ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2022м. СумиСправа № 920/54/20

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/54/20

за позовом Керівника Конотопської окружної прокуратури (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Успенсько-Троїцька, 136, код за ) в інтересах держави

в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги, 14, код за )

до відповідача Селянського (фермерського) господарства Ладуха В.Б. (41715, Сумська область, Буринський район, с. Слобода, вул. Шкільна, 25, код за )

про стягнення 30 720,59 грн,

за участю представників:

прокурор: Вортоломей М.Ф. (службове посвідчення від 25.01.2021 №059486),

від позивача: не прибув,

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

20.01.2020 прокурор звернувся в інтересах держави в особі позивача з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 30720,59 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також стягнути з відповідача 2102,00 грн судового збору.

Ухвалою суду від 27.01.2020 у справі №920/54/20 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

21.02.2020 від відповідача - Селянського (фермерського) господарства Ладуха В.Б., Сумська область, Буринський район, с. Слобода, надійшли наступні документи:

1)заява від 17.02.2020 № б/н із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вх №614к від 21.02.2020), відповідно до якої відповідач просить постановити ухвалу про розгляд справи №920/54/20 за правилами загального позовного провадження;

2)заява від 17.02.2020 № б/н (вх №615к від 21.02.2020) про продовження строку для подання відзиву на позов, оскільки на дату подання даної заяви відповідачем не отримано від прокурора копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою від 24.02.2020 у справі №920/54/20 задоволено заяву відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 01.03.2020; задоволено заяву відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від 17.02.2019 (вх № 614к від 21.02.2020) СФГ Ладуха В.Б. у справі 920/54/20; постановлено подальший розгляд справи №920/54/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; призначено підготовче засідання у справі на 10.03.2020.

06.03.2020 відповідач подав:

1)відзив на позов (вх №2114 від 06.03.2020) із запереченнями проти позовних вимог.

2)заяву (вх. №792к від 06.03.2020) про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.

Ухвалою від 10.03.2020 у справі №920/54/20 задоволено усне клопотання прокурора та усне клопотання представника позивача по відкладення підготовчого засідання та встановлення додаткових процесуальних строків; встановлено позивачу та прокурору додатковий строк для подання відповіді на відзив до 20.03.2020; встановлено відповідачу додатковий строк для надання заперечення до 02.04.2020; відкладено підготовче засідання та розгляд заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі №920/54/20 на 02.04.2020.

23.03.2020 прокурор подав відповідь на відзив №31/2-3559-20 від 18.03.2020 (вх №2594), відповідно до якої прокурор вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі, а відзив є необґрунтований, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

24.03.2020 представник позивача надіслав відповідь на відзив із додатковим обґрунтуванням позовних вимог.

02.04.2020 представник відповідача електронною поштою надіслав заперечення на відповіді на відзив (вх №2881/20, вх №2885/20 від 02.04.2020), у яких не погодився з позиціями позивача та прокурора і наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Ухвалою від 02.04.2020 у справі №920/54/20 продовжено строк підготовчого провадження; задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання; відкладено підготовче судове засідання та розгляд заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі №920/54/20 у судове засідання на 19.05.2020.

Ухвалою від 19.05.2020 у справі №920/54/20 задоволено заяву представника відповідача (вх. №792к від 06.03.2020) про зупинення провадження у справі; зупинено провадження у справі №920/54/20 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №912/2385/18 у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

16.11.2021 прокурор подав клопотання від 09.11.2021 №50-5378вих-21 (вх№9523/21), в якому прокурор просив поновити провадження у справі.

Ухвалою від 26.11.2021 у справі №920/54/20 задоволено клопотання прокурора про поновлення провадження у справі (вх№9523/21 від 16.11.2021); поновлено провадження у справі №920/54/20; призначено підготовче судове засідання на 11.01.2022.

11.01.2022 представник відповідача подав клопотання (вх №184) про долучення доказів, в якому просив долучити до матеріалів справи докази, що мають значення для повного та всебічного з`ясування обставин у справі №920/54/20, а саме: копії рішення Сумського окружного адміністративного суду та ухвали Другого апеляційного адміністративного суду у справі №480/3752/19. Представником відповідача у даному клопотанні зазначено, що вказані рішення не могли бути надані раніше, оскільки на момент зупинення провадження у справі №920/54/20 (19.05.2020) ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 у справі №480/3752/19 про відмову у відкритті апеляційного провадження не існувало, інші ухвали Другого апеляційного адміністративного суду селянське фермерське господарство «Ладуха В.Б.» не отримувало.

Ухвалою від 11.01.2022 у справі №920/54/20 закрито підготовче провадження та призначити справу №920/54/20 до судового розгляду по суті в судове засідання на 09.02.2022.

08.02.2022 прокурором надіслано наступні документи:

1)заява від 02.02.2022 №31/2-3559-20 (вх №965/22 від 08.02.2022), в якій прокурор повідомив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 (далі - Закон №113-ІХ) проведено реформування органів прокуратури, внаслідок чого припинено діяльність місцевих та розпочато роботу окружних прокуратур. Наказом Генерального прокурора №39 від 17.02.2021 затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур, в тому числі створено Конотопську окружну прокуратуру (з місцем розташування в м. Конотоп). Згідно з наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 №40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021. Зазначені накази розміщені на сайті Офісу Генерального прокурора https://Rp.gov.ua/ua/posts/2021 та є у вільному доступі.Таким чином, прокурор просив змінити у справі назву «Конотопська місцева прокуратура» на «Конотопська окружна прокуратура»;

2)заперечення від 02.02.2022 №31/2-3559-20 на клопотання відповідача про долучення доказів (вх №966 від 08.02.2022).

Разом з тим, у зв`язку із хворобою судді Котельницької В.Л. розгляд зазначеної справи 09.02.2022 не відбувся.

Ухвалою від 15.02.2022 у справі №920/54/20 призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 16.03.2022.

Водночас, судове засідання, призначене на 16.03.2022 не відбулось у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та проведенням бойових дій на території Сумської області.

22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду №12/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 №25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 06.05.2022 у справі №920/54/20 призначено розгляд справи №920/54/20 по суті в судове засідання на 20.06.2022.

13.05.2022 позивач надіслав письмові заперечення (вх №1715/22), в яких зазначив, що клопотання відповідача від 11.01.2022 про долучення доказів, містить документи, які не стосуються предмету спору у даній справі, не засвідчують скасування розрахунку чи інших істотних даних, на підставі яких заявлено позов. Враховуючи зазначене позивач просить відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про долучення доказів. Крім того, позивач підтримав позов прокурора та просить позовну заяву у справі №920/54/20 задовольнити.

20.06.2022 представник відповідача електронною поштою надіслав клопотання від 19.06.2022 №б/н (вх №2484), відповідно до якого, у зв`язку із відрядженням до м.Києва для участі у іншій судовій справі, зазначив про неможливість прибути в судове засідання з розгляду справи №920/54/20 по суті, а тому просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 20.06.2022 судом установлено:

Прокурор у судове засідання прибув, підтримав подану заяву про зміну назви та заперечення щодо клопотання відповідача про долучення доказів, а також заперечував щодо поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 20.06.2022 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу, якою поновлено відповідачу процесуальний строк для подачі додаткових доказів, задоволено клопотання відповідача про долучення доказів; долучено до матеріалів справи клопотання відповідача з доданими документами; задоволено заяву Конотопської окружної прокуратури про зміну найменування; змінено найменування у справі №920/54/20 з Конотопської місцевої прокуратури на Конотопську окружну прокуратуру; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 202 ГПК України неявка позивача та відповідача у судове засідання з розгляду справи по суті, яких належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 20.06.2022 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, серед інших, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтями 4, 53 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналогічні положення також містяться у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У даному випадку позовна заява прокурором спрямовується в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, та п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно абз. 4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Укртрансбезпеки створено, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У свою чергу, підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З огляду на це, в даному випадку саме Укртрансбезпека є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що зазначеним органом, вживалися заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю з СФГ «Ладуха В.Б.», що свідчить про неналежне здійснення органом державної влади повноважень щодо захисту інтересів держави.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Разом з цим, більш широке тлумачення зазначених понять наводить Верховний Суд при розгляді справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц).

Згідно з правових висновків Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертався.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних ( вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально карних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Також слід зазначити, що норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення повноважень, а не правових наслідків, які наступили для осіб, які їх вчинили, зокрема, у вигляді притягнення до кримінальної або дисциплінарної відповідальності.

Прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

З метою встановлення підстав для представництва та з`ясування інформації про вжиті заходи цивільно-правового характеру щодо стягнення з СФГ «Ладуха В.Б.» плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, Конотопською місцевою прокуратурою опрацьовано лист Управління №43441/35/24-19 від 27.08.2019 щодо порушення автомобільними перевізниками Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30(далі - Правила).

01.10.2019 на адресу Управління прокурором надіслано лист №71-6035вих-19 від 01.10.2019 щодо надання інформації про вжиття Управлінням самостійних заходів щодо стягнення з відповідача в судовому порядку плати за проїзд великогабаритним транспортом.

Разом з цим, згідно отриманих відповідей Укртрансбезпеки (лист №7598/05/15-19 від 14.11.2019) та Управління (лист № 72062/35/24-19 від 19.11.2019) вбачається, що будь-які заходи цивільно-правового характеру вказаними органами не вживалися та не будуть вживатися, що свідчить про нездійснення позивачем захисту порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку.

Таким чином, Укртрансбезпека, будучи обізнаною про наявність у СФГ «Ладуха В.Б.» заборгованості, маючи повноваження щодо самостійного звернення до суду із вказаною позовною заявою, не зважаючи на інформування Конотопською місцевою прокуратурою про необхідність вжиття заходів, не звернулася до суду з метою захисту інтересів держави з позовною заявою про стягнення з СФГ «Ладуха В.Б.» плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 30720,59 грн.

Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.

Підставою представництва інтересів держави у вказаній справі є несплата суб`єктами господарювання плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у добровільному порядку, що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та суттєво порушує інтереси держави.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17 категорія спорів про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, яку нараховано управлінням Укртрансбезпеки та її територіальними органами, не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків у тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом спору, віднесеної до адміністративної юрисдикції та мають вирішуватися у порядку господарського або цивільного судочинства.

Конотопською місцевою прокуратурою направлено до Укртрансбезпеки лист від 08.01.2020 №31/2-76вих-20 про намір звернутися з позовом в її інтересах до СФГ «Ладуха В.Б.» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами у сумі 30720,59 грн.

Отже, підставою представництва інтересів держави у вказаній справі є несплата суб`єктами господарювання плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у добровільному порядку, що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та суттєво порушує інтереси держави, у зв`язку з чим Конотопською місцевою прокуратурою опрацьовано матеріали, надані листом №43441/35/24-19 від 27.08.2019 Управління щодо порушення автомобільними перевізниками Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 результатами чого і стало звернення до суду з даним позовом.

Суд вважає, що сам факт незвернення до суду центрального органу виконавчої влади з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган не виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи частину 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» суд зазначає, що прокурор набуває право на представництво, зокрема, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежно. Водночас «не здійснення захисту» виявляється в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень, коли він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Державна служба України з безпеки на транспорті, маючи відповідні повноваження, визначені ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 320, протягом тривалого часу не вжила належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості перед державним бюджетом України з плати за проїзд, що є свідченням неналежного виконання цим органом своїх повноважень, а тому у прокурора були обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором було здійснено попереднє повідомлення органів Укртрансбезпеки до звернення до суду, проте відповідним органом так і не було вжито заходів щодо захисту вказаних інтересів держави.

На підставі викладених обставин, у даному випадку вбачаються підстави, передбачені ч.3 cт. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Таким чином, заперечення відповідача щодо відсутності підстав для звернення прокурора з даним позовом є необґрунтованими, прокурором виконано вимоги ч. 4 ст. 53 ГПК України та прокурор правомірно звернувся з даним позовом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до направлення на рейдову перевірку від 22.04.2019 №005364 у період з 22.04.2019 до 28.04.2019 визначеними у даному направленні посадовими особами здійснювалися рейдові перевірки транспортних засобів автомобільних перевізників, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажі на окремо визначених ділянках дороги згідно затвердженого графіка, що додані до позовної заяви.

23.04.2019 посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Сумській області під час здійснення габаритно-вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі - Порядок), проведено зважування транспортних засобів, які на праві приватної власності належить селянському (фермерському) господарству «Ладуха В.Б.» (далі - СФГ «Ладуха В.Б.», відповідач), що підтверджується свідоцтвами про державну реєстрацію транспортних засобів серії СХХ №137193 (вантажний автомобіль SCANIA G410), НОМЕР_1 (напівпричеп WIELTON NW3) та НОМЕР_2 (автомобіль вантажний SCANIA G400), НОМЕР_3 (напівпричеп WIELTON NW3).

Під час проведеного документального габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління на автомобільній дорозі Кролевець-Конотоп-Ромни-Пирятин (128км + 200 м) встановлено факт перевезення транспортними засобами марки SCANIA моделі G410, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом марки WIELTON NW3 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , а також вантажним автомобілем марки SCANIA моделі G400, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 з напівпричепом марки WIELTON NW3 державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , що належать відповідачеві, вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, а саме з перевищенням фактичного навантаження.

23.04.2019 за результатами зважування, посадовими особами Управління складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №147712 та №147711, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.04.2019 та акти про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів серії №0008692 та №8691 відповідно від 23.04.2019.

На підставі зазначених документів, з урахуванням товарно-транспортних накладних, посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Сумській області проведено розрахунки плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №8692 від 23.04.2019 на суму 469,92 євро та №8691 від 23.04.2019 на суму 550,02 євро.

Згідно інформації з офіційного веб-сайту Національного банку України офіційний курс гривні, встановлений Національним банком України на день проведення розрахунку (23.04.2019), становить за 100 Євро - 3012,2292 грн.

Відповідно до розрахунків від 23.04.2019 №№8692, 8691 загальний розмір плати за проїзд, нарахованої відповідачеві, склав 1019,94 Євро, що еквівалентно 30720,59 грн відповідно до офіційного курсу гривні до євро, встановленого Національним банком України станом на 23.04.2019.

17.05.2019 адресу СФГ «Ладуха В.Б.» позивачем направлено листи №11659/35/24-19 та №11673/35/24-19 про необхідність сплати нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами разом із копіями розрахунку від 23.04.2019 та від 25.04.2019 та копіями актів №0008692 та №0008691.

10.06.2019 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Сумській області прийнято постанови №102574 та №102573 про застосування до СФГ "Ладуха В.Б." адміністративно-господарських штрафів у розмірі 1700,00 грн. за допущення порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідач нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 30720,59 грн не сплатив, що і с/стало підставою звернення прокурора з даним позовом.

У відповідності до ч. 12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ч. 14 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (ч. 17 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 3 п. 2 Порядку визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до визначення, наведеного у п. 1.10 Правил дорожнього руху габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Також згідно з підпунктом 4 п. 2 Порядку габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку).

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п. 21 Порядку).

Пунктом 26 Порядку передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Згідно з п. 27 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України, справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Пунктом 28 Порядку визначено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра (п. 30 Порядку).

Відповідно до п. 31-1 Порядку якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Спільним Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 № 1007/1207 затверджений Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування".

Відповідно до пункту 4 вказаного порядку посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

У додатках до спільного Наказу Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 № 1007/1207 визначено типову форму довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 за № 1171/29301 затверджено вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування (далі Вимоги).

Відповідно до п. 8 Вимог вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

Вагове обладнання повинно забезпечувати по осьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2% та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

У матеріалах справи наявне Свідоцтво №175 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а саме ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH за в №008230, яке дійсне до 19.03.2020.

Пунктом 12 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані: періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Таким чином, на момент використання посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області вагового обладнання були наявні всі передбачені чинним законодавством документи на таке обладнання.

Перевіривши розрахунки №№8692 та 8691 від 23.04.2019, які додаванні прокурором, судом встановлено, що у даних рахунках, зазначено, що розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм п. 31-1 постанови КМУ №87 від 27.06.2007): П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, км; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру до 10% - К=2; від 10% до 40% - К=3; більш ніж 40% - К=5).

У зазначених розрахунку вказано загальну суму до сплати 1019,94 Євро (469,92 Євро + 550,02 Євро) та зазначено, що проплату необхідно провести в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку.

Згідно з п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.2 Правил дорожнього руху водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Відповідно до п. 3 Правил, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно п.22.5 Правил дорожнього руху України, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.

При цьому пунктами 37, 41 Порядку передбачено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством. Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Відповідачем дії позивача як органу, уповноваженого здійснювати нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства у спірних правовідносинах, вчинені під час проведення перевірки та оформлені відповідними документами були оскаржені в частині накладення адміністративних штрафів.

Відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі №480/3752/19 адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства «Ладуха В.Б.» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про визнання протиправними та скасування постанов № 102574 про застосуванні до СФГ «Ладуха В.Б.» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн та № 102573 про застосування до СФГ «Ладуха В.Б.» адміністративне господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн задоволено, постанови скасовано. Вищевказане рішення не було предметом апеляційного перегляду у зв`язку з відмовою у відкритті апеляційного провадження ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020.

Водночас, оскарження дій позивача відповідачем, згідно з вищезазначеним судовим рішенням, не спростовують виявленого факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортними засобами, які зареєстровані за відповідачем, без відповідного дозволу.

Зі складеного позивачем розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.11.2019 № 8890 слідує, що розмір плати за проїзд визначено позивачем відповідно до вимог Порядку № 879 та відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879. Доказів, які би спростовували зазначене, суду відповідачем не подано.

Аналіз вищенаведених законодавчих норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкта господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Доказів сплати відповідачем нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в заявленому до стягнення розмірі відповідачем не надано.

Разом з тим, обставини, встановлені рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі №480/3752/19, не спростовують факту проведеного посадовими особами управлінні Укртрансбезпеки в Сумській області габаритно-вагового контролю транспортних засобів, що належать на праві приватної власності селянському (фермерському) господарству «Ладуха В.Б.» та встановленого факту перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, а саме: перевищенням нормативних вагових параметрів.

При цьому скасування постанов про накладення на СФГ «Ладуха В.Б.:» адміністративно-господарських штрафів у розмірі 1700 грн та у розмірі 1700 грн не є доказом відсутності вини юридичної особи (відповідача у справі) у порушенні вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме дотримання габаритних та нормативно вагових параметрів - фактичного навантаження.

Таким чином, підстави для прийняття рішення у адміністративній справі №480/3752/19 не впливають на обґрунтованість позовних вимог у справі № 920/54/20. При цьому слід зазначити, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

На підставі наведеного, вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача 30720,59 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні задовольняються судом, як законні та правомірні.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач, заперечуючи щодо вірності проведеного розрахунку плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні не надав ні власного контррозрахунок, ні доказів в обґрунтування заперечення, ні доказів оскарження актів про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів, розрахунку та довідок про результати здійснення габаритно-вагового контролю, тому суд не бере до уваги заперечення відповідача вважаючи останні необґрунтованими.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується правомірність і обґрунтованість звернення прокурора з даним позовом та порушення відповідачем вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху України та ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов прокурора в повному обсязі та стягує з відповідача 30720,59 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Як доказ сплати судового збору, прокурором до позову додано платіжне доручення від 24.12.2019 №2140 в сумі 2102,00 грн.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 2102,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства Ладуха В.Б. (41715, Сумська область, Буринський район, с. Слобода, вул. Шкільна, 25, код за ) на користь Державного бюджету України (Сумська міська отг, Сумська міська отг 22160100, р/р № UA0018540,Ю код бюджетної класифікації 22160100, ) 30720,59 грн (тридцять тисяч сімсот двадцять грн 59 коп.) плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі.

3. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства Ладуха В.Б. (41715, Сумська область, Буринський район, с. Слобода, вул. Шкільна, 25, код за ) на користь Сумської обласної прокуратури (40000, м.Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, ) 2102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп.) судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2022.

Суддя В.Л. Котельницька