РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2022Справа № 910/3145/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922)

до Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131)

про стягнення 12 307, 40 грн

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі за текстом - ТОВ «Маркс.Капітал», позивач) з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - МТСБУ, відповідач) про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/4458376 в розмірі 12 307, 40 грн.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що 27.02.2015 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 у м. Києві порушив Правила дорожнього руху внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Suzuki, державний номер НОМЕР_2 чим завдав майнової шкоди власнику даного автомобіля.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва у справі

№ 755/5195/15-п від 27.03.2015 ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент ДТП, застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4458376 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі за текстом - ПрАТ «СК «Україна»).

Власник транспортного засобу Suzuki, державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 07.05.2015 подав до ПрАТ «СК «Україна» заяву про страхове відшкодування.

До 06.08.2015 ПрАТ «СК «Україна» не здійснило виплату суми страхового відшкодування у строк передбачений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон 1961-IV).

04.11.2015 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ФОП Шиян Д.С. зайняв місце ОСОБА_2 в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну ОСОБА_2 від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ на суму 49 229, 59 грн.

30.11.2015 між ФОП Шиян та ТОВ «Маркс.Капітал» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-11/2015, на підставі якого ТОВ «Маркс.Капітал» набуло право вимоги за договором страхування № АІ/4458376, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні за договором страхування № АІ/4458376 з ФОП Шиян на ТОВ «Маркс.Капітал», а тому починаючи з 30.11.2015 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АІ/4458376, яке виникло в результаті ДТП є ТОВ «Маркс.Капітал».

В подальшому, ПрАТ «СК «Україна» порушуючи умови договору страхування не здійснило виплату страхового відшкодування ТОВ «Маркс.Капітал».

02.03.2018 господарським судом міста Києва порушено справу про банкрутство ПрАТ «СК «Україна» № 910/842/18, в якій вимоги ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «Арсенал Страхування» визнано в повному обсязі на суму 1 232 899, 85 грн.

17.07.2019 господарським судом міста Києва винесено ухвалу у справі

№ 910/842/18, якою вирішено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

Позивач зазначає, що відповідно до підпункту ґ. пункту 41.1 статті 41 Закону 1961-IV у МТСБУ виникли підстави для виконання зобов`язань за договором страхування перед ТОВ «Маркс.Капітал», у зв`язку з чим 21.08.2019 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу, яку МТСБУ задовольнило частково та прийняло рішення про виплату відшкодування у зобов`язанні за договором страхування № АІ/4458376 в розмірі 49 000, 00 грн.

Таким чином розмір невиконаного зобов`язання перед ТОВ «Маркс.Капітал» становив 37 828, 70 грн з яких: 3 799, 45 грн - 3 % річних за користування чужими коштами, 21 721, 85 грн - інфляційні втрати, 12 307, 40 грн - пеня.

В подальшому на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11727/21 відповідачем сплачено 3 799, 45 грн - 3 % річних та 21 721, 85 грн - інфляційні втрати, а тому залишок заборгованості становить 12 307, 40 грн - пені, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд вказує, що згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 228 ухвалу суду від 25.04.2022 отримано відповідачем 04.05.2022.

Враховуючи вимоги статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), встановлений ухвалою суду від 25.04.2022 п`ятнадцятиденний строк з дня її отримання на подання відзиву та дату отримання такої ухвали, таким чином відповідач мав право на подання відзиву у строк до 19.05.2022.

Однак, всупереч викладеному вище, відзив на позовну заяву до суду станом на дату ухвалення даного рішення не надходив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, в тому числі містить відзив на позовну заяву із нормативно обґрунтованими запереченнями по суті заявлених вимог, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва у справі

№ 755/5195/15-п від 27.03.2015 встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 по вул. Вільде у м. Києві, під час руху не проконтролював технічних стан автомобіля внаслідок чого тріснула лядка та здійснив наїзд на стоячий автомобіль Suzuki, державний номер НОМЕР_2 , чим порушив Правила дорожнього руху України та заподіяв матеріальні збитки обох автомобілів.

Відповідно до вказаної вище постанови ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Станом на дату настання страхового випадку - ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована ПрАТ «СК «Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4458376.

02.03.2015 проведено огляд пошкодженого Suzuki, державний номер НОМЕР_2 та у подальшому визначено вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП.

Відповідно до наявного в матеріалах справи звіту про визначення вартості матеріального збитку від 02.06.2015 № 11220 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля із застосуванням коефіцієнта фізичного зносу (0, 00) становить

57 599, 69 грн.

ОСОБА_2 подав до ПрАТ «СК «Україна» заяву про страхове відшкодування, однак до 06.08.2015 ПрАТ «СК «Україна» не здійснило виплату страхового відшкодування у зв`язку з чим 04.11.2015 між ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування.

Пунктом 1.1. даного договору встановлено, що на підставі статей 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов`язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку з фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1

під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.12.2014, номер полісу № АІ/4458376 в страховій компанії ПрАТ «СК «Україна».

Внаслідок укладення даного договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках (пункт 1.2. договору).

Згідно з пунктом 1.3. договору, характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 49 229, 59 грн.

Згідно з пунктом 1.4 договору факторингу зобов`язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_1 ; страхова компанія - ПрАТ «СК «Україна»; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

30.11.2015 між ФОП Шиян та ТОВ «Маркс.Капітал» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-11/2015, на підставі якого ТОВ «Маркс.Капітал» набуло право вимоги за договором страхування № АІ/4458376.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Нормами частини 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 у справі № 910/842/18 відкрито провадження про банкрутство ПрАТ «СК «Україна»; визнано розмір безспірних вимог ініціюючих кредиторів - ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на суму 1 232 899, 85 грн.

30.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ «Маркс. Капітал» з кредиторськими вимогами до боржника на суму 8 514 204, 57 грн, в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі полісу № АІ/4458376.

24.04.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли уточнення до заяви про грошові вимоги до боржника у справі № 910/842/18, до яких в тому числі входять нарахування 3 % річних, інфляційних витрат та пені від простроченої суми.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 № 910/842/18 визнано конкурсним кредитором ПрАТ «СК «Україна», зокрема, ТОВ «Маркс.Капітал», першої черги на суму 9 547 674, 57 грн, четвертої черги на суму

3 916 198, 78 грн, шостої черги на суму 1 835 120, 95 грн, загальна сума 15 298 994, 30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора, затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019, у відповідності до положень ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визнано погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги кредиторів, зокрема, ТОВ «Маркс.Капітал» першої черги на суму 9 555 040, 57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198, 78 грн, шостої черги на суму 6 868 953, 48 грн, загальна сума 20 340 192, 80 грн.

21.08.2019 позивач, у зв`язку з ліквідацією ПрАТ «СК «Україна» ухвалою суду від 17.07.2019 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу в розмірі 87 058, 29 грн.

06.09.2019 відповідач заявою № 3.1-05/28850 частково виконав зобов`язання за договором страхування № АІ/4458376, зокрема, здійснив лише виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн. Інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних - 3 799, 45 грн, інфляційних втрат - 21 721, 85 грн та пені - 12 307, 40 грн залишена з боку відповідача без задоволення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 по справі №910/11727/21, яке набрало законної сили 20.01.2022 стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 3% річних у розмірі 3 799, 45 грн, інфляційні втрати у розмірі 21 721, 85 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.

Також позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. (як зазначено у попередньому орієнтовному розрахунку суми судових витрат), на підтвердження факту понесення яких позивачем до суду надано наступні докази: договір про надання професійної правничої допомоги № 02/2022-АБ від 14.02.2022; додаткова угода № 1 від 14.02.2022 до договору про надання професійної правничої допомоги № 02/2022-АБ від 14.02.2022; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 21.02.2022 на суму 5 000, 00 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 21.02.2022 на суму 5 000, 00 грн.

Суд зазначає, що акт виконаних робіт (наданих послуг) від 21.02.2022 на суму 5 000, 00 грн та відповідний детальний опис до вказаного акту підписані адвокатом та клієнтом (позивачем) без зауважень та претензій до якості та обсягу наданих послуг.

Крім того суд вказує, що із зазначених документів вбачається, що вартість наданих адвокатом послуг в межах даної справи становить 5 000, 00 грн та складається з підготовки та направлення до суду позовної заяви про стягнення коштів в розмірі 12 307, 40 грн за полісом № АІ/4458376.

Матеріали справи не містять заперечень з боку відповідача по суті заявлених позивачем вимог та розміру судових витрат.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 39.1. статті 39 Закону 1961-IV моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 39.2.1. статті 39 Закону 1961-IV основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.

У відповідності до норм підпункту "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закону 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене вище, суд вказує, що розмір грошових вимог ТОВ «Маркс. Капітал» в заявленій до відшкодування сумі 12 307, 40 грн та їх обґрунтованість до ПрАТ «СК «Україна» встановлені у справі № 910/842/18, мають преюдиціальне значення та не потребують повторного доказування.

Ухвалою суду від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів боржника ПрАТ «СК «Україна» не задоволені у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

За таких підстав, суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика (ПрАТ «СК «Україна») - учасника МТСБУ для задоволення вимог його кредиторів.

Як вже було встановлено судом, позивач, у зв`язку з ліквідацією ПрАТ «СК «Україна» звернувся до відповідача із заявою про виплату боргу.

Однак, згідно заяви відповідача ним частково виконано зобов`язання за договором страхування № АІ/4458376, зокрема, здійснено лише виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000, 00 грн грн. Інша частина зобов`язань щодо сплати 3% річних - 3 799, 45 грн та інфляційних втрат - 21 721, 85 грн стягнуто рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11727/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2022.

