ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" червня 2022 р. Cправа № 902/1068/20(902/295/22)

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" ()

до: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 5 365 654,60 грн

в межах справи № 902/1068/20

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" ()

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" ()

про визнання банкрутом

без виклику представників сторін

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа № 902/1068/20 за заявою ТОВ "Агріі Україна" до ТОВ "Агростар центр" про банкрутство.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, постановою суду від 30.06.2021 року, зокрема, ТОВ "Агростар центр" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бурцеву І.Ю..

Окрім цього, ухвалою суду від 20.06.2022 року призначено підготовче засідання у справі № 902/1068/20/902/295/22 за позовом представника ТОВ "Агріі Україна" б/н від 04.05.2022 року (вх. № 01-36/272/22) до ОСОБА_1 про стягнення 5 365 654,60 грн, в межах справи № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр" на 26.07.2022 року; залучено до участі у справі № 902/1068/20/902/295/22, в межах справи № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр" - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ліквідатора ТОВ "Агростар центр" арбітражного керуючого Бурцеву Ірину Юріївну.

23.06.2022 року до суду від представника ТОВ "Агріі Україна" надійшла заява б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/425/22) про забезпечення позову у справі №902/1068/20/902/295/22.

Суд, розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, вставив наступне.

Так, вказана вище заява, зокрема, мотивована тим, що кредиторські вимоги ТОВ "Агріі Україна" до ТОВ "Агростар Центр" виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником: договору купівлі-продажу 19 НХ 11 ВІВО від 12.04.2019 року (далі - договір) на суму основною боргу у розмірі 3 543 825,27 грн та усного договору і видаткових накладних (далі -на підставі ВН) на суму основного боргу 664 521,58 грн.

Керівником ТОВ "Агростар Центр" була і залишається ОСОБА_1 ..

Товар, а саме насіння соняшнику і добрива, який поставлявся по цих договорах, було поставлено на початку посівної 2019 року (квітень), а сплату за товар ТОВ "Агростар Центр" повинен був здійснити в кінці сезону (жовтень 2019 року), після збору і продажу врожаю, який був вирощений із насіння і добрива надані ТОВ "Агріі Україна".

В цілях виконання умов договору, директор ТОВ "Агростар Центр" ОСОБА_1 видала ТОВ "Агріі Україна" 2 фінансові аграрні розписки (ФАР), якими майбутній урожай соняшника, який буде вирощений на земельних ділянках вказаних в ФАР, було передано в заставу.

05.06.2019 року першою ФАР було надано у заставу 328,76 тон соняшника, на загальну суму 3 287 260 грн.

07.09.2019 року другою ФАР було надано у заставу 170,481 тон, на загальну суму 1 704 810 грн.

На початку листопада 2019 року працівниками ТОВ "Агріі Україна" було встановлено, що ОСОБА_1 збирає заставний врожай, вивозить на елеватор і продає, при цьому заборгованість, яка виникла ще у жовтні 2019 року не сплачує. В зв`язку з такими обставинами було прийнято рішення, в рамках ФАР відкрити виконавче провадження і накласти арешт на врожай.

Приватний виконавець Сідоренко С.П. відкрив 2 провадження № 60744131 і №60742956 і наклав арешт на заставне майно (врожай) ТОВ "Агростар Центр".

В ході розшукових дій ПВ ОСОБА_2 вдалося знайти частину прихованого врожаю на одному із елеваторів, який ОСОБА_1 вже продала. На цей врожай було накладено арешт і потім продано. Кошти були перераховані з рахунку приватного виконавця, на рахунок кредитора.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не розрахувалась за поставлений товар і заставний врожай приховала, ТОВ "Агріі Україна" звернулася з заявою про злочин передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, інформація про який було внесено до ЄРДР за № 0000103.

Також, оскільки ОСОБА_1 не бажала в добровільному порядку сплачувати за борги, ТОВ "Агріі Україна" звернулося з позовами до боржника і рішеннями Господарського суду Вінницької області по справам № 902/661/20, 902/662/20 заборгованість була стягнута.

Крім того, не бажання ОСОБА_1 сплачувати заборгованість навіть після ухвалення судових рішень вимусила ТОВ "Агріі Україна" звернутися до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр".

