РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2022 Справа № 910/884/22
Господарський суд місті Києва у складі судді - Г. П. Бондаренко-Легких, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/884/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський ливарний завод "Металург" (вул. Привокзальна, буд. 8 А, м. Дружківка, Донецька область, 84200)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА РАДА" (вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх 14, м. Київ 10, 01010)

Про стягнення 99 571,63 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський ливарний завод "Металург" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА РАДА" (далі за текстом - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 99571,63 грн., яка складається з 90018,00 грн. - суми основного боргу за поставлену продукцію, 7734, 15 грн. - пені та штрафу за прострочення в оплаті, 554, 91 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1 264, 57 грн. - інфляційне прострочення на підставі статті 625 Цк України, та покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2020 між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) було укладено договір поставки № 1201/3-776 (далі за текстом - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві продукцію згідно з Специфікацією, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар. Проте відповідач не виконав свої обов`язки покупця щодо своєчасною та повної оплати поставленого товару та здійснив лише часткову оплату в розмірі 90 018, 00 грн, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яку просить стягнути позивач.

28.01.2022 суд залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з дня вручення ухвали.

07.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали від 28.01.2022, якою позивач усунув недоліки позовної заяви.

29.03.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

27.08.2020 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, був укладений Договір поставки, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві продукцію згідно з Специфікацією (Додатком №6 до Договору), яка після її укладення є невід`ємною частиною Договору поставки. Найменування, асортимент, обсяг (кількість), ціна, рік випуску, технічні та інші вимоги до товару визначаються у додатку до договору.

Пунктом 1.2. Договору поставки визначено обов`язок покупця прийняти товар що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 3.1. Договору ціна за одиницю Товару зафіксована у Специфікації у гривнях.

На виконання умов договору, між сторонами було укладено Специфікацію, яка є Додатком №6 до Договору, згідно з умов якої було погоджено поставку:

- дробу сталевого сферичного термообробленого в кількості 1000 кг., загальною вартістю 29 350, 00 грн.

- дробу сталевого гострокутного термообробленого в кількості 4000 кг., загальною вартістю 120 680, 00 грн.

Всього сума з урахуванням ПДВ 20% складає 180 036, 00 грн.

Пунктом 2 Специфікації сторонами було погоджено термін поставки товару, який становить 14 (чотирнадцять) календарних днів від дати отримання попередньої оплати.

Пунктом 3 Специфікації встановлено умови оплати: 50% - попередня оплата; 50% по факту поставки та реєстрації податкової накладної по факту поставки впродовж 10 календарних днів.

З умов п. 4.1. Договору оплата товару здійснюється у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно із п. 4.2. Договору поставки розрахунки між покупцем та постачальником здійснюються у наступному порядку:

4.2.1. Покупець здійснює розрахунки за фактично отриманий товар протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання товару та підписання сторонами здавально-приймальних документів.

4.2.2. За наявності фінансування покупець має право, але не зобов`язаний здійснити повну або часткову попередню оплату товару.

За умовами пункту 5.4. Договору датою поставки вважається дата фактичної поставки товару у місце призначення та передачі його уповноваженому представнику покупця разом з відвантажувальними документами.

Поставка супроводжується наступними відвантажувальними документами, що передаються покупцю разом з товаром:

- видаткова накладна;

- документ про відповідність, якщо товар підлягає підтвердженню відповідності;

- паспорт або сертифікат якості підприємства-виробника та/або експлуатаційні документи, що входять до комплекту постачання виробників;

- сертифікат про проходження Товару, якщо Товар містить імпортну складову (п. 5.5. Договору).

Зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту підписання видаткової накладної покупцем. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати та прийняття поставленого товару (п. 5.7. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору поставки товар вважається прийнятим покупцем від постачальника після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

У випадку прострочення оплати товару, постачальник має право нарахувати покупцю пеню в розмірі 0,1%, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів постачальник має право додатково нарахувати покупцю штраф в розмірі 5% (п`яти відсотків) від вартості неоплаченого в строк товару, а покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити зазначені виплати протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання покупцем відповідної вимоги постачальника (п. 8.3. Договору поставки).

Пункт 12.1. Договору - цей договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, і діє до 31.12.2021, а в частині здійснення розрахунків, сплати штрафних санкцій та гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання.

На виконання вищевказаного Договору поставки та Специфікації позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар за підписаною обома сторонами видатковою накладною №3069 від 19.10.2021, копія якої додана до позовної заяви.

Позивач твердить, що покупець із порушенням встановленого у Специфікації графіку оплати, здійснив часткову оплату товару в сумі 90 018, 00 грн. (50% - попередня оплата згідно з п. 3 Специфікації).

Позивач звертався до відповідача з претензією від 24.11.2021 Вих. № 12/17-2021, в якій просив негайно оплатити суму боргу у розмірі 90 018, 00 грн.

Оскільки, відповідач всупереч домовленостям сторін не оплатив вартість поставленого товару в обумовлений строк, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму заборгованості в розмірі 99 571,63 грн., яка складається з 90 018, 00 грн. - суми основного боргу за поставлену продукцію, 7 734, 15 грн. - пеня та штраф за прострочення в оплаті, 554, 91 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1 264, 57 грн. - інфляційні втрати (прострочення), та покласти на Відповідача судові витрати.

II. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сукупному розмірі 99 571,63 грн., яка складається з 90 018, 00 грн. - суми заборгованості за поставлену продукцію, 7 734, 15 грн. - пеня та штраф за прострочення в оплаті, 554, 91 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1 264, 57 грн. - інфляційне прострочення.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) Між сторонами було укладено Договір поставки;

(2) Позивач на виконання умов Договору здійснив поставку товару 19.10.2021 сукупною вартістю 180 036, 00 грн. за видатковою накладною №3069 від 19.10.2021.

(3) Керуючись умовами п. 3 Специфікації позивач здійснив 50% вартості товару, що складає 90 018, 00 грн. (передоплата).

(4) Відповідач всупереч досягнутим домовленостям не здійснив повну оплату поставленого товару, а відтак не виконав грошове зобов`язання;

(5) Відповідач зобов`язаний оплатити вартість поставленого товару з урахуванням нарахованих позивачем сум в порядку п. 8.3. Договору, ст. 625 ЦК України, що в сукупному розмірі становить 99 571,63 грн.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

29.03.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Означеною ухвалою, суд запропонував відповідачеві надати до суду відзив впродовж 15 днів з дня вручення ухвали від 29.03.2022

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.03.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Омельяновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх. 1, м. Київ, 01010.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи поштового повернення (01 3) ухвала суду від 29.03.2022 не була вручена відповідачу, у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, суд вважає, що про наявність справи №910/884/22 відповідач повідомлений належним чином ухвалою суду від 29.03.2022 про відкриття провадження у справі, яка повернулась до суду із зазначенням "за закінченням терміну зберігання".

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності у відповідача обов`язку здійснити оплату вартості поставленого товару згідно з видатковою накладною №3069 від 19.10.2021

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи мало місце передання позивачем та прийняття відповідачем товару згідно з видатковою накладною від 19.10.2021 №3069 на суму 180 036, 00 грн;

- який строк оплати товару був погоджений між сторонами;

- у випадку прийняття відповідачем товару без зауважень: чи мало місце порушення строків оплати вартості поставленого товару;

- чи обґрунтована заявлена позивачем сума до стягнення, з урахуванням п. 8.3 Договору поставки, ст. 625 ЦК України, а відтак, чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, 5 кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2020 року між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) було укладено договір поставки № 1201/3-776, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві продукцію згідно з специфікацією, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар.

Згідно п. 1.2 Договору, покупець зобов`язується прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов цього договору.

Також п. 4.2. Договору визначено, що розрахунки між покупцем та постачальником здійснюються у наступному порядку:

4.2.1. Покупець здійснює розрахунки за фактично отриманий товар протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання товару та підписання сторонами здавально-приймальних документів.

Укладений сторонами договір відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 ЦК України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріали справи не містять доказів, що договір поставки було розірвано за згодою сторін чи визнано недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору 19.10.2021 позивач поставив на адресу відповідача дріб сталевий сферичний термооброблений, а також дріб сталевий гострокутний термооброблений на загальну суму 180 036 грн., що підтверджується видатковою накладною №3069 від 19.10.2021. Видаткова накладна скріплена підписами сторін та печаткою. Видаткова накладна не містить зауважень з приводу якості та кількості поставленої продукції. Таким чином, товар прийнято відповідачем за накладною без зауважень.

У свою чергу відповідач здійснив лише часткову оплату за товар у загальному розмірі 90 018, 00 грн. (дев`яносто тисяч вісімнадцять грн. 00 коп.), що підтверджується відповідною банківською випискою від 14.01.2022 на суму 90 018, 00 грн. (дев`яносто тисяч вісімнадцять грн. 00 коп.).

Доказів про проведення оплати за товар у більшій сумі, ніж обліковує позивач, матеріали справи не містять. Отже залишок боргу у відповідача перед позивачем становить (180 036, 00 грн. - 90 018,00 грн.) = 90 018, 00 грн.

Позивач 25.11.2021 письмово звернувся до відповідача з вимогою № 12/17-2021 про негайне погашення залишку заборгованості. Вимога відповідачем проігнорована, остаточний розрахунок не проведено, борг не сплачено, з чого і виник спір та було порушено відповідачем права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, неоплаченою відповідачем залишається видаткова накладна №3069 від 19.10.2021 на суму 90 018, 00 грн.

Що стосується строку оплати товару.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України забороняється одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов.

За правилами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За зальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням п. 4.2.1. Договору поставки, покупець здійснює розрахунки за фактично отриманий товар протягом (двадцяти) календарних днів з моменту отримання товару та підписання сторонами здавально-приймальних документів, тому прострочення оплати у відповідача за накладною №3069 від 19.10.2021 настає з 09.11.2021.

27.09.2021 сторонами підписано Специфікацію до Договору поставки. Вказана специфікація є Додатком №6 до Договору поставки №1201/3З-776 від 27 серпня 2020 р.

Пунктом 3 Специфікації встановлено умови оплати: 50% - попередня оплата; 50% по факту поставки та реєстрації податкової накладної по факту поставки впродовж 10 календарних днів.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги позицію, викладену у постанові КГС ВС від 31.05.2021 у справі №917/265/18 в якій вказано про те, що "Необхідно розрізняти поняття "додаток до договору" та "додаткова угода до договору". Так, додаток до договору - це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто додаток до договору - це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов. Водночас додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватись вимоги ст. 654 ЦК України, а також положення про нікчемність.".

Отже, судом встановлено, що виникнення моменту по оплаті товару за Договором пов`язано з передачею товару покупцю у сукупності з наданням товаросупровідних документів, а не виключно з обставинами поставки товару та реєстрації податкової накладної.

Оплата продукції за видатковою накладною №3069 від 19.10.2021 повинна бути проведена протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати поставки та підписання сторонами здавально-приймальних документів (19.10.2021) як це встановлено пунктом 4.2.1. Договору, тому прострочення оплати у відповідача за накладною настає з 09.11.2021.

Водночас суд зазначає про те, що саме по собі зазначення в п. 3 Додатку №6 до Договору умови про те, що покупець здійснює 50% оплати товару по факту поставки та реєстрації податкової накладної по факту поставки впродовж 10 календарних днів - не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не звільняє відповідача від обов`язку сплатити повну вартість поставленого товару.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 90 018, 00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 3 233, 25 грн (п. 8.3. Договору), штрафу у розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару, що становить 4 500, 90 грн (п. 8.3. Договору), інфляційне збільшення у розмірі 1 264, 57 грн., а також 3% річних від простроченої суми, що складає 554, 91 грн.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару, постачальник має право нарахувати покупцю пеню у розмірі 0, 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів постачальник має право додатково нарахувати покупцю штраф у розмірі 5% (п`яти відсотків) від вартості неоплаченого в строк товару, а покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити зазначені виплати протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання покупцем відповідної вимоги постачальника.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою ст. 231 Господарського кодексу України.

У пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що розмір штрафних санкцій щодо окремих видів зобов`язань встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, пені та штрафу, передбачених п. 8.3 Договору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені (п. 8.3. Договору) та штрафу (п. 8.3. Договору),

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару у строк, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача на підставі пункту 8.3 Договору пеню в сумі 3 233, 25 грн. за період з 01.11.2021 по 14.01.2022, штраф у розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару, що становить 4 500, 90 грн , а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України інфляційне збільшення у розмірі 1 264, 57 грн., а також 3% річних від простроченої суми, що складає 554, 91 грн., які позивач просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені, з урахуванням початку перебігу строку прострочення з 09.11.2021 сума пені становить 2 897,84 грн. пені, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в сумі, визначеній судом, а саме 2 897,84 грн.

Також за результатами перевірки нарахування штрафу за порушення умов Договору судом встановлено, що розмір нарахованого позивачем штрафу відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору і є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 4 500 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

В частині інфляційних втрат та процентів річних судом встановлено, що розмір останніх, перерахований у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства в межах, визначеного позивачем періоду, становить 495,72 грн. процентів річних та 1 264,57 інфляційних нарахувань.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини ст. 129 ГПК судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, у зв`язку тим, що спір виник внаслідок порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань, факт чого встановлений судом вище, суд покладає сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.

Керуючись 13, 73-77, 86, 129, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський ливарний завод "Металург" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА РАДА" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА РАДА" (вул. Омеляновича-Павленка Михайла, буд. 4/6, поверх 14, м. Київ 10, 01010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський ливарний завод "Металург" (вул. Привокзальна, буд. 8 А, м. Дружківка, Донецька область, 84200) 90 018 (дев`яносто тисяч вісімнадцять) грн 00 коп. - основного боргу, 2 897 (дві тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн 84 (вісімдесят чотири) коп. - пені, 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп. - штрафу у розмірі 5 % від вартості неоплаченого товару, 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн 72 (сімдесят дві) коп - 3 % річних, 1 264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) грн 57 (п`ятдесят сім) коп інфляційних нарахувань, а також 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. - судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 325,41 грн., 59,19 грн.-3% річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких