ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2022 р. Справа№ 910/8507/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 (повний текст складено 15.10.2019)

у справі №910/8507/19 (суддя Підченко Ю.О.) за позовом Управління поліції охорони в Одеській області до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 24 480, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 910/8507/19 у задоволенні позовних вимог Управління поліції охорони в Одеській області відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 по справі №910/8507/19, та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 (позов направлено поштою) Управління поліції охорони в Одеській області (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідач) про стягнення 24 480, 33 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із сумою здійсненої виплати страхового відшкодування при застосуванні відповідачем коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого автомобіля та з тими сумами вартості відновлювального ремонту та страхового відшкодування, що були зазначені в листі відповідача від 31.01.2019 № 12/357.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/8507/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив наступні обставини:

- оскільки ДТП сталося у 2018 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 - 2012 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував 7 років, коефіцієнт фізичного зносу не має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування;

- відповідач надав разом із відзивом аварійний сертифікат №30-D/49/7 від 08.01.2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого пошкодженому автомобілю «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 складає 16 716, 27 грн., а також письмову консультацію щодо фізичного автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 який дорівнює 50,3 %;

- оскільки коефіцієнт фізичного зносу розраховано на момент складення аварійного сертифікату про оцінку, а не на момент скоєння ДТП, вказаний аварійний сертифікат № 30-D/49/7 від 08.01.2019 не може бути прийнятий судом у якості допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubisі» д.н.з. НОМЕР_2 у ДТП, що сталося у 2018 році.

При встановлених обставинах справи, за висновками суду першої інстанції, позивачем не надано доказів на підтвердження належним чином оціненої шкоди в розумінні ч. 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», завданої автомобілю «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, а відтак судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі відповідач вважає, що рішення господарського суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки це рішення не ґрунтується на матеріалах справи та на нормах чинного законодавства.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивача було належним чином повідомлено про судове засідання на 09.10.2019 не відповідає дійсності, оскільки не ґрунтується на нормах процесуального права - ч. 2, 3 і 4 ст. 120, ч. 2 ст. 196, ч. 6 і 11 ст. 242 ГПК України, ухвала Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 була вручена апелянту лише 10.10.2019, та у зв`язку з цим представник апелянта був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні, що відбулось 09.10.2019;

- у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 03.07.2019 № 910/12722/18 була викладена правова позиція, відповідно до якої:

-звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу;

-визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля;

- суд першої інстанції безпідставно відхилив як доказ по даній справі рахунок-фактуру від 21.02.2019 № АО-00000543, виданий ТОВ «Автогруп Одеса» - підприємством, яке здійснювало відновлювальний ремонт автомобіля апелянта;

- в той же час, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що коефіцієнт фізичного зносу не має враховуватися при розрахунку відповідачем розміру страхового відшкодування, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля марки «Mitsubisi Outlander» державний номер НОМЕР_3 , що належить апелянту, не перевищував 7 років.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Одеській області, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи у задоволенні клопотання Управління поліції охорони в Одеській області про розгляд справи №910/8507/19 в судовому засіданні з викликом представників сторін відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачем заявлено про долучення до матеріалів справи №910/8507/19 у якості письмових доказів завіреної копії акту виконаних робіт від 30.11.2018 № АО-00006726 на суму 41 196, 60 грн. та завіреної копії гарантійного талону дорожньо-транспортного засобу (ДТЗ) та його складових частин, що є невід`ємною частиною вказаного акту.

Відповідно до ч.3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки, позивачем не надано доказів об`єктивної неможливості надання вказаних документів під час розгляду справи місцевим судом, тому зазначені позивачем акт виконаних робіт та гарантійний талон не приймаються апеляційним судом в якості доказів у даній справі.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити Управлінню поліції охорони в Одеській області в задоволенні клопотання про долучення акту виконаних робіт від 30.11.2018 до матеріалів справи; відмовити Управлінню поліції охорони в Одеській області в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 03.12.2018 у справі №523/15947/18, особою винною в настанні ДТП визнано ОСОБА_1 , який 02.11.2018 о 17 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5 на перехресті вул. Одарія та вул. От. Головатого у напрямок вул. Балківській в м. Одесі, при повороті праворуч не врахував дорожньої обставини, не зайняв крайнє відповідне положення, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.п.13.1,10.4 ПДР України, в результаті якого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Станом на момент скоєння ДТП, цивільну відповідальність власника транспортного засобу з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5 було застраховано в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу AM 5125730 строком дії з 20.08.2018 по 19.08.2019; водієм Управління поліції охорони в Одеській області ОСОБА_2 06.11.2018 було подано до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого.

За висновками суду першої інстанції:

- положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, визначеної за результатами проведеної суб`єктом оціночної діяльності оцінки;

- за змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- позивач, як потерпілий та відповідач, як страховик винної особи, що заподіяла збиток майну позивача, не досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування, а відтак, для визначення розміру страхового відшкодування, з урахуванням зазначених вище приписів законодавства обов`язковим є проведення оцінки завданого збитку суб`єктом оціночної діяльності та визначення необхідності врахування коефіцієнту фізичного зносу;

- згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості);

- відповідно до п. п. 7.38, 7.39 Методики, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4;

- оскільки ДТП сталося у 2018 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 - 2012 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 не перевищував 7 років, слід дійти висновку, що коефіцієнт фізичного зносу не має враховуватися при розрахунку розміру страхового відшкодування;

- відповідач надав разом із відзивом аварійний сертифікат № 30-D/49/7 від 08.01.2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого пошкодженому автомобілю «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 складає 16 716,27 грн., а також письмову консультацію щодо фізичного автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 , який дорівнює 50,3 %;

- із вказаних аварійного сертифікату та консультації вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу розраховано на момент складення аварійного сертифікату про оцінку, а не на момент скоєння ДТП, а відтак вказаний аварійний сертифікат № 30-D/49/7 від 08.01.2019 не прийнятий судом у якості допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 у ДТП, що сталося у 2018 році;

- також із зазначеного сертифікату неможливо встановити, що на момент скоєння ДТП у автомобіля «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 наявні корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Оскільки до справи не надано доказів на підтвердження належним чином оціненої шкоди в розумінні ч. 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» завданої автомобілю «Mitsubisi» д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 24 480, 33 грн. страхового відшкодування, у задоволенні позову відмовив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача (потерпілого у ДТП) здійснити виплату частини суми матеріального збитку, який відшкодований відповідачем не у повному обсязі, згідно полісу AM 5125730, внаслідок настання 02.11.2018 дорожньо-транспортної пригоди із автомобілем «Iveco» д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5 , відповідальність за заподіяну шкоду яким застрахована відповідачем.

В обґрунтування підстав заявлених вимог, позивач посилався на неправомірність визначення відповідачем вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу 50,30% згідно консультації № 30-D/49/7 від 08.01.2019 на підставі п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, внаслідок чого страховик винуватця у ДТП - ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язаний відшкодувати позивачу фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля (які підтверджені по сумі 41 196,60 грн., зокрема рахунком СТО), що з урахуванням часткової сплати коштів становить 24 480,33 грн.

За чинним законодавством України, окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до ТДВ СК «Альфа-Гарант», яким згідно полісу AM 5125730 застраховано відповідальність власника транспортного засобу з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_5 , з вини якого сталась ДТП 02.11.2018.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обмежено розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем на підставі складеного Аварійного сертифікату 30-D/49/7 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу «Mitsubishi Outlander» (державний номер НОМЕР_2 ) визначено вартість матеріального збитку на дату оцінки 08.01.2019, який приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин 16 716, 27 грн. з урахуванням ПДВ; 13 930, 23 грн. без урахування ПДВ.

Виплату суми страхового відшкодування здійснено відповідачем в розмірі 13 930, 22 грн. (без ПДВ) відповідно до складеного страхового акту від 30.01.2019 № ЦВ/18/3157; доплату суми ПДВ 2 786, 05 грн. здійснено за страховим актом від 26.03.2019 № ЦВ/18/3157/1 (платіжне доручення № 180 від 26.03.2019); 27.03.2019 платіжним дорученням № 209 виплачено суму пені 93, 43 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Таким чином, визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 відповідачем проведено за результатами огляду пошкоджень автомобіля аварійним комісаром, що узгоджується з приписами п. 34.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аварійним сертифікатом №30-D/49/7 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Mitsubishi Outlander» (державний номер НОМЕР_2 ), сума матеріального збитку розрахована з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу 50,3% станом на дату оцінки - 08.01.2019, виходячи з вихідних даних по терміну експлуатації автомобіля 7,02 років.

Разом з тим, ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу,

розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, дана стаття передбачає необхідність врахування зносу, але не передбачає порядок його розрахунку.