Також суд зазначає, що оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому.

У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону 1961-IV, а саме на переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 цього Закону.

Отже, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону 1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування, що в свою чергу спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві.

Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до ПрАТ «СК «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-06/2015 від 24.06.2015 - щодо права позивача (фактора та кредитора за Договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі (пункт 3.1.).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2020 та від 07.09.2021 по справі № 910/14293/19.

Крім того рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11727/21 також встановлено обов`язок відповідача за полісом № АІ/4458376 сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3 % річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування у відповідності до правової позиції Верховного Суду в постанові від 07.09.2021 по справі № 910/14293/19.

З огляду на встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми пені, нарахованої за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Що стосується строку позовної давності на звернення до суду з вимогами щодо стягнення пені, на що звертає увагу суду позивач, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Суд вказує, що право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, як це також встановлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19.

Судом встановлено факт ліквідації ПрАТ «СК «Україна» ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ «Маркс.Капітал» з позовом у цій справі, що розглядається.

В той же час, згідно положень статті 529 ЦК України, сплата пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є різновидом неустойки, тому до цієї вимоги застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік як це передбачено частиною 2 статті 258 ЦК України.

Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, річний строк позовної давності за вимогами про стягнення пені мав сплинути 17.07.2020, проте є продовженим в силу вимог Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, і не сплив станом на звернення позивач з позовом до суду (21.02.2022).

З огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, щодо правомірності нарахування та пред`явлення позивачем вимоги щодо стягнення суми пені.

Що стосується розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених статтею 129 ГПК України.

Як встановлено судом вище в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо заявлених позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, що в свою чергу виключає підстави для зменшення розміру позовних вимог.

Водночас, дослідивши матеріали даної справи та заявлені позивачем до відшкодування витрати з професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації, зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі № 910/7520/20.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі № 910/11727/21 позивачем (адвокатом позивача) заявлялися вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані позивачем за зобов`язаннями за договором страхування № АІ/4458376, в обґрунтування яких позивачем також надавався договір відступлення права вимоги (цесії) від 04.11.2015., укладений між ФОП Шиян Д.С. та ОСОБА_2, договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-11/2015 від 30.11.2015, укладений між ФОП Шиян та ТОВ «Маркс. Капітал», а також докази звернення з кредиторськими вимогами (основний борг, пеня, 3 % річних та інфляційні втрати) в межах розгляду справи про банкрутство ПрАТ «СК «Україна» у справі 910/842/18.

Суд вказує, що аналогічні докази надано позивачем (адвокатом позивача) в межах справи № 910/3145/22.

Також суд вказує, що за результатами розгляду справи № 910/11727/21 рішенням господарського суду міста Києва від 27.09.2021 судом вирішено стягнути з відповідача - МТСБУ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що фактичною підставою для звернення до суду з даним позовом (справа № 910/3145/22) про стягнення пені було посилання на прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі за текстом - Закон 540-IX), який набрав чинності 02.04.2020 та яким продовжено строк позовної давності щодо звернення до суду з вимогами про стягнення пені (стаття 258 ЦК України) на строк дії карантину.

Суд вказує, що як вбачається із комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду» позовна заява у справі № 910/11727/21 зареєстрована канцелярією суду 20.07.2021, тобто вже після набрання чинності Закону 540-IX.

Враховуючи викладене вище, дослідивши надані позивачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати з професійної правничої допомоги заявлені у даній справі № 910/3145/22 в розмірі 5 000, 00 грн фактично понесені позивачем, однак на переконання суду не підлягають відшкодування відповідачем за результатами розгляду даної справи, оскільки по-перше підготовка даного позову взагалі не потребувала часу щодо збору доказів, здійснення розрахунків та написання такого позову, оскільки всі ці дії адвокатом фактично були вчинені при підготовці позову у справі № 910/11727/21; по-друге дії позивача (адвоката) в частині розділення та відокремлення вимоги щодо стягнення пені від вимог щодо стягнення 3 % та інфляційних втрат за одне й те саме зобов`язання оцінюються судом критично та сприймаються як недобросовісність сторони (адвоката) задля збільшення розміру адвокатських витрат.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що у випадку стягнення заявлених позивачем витрат з відповідача у дані справі, це фактично призведе до подвійної сплати відповідачем судових витрат за неналежне виконання одного й того самого зобов`язання та в подальшому може стати приводом для умисного розділення вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат для звернення до суду з окремими позовами та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем, також за кожним позовом окремо.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи те, що відповідачем порушено господарське зобов`язання щодо виплати суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»- задовольнити.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922) пеню - 12 307 (дванадцять тисяч триста сім) грн. 40 коп та судовий збір - 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. У відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 23.06.2022

Суддя Антон ПУКАС