РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022Справа № 910/21095/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВІКЕНТІЯ ХВОЙКИ, будинок 18/14, офіс 311)
до проДержавної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА БОГОМОЛЬЦЯ, будинок 10) стягнення заборгованості у розмірі 17 586 грн. 16 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 17 586 грн. 16 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/21095/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

14.01.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.12.2021 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 28.12.2021 року поштового відправлення уповноваженим особам Сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

13.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» (Постачальник) та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (Споживач) було укладено Договір про закупівлю природного газу №2016/19, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2019 році природний газ відповідно до додатку №1 до цього договору, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки, порядку та на умовах, що визначені цим договором. (а.с.4-8)

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяг постачання газу за умовами даного Договору становить - 52,430 тис.куб.м., у тому числі за місяцями: листопад - 20000, грудень - 32430.

Передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. (п.1.6 Договору)

У п.2.1 Договору передбачено, що постачання газу здійснюється за умови: 2.1.1 Наявності діючого між Споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу газу.

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ. (п.2.2 Договору)

Згідно з п.2.7 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

2:7.1. За підсумками розрахункового періоду Споживач до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

2.7.2. На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

2.73. Споживач протягом 5 (п`яти) днів з дати отримання акта приймання-передачі природного газу у разі відсутності зауважень зобов`язується підписати цей акт та передати один його примірник Постачальнику (в разі його належного оформлення Постачальником), або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу та визначати строки для усунення Постачальником зауважень.

2.7.4. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу не може встановлюватись Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ.

2.7.5. У випадку відмови Споживача від підписання акту приймання-передачі Постачальник зобов`язаний усунути недоліки, на які посилається Споживач, та надати на повторний розгляд та підписання Споживачу виправлений та/або відкоригований акт приймання-передачі природного газу протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання Постачальником письмової відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Місце постачання природного газу: м. Київ, вул. Святошинська, 27. (п.2.8 Договору)

Строк постачання природного газу: з 13 листопада 2019 року до 31 грудня 2019 року (включно). (п.2.9 Договору)

Відповідно до п. 4.2 Договору загальна вартість Договору становить 315 209,16 грн. в т.ч. ПДВ.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу з його транспортуванням на дату укладення цього договору становить 6012 грн. (п.4.3 Договору)

Згідно з п.5.2 Договору оплата здійснюється Споживачем за фактично отриманий газ на підставі належним чином оформленого акту приймання-передачі природного газу шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника до 20 числа місця наступного за розрахунковим. Акт за грудень надається не пізніше 15 грудня.

Додатковою угодою №1 від 24.12.2019 року до Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Сторони вирішили продовжити строк дії договору до 31.03.2020 року. (а.с.9)

Додатковою угодою №2 від 28.01.2020 року до Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Сторони дійшли згоди продовжити дію Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок 2020 року, в обсязі 10,4859 тис.м3 на суму 63 041 грн. 82 коп., що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі - 315 209,16 грн., в тому числі сума без ПДВ - 262 674 грн. 30 коп., укладеному в 2019 році. У зв`язку з цим, Сторони погодилися змінити наступні умови Договору: 2.1 Загальна сума договору складає - 378 250 грн. 98 коп., в тому числі сума без ПДВ - 315 209 грн. 15 коп. Додаток №1 до договору №2016/19 про закупівлю природного газу від 13.11.2019 року викладено в новій редакції. (а.с.10)

Додатком №1 до Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року в редакції Додаткової угоди №2 від 28.01.2020 року сторони узгодили обсяг постачання газу за місяцями: листопад - 20,000, грудень - 32,430, січень - 10,485998.

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року він здійснив поставку природного газу у січні 2020 року в обсязі 14,11297 тис.м.куб. на загальну суму в розмірі 84 847 грн. 18 коп. (а.с.11

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий газ у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» становить 17 586 грн. 16 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що 09.01.2020 року ним було прийнято рішення не споживати природний газ до виходу на інформаційну платформу нового постачальника та укладення із ним договору про закупівлю природного газу. Відповідно до звітів про газоспоживання, у період із 18 листопада до 31 грудня 2019 року Центром було спожито 51 138,70 м3, а за договором від 13.11.2021 № 2016/21 було закуплено 52 430 м3- Відповідно до додаткової угоди № 2 від 28.01.2020 до вказаного договору було закуплено 10,4859 м3 газу, а відповідно до звіту газоспоживання Центром у період із 01.01.2020 до 09.01.2020 було спожито 11 738, 80 м3. У січні 2020 року постачальником було здійснено перерахунок оплачених Центром, але неспожитих 1291,30 м3 природного газу у 2019 році, які перейшли на січень 2020 року, тобто 11 738, 80 м3 (споживання з 01.01.2020 до 09.01.2020) - 1291,30 м3 = 10447,50 м3. Відповідно до акта приймання-передачі природного газу Центром було сплачено постачальнику за обсяг газу 10, 485998 м3 вартістю 63 041, 82 грн. Листом від 10.01.2020 № 79/51/02-2020 Центром було повідомлено ТОВ «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ», що за результатом проведення аукціону закупівлі природного газу для забезпечення теплом приміщень, які розташовані за вищевказаною адресою, на 2020 рік постачальником цих послуг стало ПП «ОККО КОНТРАКТ». Крім цього, листом від 10.01.2020 № 80/51/02-2020 Центр повідомив АТ «Київгаз» про зміну постачальника природного газу. Листом від 10.01.2021 № 84/51/02-2020 Центр звернувся до ПП «ОККО КОНТРАКТ» щодо здійснення постачання природного газу за вищевказаною адресою. За результатом розгляду листа ПП «ОККО КОНТРАКТ» підкріпив на інформаційну платформу закуплений Центром об`єм природного газу 17.01.2020, після чого Центром було розпочато споживання природного газу, про що свідчить звіт про газопостачання. За результатом проведених торгів щодо закупівлі природного газу між Центром та ПП «ОККО КОНТРАКТ» був укладений договір про закупівлю природного газу від 29.01.2020 № 11/20.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Позивач передав у власність природний газ, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний газ, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу у грудні 2019 року в обсязі 36,69200 тис.куб.м. на суму в розмірі 220 592 грн. 30 коп., у січні 2020 року в обсязі 10,485998 тис.куб.м. на суму в розмірі 63 041 грн. 82 коп., а загалом на суму в розмірі 283 634 грн. 12 коп. (а.с.43-44)

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяг постачання газу за умовами даного Договору становить - 52,430 тис.куб.м., у тому числі за місяцями: листопад - 20000, грудень - 32430.

Додатковою угодою №2 від 28.01.2020 року до Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Сторони дійшли згоди продовжити дію Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок 2020 року, в обсязі 10,4859 тис.м3 на суму 63 041 грн. 82 коп., що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі - 315 209,16 грн., в тому числі сума без ПДВ - 262 674 грн. 30 коп., укладеному в 2019 році. У зв`язку з цим, Сторони погодилися змінити наступні умови Договору: 2.1 Загальна сума договору складає - 378 250 грн. 98 коп., в тому числі сума без ПДВ - 315 209 грн. 15 коп. Додаток №1 до договору №2016/19 про закупівлю природного газу від 13.11.2019 року викладено в новій редакції. (а.с.10)

Додатком №1 до Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року в редакції Додаткової угоди №2 від 28.01.2020 року сторони узгодили обсяг постачання газу за місяцями: листопад - 20,000, грудень - 32,430, січень - 10,485998.

Згідно зі звітом про газоспоживання за період з 01.11.2019 р. по 01.12.2019 р. Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» спожила природний газ в обсязі 14,458 тис.м.куб., а згідно зі звітом за період з 01.12.2019 р. по 01.01.2020 р. - 36,68050 тис.м.куб. (а.с.41-42)

Спір у даній справі виник з приводу постачання Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» природного газу Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» у січні 2020 року в обсязі 14,11297 тис.куб.м., на підтвердження чого Позивачем було подано суду Акт приймання - передачі природного газу у січні 2020 р. в обсязі 14,11297 тис.куб.м. на суму 84847 грн. 18 коп., складений в односторонньому порядку останнім, рахунок на оплату №434 від 2020 р. на суму 17 586 грн. 16 коп. (кількість природного газу 2,92517 тис.куб.м., що залишилась несплаченою Відповідачем), акт звірки взаємних розрахунків №46 від 08.12.2021 р., складений в односторонньому порядку Позивачем. (а.с.11-13)

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом належало було дослідити умови укладеного між сторонами договору, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами, доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача як підрядника заборгованості за Договором субпідряду.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону він поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб`єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Згідно з пунктом 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.7 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

2:7.1. За підсумками розрахункового періоду Споживач до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

2.7.2. На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

2.73. Споживач протягом 5 (п`яти) днів з дати отримання акта приймання-передачі природного газу у разі відсутності зауважень зобов`язується підписати цей акт та передати один його примірник Постачальнику (в разі його належного оформлення Постачальником), або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу та визначати строки для усунення Постачальником зауважень.

2.7.4. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу не може встановлюватись Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ.

2.7.5. У випадку відмови Споживача від підписання акту приймання-передачі Постачальник зобов`язаний усунути недоліки, на які посилається Споживач, та надати на повторний розгляд та підписання Споживачу виправлений та/або відкоригований акт приймання-передачі природного газу протягом 2 (двох) календарних днів з дати отримання Постачальником письмової відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Проте, матеріали справи не містять, а Позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом на підтвердження заявлених позовних вимог не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження подання Споживачем акту про фактичний обсяг розподіленого природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ, саме в обсязі 14,11297 тис.куб.м., на підставі якого Позивачем було підготовлено акт приймання - передачі природного газу у січні 2020 р. в обсязі 14,11297 тис.куб.м. на суму 84847 грн. 18 коп.

Крім того, Суд не приймає до уваги експрес - накладну Нової пошти №7170 від 27.04.2020 року на підтвердження надсилання на адресу Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» двох примірників акту приймання-передачі природного газу за січень 2020 року в обсязі 14,11297 тис.куб.м. на суму 84847 грн. 18 коп. відповідно до п.2.7.2 Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року, оскільки у графі «повний опис відправлення» зазначено документи, проте Суд не має можливості перевірити перелік документів, що були надіслані на адресу Відповідача. Також одержувачем визначено приватну особу Корольова В.І. за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 26, проте Суд зазначає, що стороною договору є саме Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», яка знаходиться за юридичною адресою: м. Київ, вул. Богомольця, 10, про що зазначено у розділі 15 договору, а матеріали справи не містять доказів того, що Корольов В.І. має право представляти інтереси Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та діяти від імені юридичної особи.

Таким чином, всупереч умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» не дотримано порядку визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами за січень 2020 року.

В матеріалах справи наявний скріншот з веб-сайту від 10.12.2021 року, з якого вбачається, що за період з 01.01.2020 по 31.01.2020 споживачем Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» у віртуальній точці було відібрано природний газ в обсязі 14,11297 тис.куб.м., а постачальником значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ». (а.с.15)

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Частина перша статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Так, за відсутності електронного підпису електронний документ не вважається створеним, а, отже не може розглядатися судом як доказ. Скріншоти, роздруківки з електронної пошти без електронного підпису не вважатимуться доказами здійснення господарських операцій. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами, які підписали господарський договір на поставку товарів, не була впроваджена процедура електронного документообігу. Навіть при електронному листуванні має бути використано чинні електронні підписи для того, щоб воно було прийняте в якості доказу в суді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 922/788/19 від 28.12.2019 р., від 11.06.2019 р. у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 р. у справі № 922/1151/18.

Суд зазначає, що скріншот з веб-сайту від 10.12.2021 року, наданий Позивачем, не містить всіх обов`язкових реквізитів електронного документа та не скріплений електронним цифровим підписом, а тому Суд не приймає його до уваги в якості належного письмового електронного доказу на підтвердження факту здійснення поставки природного газу Відповідачу у січні 2020 року в загальному обсязі 14,11297 тис.куб.м. на виконання умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року.

Крім того, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів узгодження Сторонами планового обсягу постачання газу у січні 2020 року саме в обсязі 14,11297 тис.куб.м., оскільки за умовами Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року з урахуванням додаткової угоди №2 від 28.01.2020 року до Договору Сторони дійшли згоди продовжити дію Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початок 2020 року, в обсязі 10,4859 тис.м3 на суму 63 041 грн. 82 коп., а

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що в порушення вищезазначених норм чинного законодавства України Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України первинних доказів на підтвердження факту здійснення поставки природного газу Відповідачу у січні 2020 року у загальному обсязі 14,11297 тис.куб.м. на виконання умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року. Саме з вказаних первинних доказів Суд може встановити наявність чи відсутність підстав для захисту порушеного права Позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги.

В той же час, Судом встановлено, що на виконання умов Договору про закупівлю природного газу №2016/19 від 13.11.2019 року Позивач передав у власність природний газ, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний газ, що підтверджується Актом приймання - передачі природного газу у січні 2020 року в обсязі 10,485998 тис.куб.м. на суму в розмірі 63 041 грн. 82 коп., наявним в матеріалах справи, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. Сторонами не заперечувався факт здійснення оплати отриманого природного газу Відповідачем у визначеному обсязі, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, з урахуванням того, що предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 17586 грн. 16 коп. за неоплачений обсяг природного газу 2,92517 тис.куб.м.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про стягнення заборгованості у розмірі 17 586 грн. 16 коп. є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХНОІНВЕСТ» до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про стягнення заборгованості у розмірі 17 586 грн. 16 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29 червня 2022 року.

Суддя О.В. Чинчин