Частинами 1 та 6 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки ДТП сталася у 2018 році, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 - 2012 року випуску, то на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 не перевищував 7 років; при цьому, належних доказів підтверджуючих, що на момент скоєння ДТП у автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 були наявні корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації (виняток згідно Методики) матеріали справи не містять.

Таким чином коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 02.11.2018 строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених п.7.38 Методики строків (7 років - для інших легкових КТЗ).

Натомість відповідач надав разом із відзивом аварійний сертифікат №30-D/49/7 від 08.01.2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого пошкодженому автомобілю «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 складає 16 716,27 грн., а також письмову консультацію щодо фізичного зносу автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 , який дорівнює 50,3 %.

Оскільки коефіцієнт фізичного зносу розраховано на момент складення аварійного сертифікату про оцінку, а не на момент скоєння ДТП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аварійний сертифікат №30-D/49/7 від 08.01.2019 не може бути доказом на підтвердження розміру матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_3 у ДТП, що сталася у 2018 році.

При цьому, апеляційний господарський суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині застосування положень ч. 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказані положення не передбачають обов`язкового визначення вартості витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу тільки на підставі звіту про оцінку.

У ст. 29 Закону йдеться, що:

- у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

За встановлених обставин справи, витрати позивача, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (який прирівнюється до нуля), підтверджені позивачем рахунком СТО на суму 41 196, 60 грн. про фактичну (реальну) вартість відновлювального ремонту автомобіля необхідного для усунення пошкоджень, завданих 02.11.2018 внаслідок ДТП, оскільки позивачем були понесені витрати, необхідні для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), і такі можуть бути оцінені страховиком в порядку передбаченому п. 34.4 Закону та бути підтвердженням витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, який в даному випадку рівний нулю (ст. 29 Закону).

Стаття 36 Закону регламентує, зокрема розмір та склад суми витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу), що підлягає відшкодуванню на рахунок безпосередньо потерпілій особі:

« п. 36.1. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.»

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 21.12.2020 у справі № 911/286/20, від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 та від 06.07.2018 у справі №924/675/17:

«Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

А тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.»

Обставини здійснення доплати суми ПДВ згідно страхового акту від 26.03.2019 №ЦВ/18/3157/1 (платіжне доручення № 180 від 26.03.2019) свідчать про отримання відповідачем документального підтвердження факту оплати виконаного ремонту, який проведений позивачем по сумі 41 196, 60 грн. згідно виставленого рахунку СТО, а відтак, до стягнення з відповідача в межах заявленого позову підлягає частина недоплаченого страхового відшкодування в сумі 24 480, 33 грн. (41 196, 60 грн. - 16 716, 27 грн.).

За наведених обставин, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн.), виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля, визначеного в порядку встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (який в даному випадку прирівнюється до нуля), що відповідає приписам ст. 29 Закону,

При цьому, посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про надання позивачем рахунків з різними сумами вартості ремонтних робіт судом оцінюються як такі, що не впливають на вирішення спору, оскільки рахунки-фактури № АО-00003575 від 07.11.2018 (на суму 49 536, 62 грн.) та № АО-00003584 від 08.11.2018 (на суму 24 073 грн.) є фактично попереднім визначенням, калькуляцією необхідних витрат на проведення ремонту, зокрема, в рахунку-фактурі № АО-00003584 від 08.11.2018 (на суму 24 073 грн.) не включено виконання відновлювальних робіт по кузову автомобіля (заміна бампера, крила, ремонт дверей, покраска та інші) які зазначені в рахунку-фактурі № АО-00003575 від 07.11.2018.

В свою чергу, виконані роботи відображені вже у рахунку АО-00000543 від 21.02.2019 та підтверджують витрати позивача, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу на суму 41 196, 60 грн., відповідні документи підтверджуючі виконання робіт та їх оплату потерпілим були надані ТДВ СК «Альфа-Гарант», про що свідчить проведення доплати суми ПДВ згідно страхового акту від 26.03.2019 №ЦВ/18/3157/1 (платіжне доручення № 180 від 26.03.2019).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, при правильно встановлених обставинах справи, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог повністю.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню Управлінню поліції охорони в Одеській області за рахунок відповідача (ТДВ СК «Альфа-Гарант»).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Одеській області на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 910/8507/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі № 910/8507/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (бульвар Лесі Українки 26, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 32382598) на користь Управління поліції охорони в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 70-А, м. Одеса, 65074; ідентифікаційний код 40108934) 24 480, 33 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят гривень 33 копійки) страхового відшкодування; 1 921 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) судового збору за подання позовної заяви; 2 881, 50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/8507/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська