28 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., відповідач вважає її завищеною, оскільки адвокат зазначає, що здійснював «попередній аналіз договірних відносин, 4 год.,», «збір інформації, документів та доказів, які необхідні для формування правової позиції... 8 год.» та «складав позовну заяву ще 8 год.». Однак, позовна заява про стягнення штрафних санкції по договору не вимагає якогось складного аналізу договору та довгого збирання доказів, оскільки все її обґрунтування базується на декількох нормах ЦКУ та ГКУ, а розрахунок ціни позову проводиться за допомогою електронного калькулятора. Таким чином, відсутні підстави для стягнення с Відповідача вартості правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн.

Крім того, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що до вимог про стягнення пені має застосуватися строк позовної давності в один рік, який сплив 19.05.2021, до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати наданих відповідачем послуг за період січень 2019, лютий 2019, березень 2019 має застосуватися трирічний строк позовної давності, який сплив по акту за січень 2019 09.02.2022, по акту за лютий 2019 09.03.2022, по акту за березень 2019 24.04.2022.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1) Обставини, пов`язані з укладенням договору, строк дії договору, умови надання послуг та їх оплати, факт надання послуг, загальна вартість наданих за договором послуг, наявність часткової оплати, наявність прострочення оплати вартості наданих послуг. 2) Правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» (споживач) укладений договір про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) № 3308 від 27.12.2018. (далі договір).

Предмет договору. Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується надати послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, надалі послуги, відповідно до адреси об`єктів і періодичності вивозу, заявлених в довідці про дислокацію, а споживач зобов`язується прийняти ці послуги та оплатити їх на умовах даного договору.

Ціна договору. Ціна та сума договору складає 529 247,40 грн. з урахуванням ПДВ 20% (пункт 2.1 договору).

Строк. Договір набуває чинності з 01.01.2019 та діє до 31.12.2019.

Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить іншій стороні про своє небажання продовжити дію договору, цей договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, з урахуванням зміни обсягів вивезення ТПВ та розрахунку суми договору у наступному році згідно кратності вивезення. (п.п.8.1 -8.2. договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо своєчасності оплати відповідачем на користь позивача вартості послуг за договором.

Укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 903 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору надання послуг, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Факт надання послуг.

Замовник зобов`язаний: …щомісяця, протягом двох робочих днів наступного місяця, підтверджувати виконання Виконавцем своїх договірних зобов`язань шляхом підписання акта виконаних послуг (підп. 3.1.11. Договору).

Не рідше, ніж один раз на місяць направляти свого представника для проведення звіряння взаємних розрахунків за даним Договором. При неявці представника Замовника на звіряння до 5 числа наступного місяця, виконані послуги і суми, нараховані за них, вважаються підтвердженими Замовником (підп. 3.1.13. Договору).

На виконання умов договору позивач в період січень 2019-грудень 2019 надав відповідачу послуги загальною вартістю 516719,69 грн., про що свідчать:

Акт № 19/003124 від 31.01.2019 на суму 48 524,26 грн.,

Акт № 19/005407 від 28.02.2019 на суму 38 652,90 грн.,

Акт № 19/007748 від 31.03.2019 на суму 35 798,53 грн.,

Акт № 19/010708 від 30.04.2019 на суму 36 987,85 грн.,

Акт № 19/012597 від 31.05.2019 на суму 40 199,02 грн.,

Акт № 19/015379 від 30.06.2019 на суму 41 484,30 грн.,

Акт № 19/018171 від 31.07.2019 на суму 45 824,20 грн.,

Акт № 19/020509 від 31.08.2019 на суму 46 207,13 грн.,

Акт № 19/023416 від 30.09.2019 на суму 45 824,20 грн.,

Акт № 19/025888 від 31.10.2019 на суму 45 313,62 грн.,

Акт № 19/027900 від 30.11.2019 на суму 45 696,55 грн.,

Акт № 19/029373 від 31.12.2019 на суму 46 207,13 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Отже, факт надання послуг на суму 516 719,69 грн. визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

Для початку виконання умов цього договору виконавцем споживач проводить попереднє перерахування коштів на поточний рахунок виконавця в розмірі однієї місячної плати, не менше ніж за 5 банківських днів до початку надання послуг.

Остаточну повну оплату за отримані послуги за повний місяць споживач проводить шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця до 10-го числа кожного наступного місяця (п.п. 5.3, 5.4. договору).

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця (позивача) своєчасно надавати замовнику послугу в установлених обсягах, належної якості відповідно до вимог законодавства та цього договору відповідає обов`язок замовника своєчасно, в повному обсязі у відповідності до умов договору вносити плату за рахунками, які виставлені виконавцем.

Отже, строк оплати за актами є таким, що настав.

Позивач зазначає, що відповідач сплачував вартість наданих послуг за період з січня 2019 по грудень 2019 із простроченням. Остаточна оплата вартості наданих послуг за договором за вказаний період відбулася 18.05.2020, що також підтверджується відповідачем.

Отже, борг у розмірі 516 719,69 грн. за актами з січня 2019 по грудень 2019 сплачено відповідачем 18.05.2020.

Сплата вартості наданих послуг з простроченнями стала причиною звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача на його користь.

- інфляційних втрат за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 70 032,19 грн.;

- 3 % річних за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 8 648,35 грн.;

- пені за період з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 48 788,73грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначив про сплату суми заборгованості за надані позивачем послуги з січня 2019 по грудень 2019 18.05.2020.

Також відповідач зазначив, що розрахунки штрафних санкцій за послуги, надані позивачем за період з січня 2020 по грудень 2020 не кореспондується з підставами та предметом позову, оскільки обставини, на яких ґрунтується позов та письмові докази стосуються періоду надання послуг з січня 2019 по грудень 2019.

Крім того, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що до вимог про стягнення пені має застосуватися строк позовної давності в один рік, який сплив 19.05.2021, до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати наданих відповідачем послуг за період січень 2019, лютий 2019, березень 2019 має застосуватися трирічний строк позовної давності, який сплив по акту за січень 2019 09.02.2022, по акту за лютий 2019 09.03.2022, по акту за березень 2019 24.04.2022.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 11.02.2019 по 24.05.2021 на суму 8 648,35 грн., інфляційні втрати за загальний період прострочення з 11.02.2019 по 24.05.2021 на суму 70 032,19грн., пеню за загальний період прострочення з 11.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 48 788,73грн.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача та зазначає, що, зважаючи на посилання позивача в позовній заяві на надання ним послуг відповідачу за договором про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) № 3308 від 27.12.2018 в період з січня 2019 по грудень 2019 та надані ним акти за цей же період, сплату відповідачем вартості наданих послуг за вказаний період з простроченням лише 18.05.2020, нарахування штрафних санкцій повинно здійснюватись за актами за період з січня 2019 по грудень 2019.

Таким чином, зважаючи на остаточну сплату відповідачем вартості наданих послуг за вищевказаний період 18.05.2020, нарахування штрафних санкцій повинно здійснюватись, враховуючи положення п.5.4. договору, за загальний період з 10.02.2019 по 17.05.2020.

Враховуючи викладене, суд розглядає позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 27 715,70 грн., які складаються з:

- інфляційних втрат за період з 10.02.2019 по 17.05.2020 у розмірі 4 742,01 грн.;

- 3 % річних за період з 10.02.2019 по 17.05.2020 у розмірі 2 113,41 грн.;

- пені за період з 11.02.2019 по 17.05.2020 у розмірі 20 860,28грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 стаття 232 Господарського кодексу України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Пунктом 7.3 договору за порушення терміну оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов`язків за даним договором.

Перевіривши розрахунки позивача про стягненя пені за прострочення сплати вартості наданих послуг, наданих у період з січня 2019 по грудень 2019, за загальний період прострочення з 10.02.2019 по 17.05.2020, суд виявив помилки, та зазначає, що загальна сума пені становить 18 561,24 грн.

Перевіривши розрахунки позивача про стягненя інфляційних втрат за прострочення сплати вартості наданих послуг, наданих у період з січня 2019 по грудень 2019, за загальний період прострочення з 10.02.2019 по 17.05.2020, суд виявив помилки, та зазначає, що загальна сума інфляційних втрат за цей період становить 655,85 грн.

Перевіривши розрахунки позивача про стягненя 3% річних за прострочення сплати вартості наданих послуг, наданих у період з січня 2019 по грудень 2019, за загальний період прострочення з 10.02.2019 по 17.05.2020, суд зазначає, що розмір 3% річних за цей період більший, однак, зважаючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, розмір штрафної санкції за цей період становить 2 011,27 грн.

Крім того, відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що до вимог про стягнення пені має застосуватися строк позовної давності в один рік, який сплив 19.05.2021, до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати наданих відповідачем послуг за період січень 2019, лютий 2019, березень 2019 має застосуватися трирічний строк позовної давності, який сплив по акту за січень 2019 09.02.2022, по акту за лютий 2019 09.03.2022, по акту за березень 2019 24.04.2022.

Позивач, заперечуючи проти заяви, зазначив, що зобов`язання позивача за договором виконані 31.12.2020, а зобов`язання відповідача щодо остаточного погашення боргу 24.05.2021, що свідчить про відсутність настання строку давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.ст. 256-257 Цивільного кодексу України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень статті 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення статей 251, 252 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з позовом 28.04.2022. Отже, строк позовної давності на момент звернення до суду за вимогами про стягнення пені, нарахованої за період з 10.02.2019 по 17.05.2020, сплинув. Крім того, сплинув і строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних за актами наданих послуг за січень 2019, лютий 2019 та березень 2019.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

Станом на 28.04.2022 (дата звернення з позовом) на усій території України продовжував діяти карантин, пов`язаний із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, позовна давність до вимог про стягнення 3% річних за актами наданих послуг за січень 2019, лютий 2019 та березень 2019, а також пені за актами наданих послуг з березня 2019 по січень 2019 не пропущена.

Щодо нарахованої пені за порушення строків сплати вартості наданих послуг в період з січня 2019 по лютий 2019, суд зазначає, що початок прострочення сплати рахується з 10.02.2019 та 10.03.2019, а тому суд погоджується із запереченнями відповідача в цій частині та застосовує позовну давність до пені, нарахованої за актами наданих послуг за січень 2019 та лютий 2019.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача пені у розмірі 17 941,38 грн., 3% річних у розмірі 2 011,27 грн., інфляційних втрат у розмірі 655,85 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 30 847,35 грн., 3% річних у розмірі 6 637,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 69 376,34 грн. слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (клієнт) та адвокатом Говоруха Віктором Петровичем (адвокат), (разом іменовані - сторони) укладено договір про надання правової допомоги № 4 від 15.03.2022 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну правову допомогу та представляти його інтереси у справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» про стягнення заборгованості за договором № 3308 від 27.12.2018 про надання послуги з поводження з побутовими відходами в частині вивезення та захоронення твердих побутових відходів, а також бути його представником в судових органах всіх інстанцій, органах державної влади та управління, в органах місцевого самоврядування, органах Державної виконавчої служби, на підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форм власності, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги та компенсувати його витрати, пов`язані з виконанням умов цього договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 8 000,00 грн. Участь у судових засіданнях оплачується додатково за їх фактичною кількістю у сумі 700,00 грн за одне судове засідання.

Адвокатом, в підтвердження надання послуг замовнику, було надано акт від 26.04.2022 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), в якому зазначено, що адвокатом надані послуги клієнту у розмірі 8 000,00 грн. Акт підписано обома сторонами.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесення витрат на оплату послуг адвоката відповідачем подано: договір про надання правничої допомоги № 4 від 15.03.2022, Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.04.2022.

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До того ж, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг): часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт: ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням (запереченням) іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 ГПК України дає підстави для висновку, що у вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати:

- складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг):

- час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- пов`язаність цих витрат із розглядом справи;

- обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору;

- ціну позову, значення справи для сторін;

- вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи;

- поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо);

- дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-УІ).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наведений висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Оцінюючи обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення, суд дійшов висновку про неприйнятність заявленої до стягнення суми з огляду на таке.

З аналізу судової практики Верховного Суду (постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2019р. у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18), вбачається, що в разі, якщо суд при вирішенні клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, зазначені витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також що їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Так, позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.04.2022, в якому зазначено, що адвокатом надані наступні послуги клієнту:

1. Проведення попереднього аналізу матеріалів договірних відносин з відповідачем, юридичне відпрацювання рішень щодо засобів захисту прав та інтересів клієнта 4 год.

2. Збір інформації, документів та доказів, необхідних для формування правової позиції та підготовки до складання позовної заяви 8 год.

3. Складання позовної заяви, розрахунок суми боргу 8 год.

4. Копіювання документів, завірення копій, надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу та до Господарського суду Дніпропетровської області 4 год.

Загальна вартість наданих послуг станом на дату складання акту становить 8 000,00 грн.

Проаналізувавши наданий розрахунок суми витрат позивача, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатами роботи (наданих послуг) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судом здійснено детальний та ретельний аналіз кожної складової наданих адвокатом послуг, що наведений в Акті приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26.04.2022 та встановлено, що обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (заявами по суті справи, іншими процесуальними діями).

Водночас, суд вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспіврозмірною з часом, витраченим на їх надання.

Враховуючи викладене, оцінивши витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку документів як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, враховуючи заперечення позивача, дійшов висновку про зменшення витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам зі стягненням з відповідача 1 293,60 грн. витрат на правничу допомогу.

6 706,14 грн. витрат покладаються на позивача.

Щодо судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 401,18 грн.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» про стягнення штрафних санкцій у розмірі 127 469,27 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» (49102, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд.9-А, прим №1, ідентифікаційний код 40466766) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе,26, ідентифікаційний код 02128158) 3% річних у розмірі 2 011,27 грн., втрати від інфляції у розмірі 655,85 грн., пеню у розмірі 17 941,38 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 401,18 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 293,60 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 30 847,35 грн., 3% річних у розмірі 6 637,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 69 376,34 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х "Прикінцеві положення" та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 04.07.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко