ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" червня 2022 р. м. Рівне Справа № 912/3396/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго"

про визнання договору від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Сивець Олег Іванович (поза межами приміщення суду);

Від відповідача: Новак Микола Володимирович (в залі суду).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" (далі - відповідач) про визнання договору від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року.

Позивач просить суд визнати договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року укладеного між Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" недійсним з 01 вересня 2016 року.

Як на правові підстави позову позивач посилається на ст. ст. 20, 79, 80, 180, 181 ГК України, ст. ст. 640, 642 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що визнання договору № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року недійсним, у даному випадку має відбутися оскільки останній відповідачем не підписувався, ніколи не виконувався сторонами договору, тому, на думку позивача вказаний договір підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні 20 червня 2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у свою чергу заперечує позовні вимоги та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на наступні обставини.

Відповідач зазначає, що підставою для визнання недійсності договору від 01 вересня 2016 року позивач вказує, що відповідач не підписував договір № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року та те, що позивач інших проектів договору відповідачу не надавав.

Відповідач стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" та Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради заключено договір № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення навчальним закладам згідно додатками до договору. Станом на сьогоднішній день будь-яких письмових заяв, повідомлень чи пропозицій щодо розірвання договору або необхідність його перегляду від Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід- Енерго" не надходило, у судовому порядку цей договір не розірвано, тому, на думку відповідача станом на сьогоднішній день цей договір є чинним.

На думку відповідача, щодо питання користуванням зовнішніми тепловими мережами при наданні послуг з централізованого опалення, Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" із 2016 року та по сьогоднішній день застосувало до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" принцип мовчазної згоди на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності щодо користуванням зовнішніми тепловими мережами при наданні послуг з централізованого опалення, виробництва та постачання теплової енергії навчальним закладам у період 2016-2021 років.

Відповідач стверджує, що Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" при застосуванні до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" принципу мовчазної згоди фактично визнало (підтвердило) законність провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності щодо користуванням зовнішніми тепловими мережами Комунального підприємства "Теплокомуненерго" при наданні послуг з централізованого опалення навчальним закладам. Окрім того, відповідач зазначає, що передача у 2016-2017 роках з балансу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" на баналанс навчальних закладів і навпаки у 2020-2021 роках зовнішніх мереж, ніяким чином не припиняє дійсність спірного договору.

Окрім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не здійснював жодних дій, щодо користування зовнішніми мережами останнього та виконання умов договору, на думку відповідача дане твердження не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи, так як останній поставляв теплову енергію зовнішніми мережами навчальним закладам згідно додатків до договору № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року у 2016-2021 роках.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" стверджує, що чинність договору № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення навчальним закладам згідно додатками до договору укладеного неодноразово досліджувалось у Господарському суді Кіровоградської області у справах № 912/1407/21, 912/1408/21, 918/561/21, 918/562/21.

Враховуючи все вищенаведене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 20 червня 2022 року представник відповідача заперечив позовні вимоги у повному обсязі.

Заяви та клопотання у справі.

24 січня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд в задоволенні позову відмовити.

28 січня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій останній спростовує доводи наведені відповідачем у відзиві та просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

04 лютого 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення в порядку ст. 167 ГПК України, в яких останній спростовує доводи позивача у відповіді на відзив на позовну заяву та просить суд в задоволенні позову відмовити.

07 лютого 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

21 лютого 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання призначеного на 21 лютого 2022 року без участі представника останнього.

09 березня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Окрім того, позивачем подано до канцелярії суду заяву про заміну предмету позову.

29 квітня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи наступних доказів, а саме: копії актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) за опалювальний сезон 2016-2017 роки.

09 травня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову.

09 травня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

12 травня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли заперечення на заперечення на заяву про зміну предмету спору. Окрім того, 12 травня 2022 року представник позивача подав до канцелярії суду подано клопотання про визнання доказів недопустимими.

16 травня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на клопотання позивача про визнання доказів недопустимими.

25 травня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 912/3396/21 за позовною заявою Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" про визнання договору від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 07 лютого 2022 року об 12:00 год.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року відкладено розгляд справи на 21 лютого 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21 лютого 2022 року відкладено розгляд справи на 14 березня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2022 року розгляд справи відкладено до припинення або скасування воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28 березня 2022 року призначено справу до розгляду на 18 квітня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 квітня 2022 року відкладено розгляд справи на 03 травня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року відкладено розгляд справи на 16 травня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 травня 2022 року, зокрема: в задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про зміну предмета позову відмовлено; в задоволенні клопотання Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про витребування доказів відмовлено; закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 912/3396/21 за позовом Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" про визнання договору від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року та призначено розгляд справи № 912/3396/21 до судового розгляду по суті на 30 травня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30 травня 2022 року відкладено розгляд справи по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 20 червня 2022 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради розробило договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення та з метою укладання даного договору направило лист № 1049 від 07 вересня 2016 року з двома примірниками проекту договору з додатками, які підписані та скріплені печатками з позивача на адресу відповідача для розгляду та підписання.

У відповідь на вказаний лист позивача, відповідач листом від 24 вересня 2016 року № 219 зазначив, що отриманий проект договору не відповідає чинному законодавству, а саме ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" та те, що у даному проекті договору має бути передбачено оренду теплових мереж а не транзиту теплової енергії.

Зважаючи на вказані обставини позивач листом від 12 жовтня 2016 року № 1139 надав відповідь в якій зазначив, що проект договору на думку останнього не суперечить Закону України "Про теплопостачання", а договір оренди не може бути укладений оскільки позивач є балансоутримувачем а не власником теплових мереж та те, що теплові мережі, на які відповідач мав намір орендувати, є цілісним майновим комплексом, тому, укладення відповідного договору оренди суперечитиме нормам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності".

В зв`язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" укласти договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення, Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради звернулось до Управління освіти, молоді та спорту Олександрійської міської ради з приводу передачі теплових мереж по яким мало намір транспортувати теплову енергію Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" до навчального закладу на баланс управління, але також отримало відмову.

Далі позивач з звернувся до органів місцевого самоврядування з клопотанням про передачу теплових мереж з балансу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго", однак оскільки, у зв`язку із не відповідністю даного питання діючому законодавству, останнє знято з розгляду по порядку денному рішенням сесії Олександрійської міської ради № 1139 від 12 жовтня 2016 року.

У подальшому рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 31 серпня 2017 року № 536 дільниці теплових мереж по яким відбувалось транспортування теплової енергії від Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" на окремі навчальні заклади, зняті з балансу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради та передані на баланс навчальних закладів.

Зважаючи на вказані обставини, на думку позивача, останній в подальшому не міг бути стороною в договорі про транспортування теплової енергії, оскільки дане майно (теплові мережі) зняті з балансу Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради.

Окрім того, позивач зазначає, що спірний договір не має юридичної сили, тому що він не був укладений саме з Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго", що також підтверджується відсутністю первинних документів актів приймання передачі теплової енергії для транспортування тепловими мережами та проплат.

Отже, позивач стверджує, що спірний договір є неукладеним, оскільки в останньому не досягнуто істотних умов, останній не спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому позивач просить суд визнати договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року.

Вищенаведені обставини стали причиною для звернення позивачем до суду з даним позовом та є предметом даного спору.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що позивач вважає договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року недійсним у зв`язку із не підписанням його Товариством з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" та неузгодженням всіх істотних умов договору.

Згідно до статті 181 Господарського кодексу України (редакція від 19 лютого 2016 року) визначено загальний порядок укладання господарських договорів, а саме: Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Частина перша статті 181 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1206-VII від 15 квітня 2014 року; Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором; Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони; У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо); Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими; У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який неукладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Суд зазначає, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує, що останнім розроблено договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення, проект якого з метою укладання направлено відповідачу для розгляду та підписання.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" листом № 219 від 24 вересня 2016 року повідомило позивача про те, що договір про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення не відповідає вимогам ч. 1 Закону України "Про теплопостачання".

Суд зазначає, що вказані обставини свідчать про відмову відповідача у підписанні спірного договору та неукладення останнього, оскільки сторонами договору порушено вимоги ст. 181 ГК України (в редакції 2016 року). Про вказані обставини стверджує позивач.

Твердження відповідача про те, що вказаний договір є укладеним та те, що останній виконується учасниками спірного договору не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази виконання саме договору про забезпечення передачі (транзиту) теплової енергії зовнішніми тепловими мережами і розмежування відповідальності сторін при наданні послуг з централізованого опалення № 02/06/16 від 01 вересня 2016 року, а саме відповідно до умов спірного договору у матеріалах справи відсутні виставлені виконавцем рахунки-фактури та акти приймання-передачі наданих послуг які підписані замовником. Окрім того, також відсутні докази оплати в порядку визначеному п. 2.9. проекту спірного договору.

Посилання відповідача на те, що дійсність спірного договору встановлено у судових справах № 912/1407/21, 912/1408/21, 918/561/21, 918/562/21 суд оцінює критично, оскільки предметом останніх не є встановлення дійсності чи неукладення спірного договору.

Отже, з правовою позицією та аргументами відповідача суд не погоджується та не приймає останні.

Щодо правової позиції та аргументів позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

Суд зазначає, що правочин, який не вчинено (договір, який неукладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала правову позицію, згідно із якою у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Водночас, за змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (14-499цс19).

Зважаючи на викладені обставини, з правовою позицією та аргументами позивача суд не погоджується.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що за наведених вище обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору, який позивач вважає неукладеним.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що позивачем не доведено порушеного права, що у свою чергу обумовлено настання передбачених законом правових наслідків у вигляді визнання договору недійсним.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., згідно статті 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Схід-Енерго" про визнання договору від 01 вересня 2016 року недійсним з 01 вересня 2016 року - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 червня 2022 року.

Суддя Войтюк В.Р.