Подальші обставини справи про банкрутство викладені в позовній заяві.

Предметом позовних вимог є стягнення з ОСОБА_1 5 365 654,6 грн, в рахунок кредиторської заборгованості у справі про банкрутство 902/1068/20.

Окрім цього, у заяві Заявник звертає увагу на те, що на момент подання позовної заяви разом з заявою про забезпечення, ОСОБА_1 вже порушила: умови договору по оплаті товару, умови поводження з заставним майном. Вона приховала його від кредитора і продала заставний врожай, використала кошти на свої особисті потреби, чим на переконання Позивача, ОСОБА_1 дискредитувала себе, як особа яка готова здійснювати дії направленні на сплату коштів, незважаючи на те, хто їх вимагає сплатити: або умови договору або вимоги закону, або Позивач, або суд.

Водночас, заборона розпоряджатися майном і накладення арешту на кошти Відповідача, на думку Заявника, може сприяти примиренню сторін, ще на стадії підготовки справи до судового розгляду, і стимулювати Відповідача до примирення, в зв`язку з тим, що превентивні заходи по арешту дадуть підстави зрозуміти Відповідачу, що вони не зможуть шляхом приховування свого майна і коштів уникнути від виконання договірних зобов`язань.

Вжиття заходу забезпечення позову, як арешт коштів на рахунках, унеможливить зловживання Відповідачем свого права, і відповідно вона буде змушена шукати компромісного варіанта вирішення спору.

Також, з моменту, коли ОСОБА_1 продала весь зібраний врожай, вона перестала виходити на контакт з працівниками Позивача. З того часу, ОСОБА_1 не запропонувала будь-якого плану по погашенню боргу, при цьому маючи, навіть зараз, в суборенді земельні ділянки загальною площею 164,3661 га, і продовжуючи вирощувати на них врожай і отримувати кошти вона продовжує порушувати право Позивача

Те що, ОСОБА_1 продовжувала сіяти врожай у 2020 року, зібрала його, продала і кошти використала на свої особисті потреби підтверджується Заключною випискою, по поточному рахунку ТОВ "Агростар Центр", № НОМЕР_2 , в АТ КБ "Приватбанк"(далі - Рахунок 1).

Разом з тим, 08.11.2019 ОСОБА_1 оплатила ОСОБА_3 за дисикацію (переджнивове підсушування рослин з метою прискорення достигання (на 5-7 діб) і полегшення збирання врожаю, яке особливо ефективне при забур`яненості та за вологої погоди) 49 000 грн.

08.11.2019 оплатила ТОВ "Земля Поділля" за Карбамід (концентроване амідне добриво) 404 800 грн.

12.11.2019 оплатила ТОВ "Назарет Транс" за паливо 51 000 грн.

З врахування обставин справи, на переконання Заявника, можливо стверджувати, що кошти отриманні за врожай 2020 року ОСОБА_1 використала не на погашення боргів, а на особисті погреби.

Водночас, навіть наявність кримінального провадження не спонукає ОСОБА_1 вирішити питання погашення заборгованості в добровільному порядку, що вказує на ОСОБА_1 як на особу з високим правовим нігілізмом, який не те, що не буде виконувати вимогу суду, а навіть здійснювати дії на утруднення його виконання.

На підставі викладеного, існує досить висока ймовірність того факту, що Відповідач може в будь-який момент здійснити зняття коштів з банківських рахунків або продати майно, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки Відповідачами, на сьогоднішній день, вже були здійсненні дії направленні на уникнення погашення заборгованості.

Також, Заявник зазначив, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить квартира за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_1 на право власності належить: автомобіль Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та причіп КРД 050122, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Окрім цього, між ОСОБА_1 і ТОВ "Агростар Центр" укладено договір про фінансову поворотну допомогу № 1 від 19.04.2019 (далі - договір про допомогу), згідно якого ОСОБА_1 з своїх банківських рахунків перераховувала кошти на рахунки ТОВ "Агростар Центр" і навпаки.

Так, згідно Рахунку № 1, ОСОБА_1 перераховувала на рахунки ТОВ "Агростар Центр" з банківського рахунку, "ТРАНЗ.СЧ._DN, DG, DZ НОМЕР_7 , НОМЕР_6 АТ КБ "ПРИВАТБАНК"".

Поряд з цим, на переконання Заявника, арешт коштів у розмірі позову, не зупинить господарську діяльність Відповідача і дасть можливість виконувати свої грошові зобов`язання, коштами поза межами розміру позовної заяви.

На підставі викладеного, Заявник просить суд : заборонити відчуження вказаного у заяві нерухомого та рухомого майна, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ; припинити правопорушення і вжити заходи для забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у межах суми позову, а саме 5 365 654,6 грн.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 137 ГПК України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

За змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.05.2020 року у справі № 910/14149/19, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Касаційний господарський суд звернув увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2021 року у справі № 925/296/21, зазначено, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, Суд зазначає, що застосовуючи заходи забезпечення позову судам слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, та у випадку дійсного порушення права заявника, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Як вбачається з матеріалів справи № 902/1068/20(902/295/22), предметом судового розгляду є вимога Позивача - ТОВ "Агріі Україна" до Відповідача - ОСОБА_1 про стягнення 5 365 654,6 грн, в рахунок кредиторської заборгованості у справі № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

Підставами позову, зокрема, зазначено те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.12.2021 по справі № 902/1068/20 визнано керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" () ОСОБА_1 такою, що допустила порушення приписів ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства. Покладено на керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" () ОСОБА_1 солідарну відповідальність за вимогами кредиторів у справі № 902/1068/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" ().

Також, Позивач у позові вказав, що оскільки судом затверджено реєстр вимог кредиторів до боржника ТОВ "Агростар Центр" у загальній сумі 5 365 654,6 грн, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про стягнення коштів.

Окрім цього, у поданій заяві про забезпечення позову повідомлено, що оскільки Відповідач - ОСОБА_1 не розрахувалась за поставлений товар і заставний врожай приховала, Позивач - ТОВ "Агріі Україна" звернулося із заявою про злочин передбачений ч.1 ст. 382 КК України інформація про який було внесенно до ЄРДР за №0000103.

На підтвердження цієї обставини, Заявником додано до заяви про забезпечення позову копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, Заявником стверджується, що Відповідач - ОСОБА_1 , протягом 2 років не сплачує заборгованість, і будь-яких дій направлених на погашення заборгованості не здійснює.

Так, судом встановлено, що Позивач звертався із позовами до боржника - ТОВ "Агростар Центр" та рішеннями Господарського суду Вінницької області по справам №902/661/20, 902/662/20 заборгованість була стягнута, однак керівником боржника ОСОБА_1 заборгованість не була сплачена після ухвалення відповідних судових рішень, що стало підставою звернення Позивача - ТОВ "Агріі Україна" до Господарського суду Вінницької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 року у справі № 910/17743/18, суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Так, як підтверджено матеріалами справи № 902/1068/20, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 02.02.2021 року, серед іншого, відкрито провадження у справі №902/1068/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр". Визнано вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" в розмірі 4650517,24 грн. Введено процедуру розпорядження майном боржника - ТОВ "Агростар центр" у справі №902/1068/20 на 170 календарних днів, до 22.07.2021 року. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" арбітражного керуючого Бурцеву Ірину Юріївну.

Отже, твердження Заявника про те, що Відповідачем - ОСОБА_1, яка є керівником ТОВ "Агростар центр", тривалий час не сплачується заборгованість перед ТОВ "Агріі Україна" та не вжито жодних дій направлених на погашення цієї заборгованості, підтверджується наведеними вище обставинами.

При цьому, як згадувалось вище та встановлено судом ухвалою суду від 23.12.2021 по справі № 902/1068/20 покладено на керівника ТОВ "Агростар центр" ОСОБА_1 солідарну відповідальність за вимогами кредиторів у справі № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр", що стало підставою звернення Позивача до суду із позовом до Відповідача - ОСОБА_1 у справі № 902/1068/20(902/295/22) про стягнення 5 365 654,6 грн, в рахунок кредиторської заборгованості у справі № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

Відтак, на переконання суду виконання в майбутньому судового рішення у справі №902/1068/20(902/295/22) у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у Відповідача необхідна сума грошових коштів.

Судом встановлено, що згідно долученої до заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить квартира за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Також, згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_1 на право власності належить: автомобіль Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та причіп КРД 050122, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Враховуючи викладене, суд, надавши оцінку матеріалам заяви про забезпечення позову в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних приписів законодавства, приймаючи до уваги, що обраний Позивачем захід спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав у разі задоволення позову, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження належного Відповідачу майна дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог у цій справі.

Принагідно, суд зауважує, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження належного Відповідачу майна, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача у цій справі чи інших осіб, що не є учасниками цього судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо можливості відчуження нерухомого та рухомого майна, наявного у Відповідача.

З огляду викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову б/н від 22.06.2022 року в частині заборони Відповідачу відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого та рухомого майна.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Разом з цим, суд зважає на вимогу Заявника про вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у межах суми позову, а саме 5 365 654,6 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність", арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

За змістом п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 № 16, у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.05.2021 року у справі № 911/8/21, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначив про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

У поданій заяві про забезпечення позову Заяником стверджується, що згідно Заключної виписки по поточному рахунку ТОВ "Агростар Центр", № НОМЕР_2 , в АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 перераховувала на рахунки ТОВ "Агростар Центр" з банківського рахунку, "ТРАНЗ.СЧ._ DN, DG, DZ НОМЕР_7 , НОМЕР_6 АТ КБ "Приватбанк".

Разом з тим, Заявником не надано суду доказів, які б підтверджували, що вказаний вище банківський рахунок належить саме Відповідачу - ОСОБА_1 , а також наявність на відповідному рахунку належних Відповідачу грошових коштів.

Водночас, надана Заявником Заключна виписка по поточному рахунку ТОВ "Агростар Центр" не свідчить, що банківський рахунок, а саме ТРАНЗ.СЧ._ DN, DG, DZ НОМЕР_7 , НОМЕР_6 АТ КБ "Приватбанк" належить ОСОБА_1 , а також не місить відомостей щодо наявності на цьому рахунку належних Відповідачу грошових коштів, на які Заявник просить накласти арешт.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову б/н від 22.06.2022 року в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку АТ КБ "Приватбанк".

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову б/н від 22.06.2022 року у цій справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 7, 9 (ч. 4) Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 18, 42, 73-79, 86, 136, 137, 140, 232-236, 242, 326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву представника ТОВ "Агріі Україна" б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/425/22) про забезпечення позову у справі № 902/1068/20/902/295/22, частково.

2. Заборонити Відповідачу - ОСОБА_1 відчуження нерухомого майна - квартири за адресою : АДРЕСА_1 , Реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві власності ОСОБА_1 ..

3. Заборонити Відповідачу - ОСОБА_1 відчуження рухомого майна - автомобіль Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ..

4. Заборонити Відповідачу - ОСОБА_1 відчуження рухомого майна - причіп КРД 050122, 2017 року випуску, реєстраційний помер НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ..

5. Відмовити в задоволенні заяви представника ТОВ "Агріі Україна" б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/425/22) про забезпечення позову у справі № 902/1068/20/902/295/22 в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку, а саме : ТРАНЗ.СЧ._ DN, DG, DZ НОМЕР_7 , НОМЕР_6 АТ КБ "Приватбанк".

6. Ухвалу засвідчену підписом судді та гербовою печаткою суду надіслати рекомендованим листом ТОВ "Агріі Україна".

7. Копію ухвали надіслати на відомі суду адреси електронної пошти: ТОВ "Агріі Україна" - ІНФОРМАЦІЯ_4, представника ТОВ "Агріі Україна" - Заматова Р.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_2 , представника ОСОБА_1 - адвоката Грабік О.А. - ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана суддею та набирає законної сили - 27.06.2022 року.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження", ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Стягувачем є - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (вул.Смольна, 9Б, м. Київ, 03022; ).

Боржником є - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - ТОВ "Агріі Україна" (вул. Смольна, 9Б, м. Київ, 03022).