ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 910/6036/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.06.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 (повний текст складено 07.09.2021)

у справі №910/6036/21 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр»

про стягнення 1 258 195,29 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Президент-Готель» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» про стягнення 1 258 195,29 грн, з яких: 1 100 643,82 грн основної заборгованості, 2 828,05 грн пені, 49 218,07 грн 3% річних та 105 505,37 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати за Договором оренди автоматичної телефонної станції від 01.11.2010 №01/11.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 позов Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» про стягнення 1 258 195, 29 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на користь Приватного акціонерного товариства «Президент-Готель» 1 100 643, 82 грн основної заборгованості, 2 728, 96 грн пені, 4 737, 20 грн 3% річних, 15 313,26 грн інфляційних нарахувань та 16 851,35 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд встановив, що матеріалами справи підтверджено факт користування відповідачем орендованим рухомим майном та настання строку виконання зобов`язання зі сплати орендної плати, а тому орендна плата за договором у сумі 1 100 643,82 грн підлягає оплаті відповідачем у повному обсязі.

Також, враховуючи допущене відповідачем порушення грошового зобов`язання, суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони не вірні, оскільки, як встановлено судом, Позивачем не вірно визначено початок перебігу строку внесення орендних платежів. Так, як частина актів виконаних робіт та рахунків за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 відповідачу не надсилались, інші рахунки надсилались в строки інші, ніж передбачені договором та суперечать розрахунку позивача. Здійснивши перерахунок розміру пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за кожним рахунком окремо, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають 2 728,96 грн пені, 4 737,20 грн 3% річних та 15 313,26 грн інфляційних нарахувань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 27.09.2021 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- відповідач не мав можливості використовувати об`єкт оренди у зв`язку з його несправністю внаслідок нормального фізичного зносу, про що неодноразово повідомляв позивача. Позивач дозволу на зміну стану та поліпшення (модернізацію) об`єкту оренди не дав, об`єкт оренди із оренди не прийняв;

- суд при визначенні розміру штрафних санкцій не врахував положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано;

- відповідно до пункту 2.2. Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць за договором оренди визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць. Отже, суд помилково дійшов висновку щодо повторного нарахування інфляційних втрат при розрахунку штрафних санкцій, незважаючи на те, що інфляційні втрати вже враховані ним при розрахунку орендної плати.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

12.11.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відзиві позивач наголосив на наступному:

- відповідачем невірно тлумачаться положення пп.138.3.3. Податкового кодексу України (має місце підміна понять: мінімально допустимі строки корисного використання основного засобу та корисні строки використання основного засобу);

- у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що об`єкти оренди, передані в рамках договору, не можуть бути використані в господарській діяльності внаслідок нормального фізичного зносу;

- відповідач продовжує користуватися у своїй господарській діяльності переданим в оренду майном, достроково договір в судовому порядку не припинив, майно, передане йому в оренду, позивачу не повернув;

- позивачем правомірно нараховані відповідачу 3% річних, інфляційній втрати та пеня за порушення виконання грошового зобов`язання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» у справі №910/6036/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 1, 39 (одну гривню тридцять дев`ять копійок) грн.

20.10.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №42907 від 18.10.2021 на підтвердження доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1, 39 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.11.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/6066/21 від 23.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 справу №910/6036/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Разіна Т.І., розгляд справи №910/6036/21 призначено на 25.01.2022.

У судове засідання, призначене на 25.01.2022, з`явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи неявку у судове засідання представника позивача, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 розгляд справи відкладено на 15.02.2022.

14.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване перебуванням на самоізоляції представника відповідача у зв`язку із виявленням у останнього коронавірусної хвороби.

У зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1049/22 від 14.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 справу №910/6036/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М., розгляд справи №910/6036/21 вирішено здійснити у раніше призначеному судовому засіданні 15.02.2022.

У судове засідання, призначене на 15.02.2022, з`явився представник позивача, який не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 відкладено на 29.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку з зазначеним судове засідання 29.03.2022 у справі №910/6036/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 розгляд справи призначено на 14.06.2022.

У судовому засіданні 14.06.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 14.06.2022 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 14.06.2022 не з`явився, подавши електронною поштою через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду 14.06.2022 клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що представники відповідача Волкова М.Ю. та Пономарьова Ю.В, а також директор Товариства ОСОБА_1 тимчасово перебувають закордоном у зв`язку з активними військовими діями на території України та не можуть з`явитись у судове засідання.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

Оцінюючи доводи, наведені представником скаржника у клопотанні про відкладення, колегія суддів зазначає, що за неможливості особисто з`явитись у судове засідання у приміщення Північного апеляційного господарського суду представники відповідача не були позбавлені можливості заявити у відповідності до статті 197 Господарського процесуального кодексу України клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Поруч із цим, у поданому клопотанні представник не повідомляє суду, коли він або інші представники Товариства, враховуючи їх знаходження закордоном, матиме можливість з`явитись у судове засідання.

У даному контексті судом також враховано, що це вже друга неявка представника відповідача у судові засідання та що розгляд справи №910/6036/21 за клопотанням представника відповідача вже відкладався. Водночас, вищенаведені положення пункту 2 частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України зобов`язують суд відкласти розгляд справи за наявності поважних причин саме у разі першої неявки представника в судове засідання.

Крім того, явка представника відповідача у судове засідання, призначене на 14.06.2022, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. Відповідач у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не наголошує на обставинах, які, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, перешкоджали б суду здійснити її розгляд у відсутності представника відповідача. Позиція відповідача у справі викладена в апеляційній скарзі.

За вищенаведених обставин справи колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом, при цьому, застосовано згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.11.2010 між Закритим акціонерним товариством «Президент-Готель», яке у подальшому було перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Президент-Готель» (орендодавець, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «КВАДР» (орендар, відповідач) укладено Договір оренди автоматичної телефонної станції № 01/11, за умовами якого відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) автоматичну телефонну станцію (АТС/або - Майно), яке належить Орендодавцю на праві власності та обліковується на балансі останнього.

Орендар використовує АТС відповідно до його цільового призначення для здійснення власної готельно-ресторанної діяльності в будівлі Президент-Готелю по вул. Госпітальній, 12 м. Києва (пункт 1.3. Договору).

Стан АТС на момент укладення Договору не потребує будь-якого ремонту (пункт 1.4. Договору).

Згідно пункту 1.5. Договору орендар вступає у строкове платне користування АТС з моменту укладення Акту приймання - передачі. Обов`язок складання Акта приймання - передачі АТС покладається на Орендодавця.

04.01.2011 між сторонами підписаний акт приймання-передачі до договору оренди, відповідно до якого відповідач прийняв у строкове платне користування майно - автоматичну телефонну станцію (АТС), технічну та іншу документацію на АТС. За змістом акту сторони визначили, що майно передається в оренду у справному технічному стані, що відповідає існуючим нормам, вимогам, показникам та цільовому призначенню. За результатами огляду орендар претензій до стану майна не має.

Розмір, порядок та розрахунок орендної плати визначається додатком до договору (пункт 2.1. Договору).

У додатку до Договору сторони погодили, що орендна плата за перший місяць оренди (листопад 2010 року) становить 11 891,13 грн з ПДВ.

Оплата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць (пункт 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору, починаючи з моменту укладення Акту приймання-передачі, Орендар сплачує Орендодавцю оплату за користування АТС, розраховану виходячи із її оціночної вартості. При цьому, орендна пата за перший місяць нараховується на пропорційній основі за період з дати підписання Акту приймання-передачі до кінця такого місяця та сплачується Орендарем не пізніше 5 (п`ять) календарних днів з моменту виставлення Орендодавцем рахунку за відповідний місяць.

Згідно пункту 2.4. Договору до 7 числа кожного поточного місяця Орендодавець виставляє Орендарю рахунки за відповідний місяць строку користування АТС. Після одержання таких рахунків на оплату орендної плати Орендар повинен сплатити орендну плату протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту гримання рахунків.

У випадку затримки Орендарем будь-якого платежу він сплачує пеню від простроченої оплати в розмірі облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення (пункт 2.5. Договору).

Додатковою угодою №1 від 29.12.2020 сторони вирішили доповнити договір оренди №01/11 від 01.11.2010 пунктом 2.7. Договору, згідно з яким із моменту встановлення заборони ведення господарської діяльності, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (з наступними змінами і доповненнями), і до 31.05.2020, орендар сплачує орендодавцю 25% від встановленої договором орендної плати за користування майном. За неповний місяць користування майном орендна плата сплачується пропорційно кількості днів користування, що становить за період з 17.03.2020 по 31.05.2020 - 20 615,52 грн, з ПДВ.

Договір діє по 16.04.2034 (пункт 5.1. Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками; у встановленому порядку не оскаржений, не розірваний та не визнаний недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором щодо сплати орендних платежів за період 01.03.2018 по 01.03.2021 у відповідача виникла заборгованість у сумі 1 100 643,82 грн.

26.03.2021 позивач направив відповідачу претензію вих.№48 від 24.03.2021 про сплату заборгованості за Договором оренди №01/11 від 01.11.2010 у сумі 1 100 643,82 грн.

За прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 828,05 грн, нараховану за період з 23.09.2020 по 01.03.2021, 49 218,07 грн 3% річних за період з 15.03.2018 по 01.03.2021, інфляційні втрати у розмірі 105 505,37 грн за березень 2018 року - лютий 2021 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову, під час розгляду справи судом першої інстанції посилався на те, що за результатами проведеного у січні 2020 року огляду технічного стану обладнання зроблено висновок, що технічний стан електричної схеми непрацюючий. Фізичний знос роз`ємів шасі, блока живлення та основних плат, технічний стан механічних вузлів та деталей незадовільний, на корпусі багато дрібних подряпин, обладнання потребує повної заміни, так як ремонт неможливий, про що було повідомлено позивача. Враховуючи це, відповідач посилався на приписи частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, згідно із якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

04.01.2011 відповідач прийняв у строкове платне користування майно, визначене у підписаному між сторонами акті приймання-передачі до договору оренди від 01.11.2010.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірний період (з 01.03.2018 по 01.03.2021) у платному строковому користуванні відповідача перебувала автоматична телефонна станція (АТС), яке знаходилась у будівлі Президент Готелю за адресою: м. Київ, вул. Госпітальна, 12.

Відповідно до частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що починаючи з моменту укладення Акту приймання-передачі, Орендар сплачує Орендодавцю оплату за користування АТС, розраховану виходячи із її оціночної вартості. При цьому, орендна пата за перший місяць нараховується на пропорційній основі за період з дати підписання Акту приймання-передачі до кінця такого місяця та сплачується Орендарем не пізніше 5 (п`ять) календарних днів з моменту виставлення Орендодавцем рахунку за відповідний місяць.

Згідно пункту 2.4. Договору до 7 числа кожного поточного місяця Орендодавець виставляє Орендарю рахунки за відповідний місяць строку користування АТС. Після одержання таких рахунків на оплату орендної плати Орендар повинен сплатити орендну плату протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання рахунків.

Позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в останнього виникла заборгованість з орендної плати за період з 01.03.2018 по 01.03.2021 на загальну суму 1 100 643,82 грн.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем до позову додано відповідні Акти наданих послуг та Рахунки на оплату орендних платежів за період з березня 2018 року по лютий 2021 року включно.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надіслання позивачем відповідачу частини рахунків на оплату орендних платежів, водночас, більша частина тих рахунків, які надсилались відповідачу, були надіслані не у строки, визначені у пункті 2.4. Договорі, що впливає на визначення строку виникнення обов`язку з оплати та, відповідно, дати виникнення прострочення, зокрема:

- акти наданих послуг за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 відповідачу не надсилались. Обов`язок зі сплати орендних платежів за наведений період слід обчислювати з дати надіслання претензії на загальну суму 1 100 643,82 грн, від 26.03.2021 (номер відправлення 341), яке вручене відповідачу 29.03.2021;

- рахунки на оплату за період - лютий, березень, квітень 2020 року надіслано на адресу відповідача 22.04.2020 (номер відправлення 831);

- рахунок на оплату за травень 2020 року надіслано на адресу відповідача 18.06.2020 (номер відправлення 057) та отримано ним 20.06.2020;

- рахунок на оплату за липень 2020 року надіслано на адресу відповідача 03.08.2020 (номер відправлення 415) та вручено адресату 07.08.2020;

- рахунок на оплату за серпень 2020 року надіслано на адресу відповідача 12.08.2020 (номер відправлення 138) та отримано 14.08.2020;

- рахунок на оплату за вересень 2020 року надіслано на адресу відповідача 11.09.2020 (номер відправлення 320) та отримано 18.09.2020;

- рахунок на оплату за жовтень 2020 року надіслано на адресу відповідача 23.10.2020 (номер відправлення 202) та отримано 26.10.2020;

- рахунок на оплату за листопад 2020 року надіслано на адресу відповідача 12.11.2020 (номер відправлення 796) та отримано 16.11.2020;

- рахунок на оплату за грудень 2020 року надіслано на адресу відповідача 11.12.2020 (номер відправлення 549) та отримано 14.12.2020;

- рахунок на оплату за січень 2021 року надіслано на адресу відповідача 20.01.2021 (номер відправлення 950) та отримано 22.01.2021;

- рахунок на оплату за лютий 2021 року надіслано на адресу відповідача 12.02.2021 (номер відправлення 381) та отримано 15.02.2021;

- рахунок на оплату за березень 2021 року надіслано на адресу відповідача 10.03.2021 (номер відправлення 911) та отримано 11.03.2021.

Станом на день подання позову сума основної заборгованості становить 1 100 643,82 грн.

Строк оплати орендної плати за вищевказаними рахунками, направленими відповідачу, враховуючи положення пункту 2.4. Договору, є таким, що настав.

Відповідач, у свою чергу, не надав суду належних та вірогідних доказів на спростування заборгованості з орендної плати за користування майном за період з 01.03.2018 по 01.03.2021 у сумі 1 100 643,82 грн. Контррозрахунку суми основної заборгованості, заперечень щодо правильності такого розрахунку відповідачем також не подано.

У відповідності до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених судом обставин, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт користування відповідачем рухомим майном, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що орендна плата за Договором у сумі 1 100 643,82 грн підлягає оплаті відповідачем у повному обсязі.

Доводи відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України у зв`язку з тим, що частина індивідуально визначеного майна, яке є предметом оренди, не придатне до експлуатації та підлягає повній модернізації або поверненню із оренди, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3.4.4. Договору орендар зобов`язується зберігати майно, запобігати його пошкодженню або псуванню, утримувати його у належному стані з урахуванням фізичного зносу.

Згідно пункту 3.4.6. Договору орендар зобов`язується за власний рахунок ремонтувати майно та підтримувати його в експлуатаційному стані.

Відповідно до пункту 3.3.4. Договору орендар має право ініціювати списання майна орендодавцем.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу орендованого майна чи розірвання/зміни умов договору оренди у зв`язку зі спливом строку експлуатації та неможливістю використання його за призначенням, а також реалізації визначеного у пункті 3.3.4. Договору права ініціювати списання майна орендодавцем.

Посилання скаржника на п.п. 138.3.3. статті 138 Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки дана норма визначає мінімальні, а не максимальні строки використання основних засобів.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з березня 2018 року по січень 2020 року та додаткова угода №1 від 29.12.2020 до Договору (про зменшення орендних платежів на період карантину), підписані сторонами без жодних зауважень та заперечень щодо стану орендованого майна та можливості його використовувати за призначенням.

Посилання відповідача на акт технічного стану обладнання від 13.01.2020 №1301/085 (том 1, а.с. 98) суд відхиляє, оскільки по-перше, такий акт складений без участі представника орендодавця, а по-друге не містить відомостей про причини вказаного в ньому технічного стану обладнання, у той час як у відповідності до вищенаведених пунктів 3.4.4., 3.4.6. Договору відповідач зобов`язується зберігати майно, запобігати пошкодженню або псуванню, підтримувати у належному стані з врахуванням фізичного зносу; орендар зобов`язується за власний рахунок ремонтувати майно та підтримувати його в експлуатаційному стані.

При цьому, пунктом 1.4. Договору сторони погодили, що стан майна, яке передається в оренду, не потребує поточного та капітального ремонту; майно згідно акту приймання-передачі до Договору було передано в оренду у справному технічному стані, що відповідає існуючим нормам, вимогам, показникам та цільовому призначенню. За результатами огляду орендар претензій до стану майна не мав.

Крім того, погодивши умову пункту 5.1. Договору, відповідач взяв на себе зобов`язання, визначені пунктами 3.4.4., 3.4.6. Договору, на строк до 16.04.2034 року, таким чином у повній мірі усвідомлюючи, що буде використовувати у своїй господарській діяльності отримане в оренду майно протягом 25 років.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі як на доказ відсутності у нього обов`язку сплачувати орендні платежі на те, що він неодноразово пропонував передати зазначене майно орендодавцю для списання та зменшити розмір орендної плати у зв`язку з тим, що об`єкт оренди не придатний до експлуатації, однак позивач відмовився вирішувати дане питання, пославшись на ту обставину, що державний пакет акцій позивача знаходився в стані приватизації (копії листів додані до відзиву) оцінюються судом критично, враховуючи наступне.

Так, долучені до відзиву на позовну заяву листи не містять пропозицій щодо списання такого майна, а стосуються лише прохання переглянути розмір орендної плати за договором оренди. При цьому, разом із листами відповідачем не були направлені на адресу позивача проекти додаткових угод про внесення змін до договору.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що навіть якщо відповідач очікував отримати відповідне погодження щодо зменшення розміру орендної плати від позивача без направлення йому додаткової угоди, то не отримавши останнє, вказане не перешкоджало йому направити позивачу акт приймання-передачі (повернення) майна у разі незгоди продовжувати орендні правовідносини далі.

Відтак, наявне листування між сторонами може свідчити лише про спробу досудового врегулювання спору щодо розміру орендної плати за договором оренди індивідуально-визначеного рухомого майна №01/11 від 01.11.2010 та жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку своєчасно та в повній мірі виконувати взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендних платежів.

Відповідач не звертався до суду з позовними вимогами про дострокове розірвання договору, орендоване майно позивачу не повернув, відтак і надалі продовжує використовувати його в своїй господарській діяльності.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищенаведеного, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що об`єкти, передані в оренду в рамках Договору, не могли бути використані в господарській діяльності у спірний період внаслідок нормального фізичного зносу, відтак, не спростовано належними та вірогідними доказами обґрунтованості заявлених вимог про стягнення основної заборгованості за Договором у сумі 1 100 643,82 грн та не підтверджено наявності підстав для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Позивачем у позові також заявлені до стягнення з відповідача 2 828,05 грн пені, 49 218,07 грн 3% річних та 105 505,37 грн інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що у випадку затримки орендарем будь-якого платежу останній сплачує на користь орендодавцю пеню від простроченої оплати в розмірі облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вони не є вірними, оскільки позивачем було невірно визначено початок перебігу строку внесення орендних платежів, адже частина актів виконаних робіт та рахунків за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 відповідачу не надсилались, а інші рахунки надсилались в строки інші, ніж передбачені договором, про що зазначено судом вище.

Тому, здійснивши перерахунок розміру пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за кожним рахунком окремо, враховуючи строки виконання зобов`язання по кожному, до стягнення з відповідача підлягають: 2 728,96 грн пені; 4 737,20 грн 3% річних; 15 313,26 грн інфляційних нарахувань.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повторного нарахування інфляційних втрат при розрахунку штрафних санкцій, оскільки відповідно до пункту 2.2. Договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць за договором оренди визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць, судом відхиляються, оскільки названим пунктом Договору сторони погодили порядок визначення розміру орендної плати за наступні, після укладення договору, місяці, у той час як позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка є компенсацією знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про безпідставність позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 у справі №910/6036/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр».

Матеріали справи №910/6036/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.06.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко