РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2022Справа № 910/2966/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс"

до акціонерного товариства "Приват Банк"

товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій"

про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та про зобов`язання вилучити інформацію з кредитної історії

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємства "ЕКГ-Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Приват Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та про зобов`язання вилучити інформацію з кредитної історії.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним переданням акціонерним товариством "Приват Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" недостовірної інформації про наявність заборгованості приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" у розмірі 169 818,09 грн за кредитом за договором банківського обслуговування б/н від 31.07.2013 року та не виключення товариством з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" даної інформації з кредитної історії заявника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

06.05.2022 до канцелярії суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Українське бюро кредитних історій" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.05.2022 до канцелярії суду від акціонерного товариства "Приват Банк" надійшов відзив на позов, в якому просить суд позовні вимоги приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" до акціонерного товариства "Приват Банк" залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Як зазначено позивачем, 31.03.2020 акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитом за договором банківського обслуговування №б/н від 31.07.2013р. в сумі 169 818,09 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 у справі №904/1783/20 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено повністю у задоволенні його вимог з підстав недоведеності банком обставини щодо наявності заборгованості ПП "ЕКГ-Сервіс" перед банком. Також, місцевий господарський суд зробив висновок про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів належними та допустимими доказами наявність між ним та ПП "ЕКГ-Сервіс" правовідносин щодо укладення кредитного договору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 р. у справі № 904/1783/20 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 р. було залишено без змін з підстав необґрунтованості вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо наявності кредитних правовідносин та відповідно заборгованості ПП "ЕКГ-Сервіс" в сумі 169 818,09 грн.

21.10.2021 р., після набрання рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 р. законної сили, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передав до ТОВ "Українське бюро кредитних історій", виключною діяльністю якого є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію, та яке включено до Єдиного реєстру Бюро кредитних історій Національного банку України, завідомо недостовірну інформацію про існуючу у ПП "ЕКГ-Сервіс" заборгованість за кредитним договором в сумі 169 818,09 грн., на підставі якої зазначене Бюро кредитних історій включило до кредитної історії ПП "ЕКГ-Сервіс" відомості про наявність поточної простроченої заборгованості у зазначеному вище розмірі.

Позивач листом від 22.11.2021 р. звернулося до ТОВ "Українське бюро кредитних історій" з проханням виключити з кредитної історії приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс", інформацію про наявність простроченої заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 169 818,09 грн., надавши також вказані вище судові рішення на підтвердження обставини про недостовірність інформації банку.

Листом від 31.12.2021 р. № 2655 Бюро відмовило у задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність даних щодо ненадання позивачем згоди банку на зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про себе.

Крім того, ПП "ЕКГ-Сервіс" звернулось до Національного банку України, як Уповноваженого органу, який здійснює державний нагляд за діяльністю Бюро та Банку, зі скаргою на їх неправомірні дії, що полягають в поширенні недостовірної інформації про наявність поточної простроченої заборгованості, а також з вимогою щодо припинення порушення та вжиття необхідних заходів для його усунення.

Листом від 05.01.2022 р. № 14-0004/750 НБУ повідомив позивача про те, що не має повноважень впливати на дії вказаних вище осіб, а належним способом захисту порушених прав підприємства є звернення до суду в порядку ст. 16 ЦК України, ч. 11 ст. 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій".

Також, позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК`з вимогою про вилучення недостовірної інформації з Бюро кредитних історій. Однак, банк не виконав вимоги позивача, заходів щодо вилучення інформації про заборгованість не вжив.

Станом на дату звернення до суду у даній справі кредитна історія приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс", формування та ведення якої здійснює ТОВ "Українське бюро кредитних історій" містить актуальну інформацію про наявність поточної простроченої заборгованості підприємства перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 169 818,09 грн., яку банк передав до Бюро всупереч наведеним вище судовим рішенням.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить суд:

- зобов`язати акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» спростувати недостовірну інформацію про наявність у приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 169 818,09 грн., надану товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» для її відображення у кредитній історії приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс", шляхом подання невідкладно після набрання рішенням суду у даній справі законної сили до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей про відсутність у приватного підприємства "ЕКГ-СЕРВІС" поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

- зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" інформацію про наявність у приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 169 818,09 грн.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

За змістом ст.7 цього Закону кредитна історія містить таку інформацію:

відомості, що ідентифікують особу (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер, відомості про поточну трудову діяльність, сімейний стан особи та кількість осіб, які перебувають на її утриманні) (п.1 ч. 1 ст. 7 Закону);

відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії: відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; вид валюти зобов`язання; строк і порядок виконання кредитного правочину; відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення, у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо; відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання (п.2 ч. 1 ст. 7 Закону).

З роздруківки кредитної історії позивача, що сформована ТОВ "Українське бюро кредитних історій" вбачається, що в кредитній історії ТОВ «ЕКГ-Сервіс» міститься інформація, відповідно до якої 05.06.2015 року позивачем було отримано кредит строком дії до 04.06.2017 року, донор інформації - ПриватБанк. Станом на дату оновлення інформації - 14.02.2022 року кредит не закрито, сума прострочення складає 169 818,09 грн.

За доводами позивача вказана інформація не відповідає дійсності та спростовується фактами встановленими рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 у справі №904/1783/20.

Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 у справі №904/1783/20, яке залишено без змін Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 р. у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 169 818 грн. 09 коп. за договором банківського обслуговування №б/н від 31.07.2013р. - відмовлено.

У вищезазначеному рішенні суд зазначив, що:

- 31.07.2013 відповідачем-1 (ПП "ЕКГ-Сервіс" в особі директора Холода Р.А.) підписано заяву про відкриття рахунку, згідно якої просив відкрити поточний (№ НОМЕР_1 ) та картковий рахунки;

- 31.07.2013 ПП "ЕКГ-Сервіс" підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої відповідач-1 приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті hpp:/privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування;

- 29.07.2016 у забезпечення виконання зобов`язань ПП "ЕКГ-Сервіс" за кредитною угодою від 31.07.2013, між позивачем та Холодом Русланом Анатолійовичем укладено Договір поруки №PorukaLimit , відповідно до п. 1.1.1. якого поручитель поручається за виконання боржником зобов`язань за угодою-приєднанням до розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та Правил надання банківських послуг;

- до позовної заяви Банком надано виписку по рахунку, що не відповідає номеру рахунку, відкритого для відповідача-1 за заявою від 31.07.2013;

- судовим рішенням від 06.08.2018 у справі №904/571/18 встановлено, що за рахунком № НОМЕР_1 за період часу з 29.07.2016 по 26.01.2018 вбачається нульовий вхідний та вихідний залишок, тобто дебетове сальдо дорівнює "0". На відміну від наданого банком розрахунку заборгованості без зазначення номеру рахунку належним та допустимим доказом наявності заборгованості ПП "ЕКГ-Сервіс" може бути лише виписка із зазначеного рахунку з відповідним залишком дебетового сальдо. На підставі цього місцевий господарський суд у даній справі (№904/1783/20) визнав наданий Банком розрахунок заборгованості таким, що не відповідає критеріям належності доказів, оскільки не містить інформацію щодо обставин про рух коштів саме за спірним рахунком, які становлять предмет доказування у цій справі, виходячи зі змісту позовних вимог;

- позивачем надано до суду довідку про розмір встановлених кредитних лімітів №50605КRHCSOAR від 10.02.2020 з інформацією про встановлення кредитного ліміту відповідачу-1 на рахунок № НОМЕР_1 . Проте, з довідки Банка від 24.05.2019, наданої відповідачем-1, вбачається відмінність суми кредитного ліміту від суми, що міститься в довідці Банка від 10.02.2020. Внаслідок цього місцевий господарський суд визнав довідку про розмір встановлених кредитних лімітів №50605КRHCSOAR від 10.02.2020, долучену до позовної заяви, неналежним доказом у справі.

Також, в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2021 р. у справі №904/1783/20 зазначено, що апеляційний господарський суд не може розцінювати наданий позивачем до матеріалів справи Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції за невизначений період часу, як стандартну (типову) форму, що встановлена до укладеного із відповідачем-1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому посилання Банку на те, що заяву відповідача-1 можна вважати договором приєднання, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а надана на підтвердження користування кредитними коштами виписка по рахунку, відмінного від того, що був відкритий 31.07.2013 для Підприємства, не приймається апеляційним судом в якості належного, допустимого і достовірного доказу наявності заборгованості відповідачів перед Банком з основного зобов`язання (тіла кредиту). Також, Банк у позовній заяві (а також і апеляційній скарзі) посилається на зміну Плану рахунків та обґрунтовує обставини викладення вимог у позовній заяві з посиланням на редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, відмінну від тієї, що міститься в матеріалах справи. Проте, колегія суддів відхиляє дані пояснення як такі, що не підтверджені жодними доказами. Позивачем не надано Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент укладання правочину від 31.07.2013 та подальшого їх затвердження в подальших редакціях, і відповідно, ознайомлення відповідачів з цими умовами, що свідчить про недоведеність посилань позивача на застосування при зверненні з позовом правильної редакції Умов та Правил.

Відповідно до ч. 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 06.03.2014 по справі № 910/11595/13 та від 23.02.2016 по справі № 910/16120/14.

Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №922/2391/16.

Відповідно до ч. 5 статті 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Заява має включати коментар обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується. Суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права.

Суб`єкт кредитної історії має право оскаржити в судовому порядку дії Бюро або Користувача, які порушують його права (ч. 11 статті 13 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій").

Матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача до відповідача-2 із заявою про виключення інформації з кредитної історії, в якій просив виключити з кредитних історій приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» та Холода Руслана Анатолійовича інформацію про наявність простроченої заборгованості вказаних осіб перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 169 818,09 грн.

Згідно з відповіді ТОВ "Українське бюро кредитних історій" №2655 від 31.12.2021 відповідачем-2 не було проведено коригування інформації, про яке просив їх позивач, оскільки банк надав їм відповідь, що інформація коректна та виправленню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" Бюро вилучає з кредитної історії інформацію, яка передбачена п.2 ч.1 ст.7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до приписів статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГК України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує стаття 277 ЦК України.

Відповідно до частини першої наведеної статті ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7 статті 277 ЦК України).

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 75, 79, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1-Д, ) спростувати недостовірну інформацію про наявність у приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» (50056, м. Кривий Ріг, мкрн. Сонячний, буд. 32, кв.33, ) поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 169 818,09 грн., надану товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) для її відображення у кредитній історії приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс», шляхом подання невідкладно після набрання рішенням суду у даній справі законної сили до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» відомостей про відсутність у приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

3. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) вилучити з кредитної історії приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» (50056, м. Кривий Ріг, мкрн. Сонячний, буд. 32, кв.33, ) інформацію про наявність у приватного підприємства "ЕКГ-Сервіс" поточної простроченої заборгованості перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1-Д, )в сумі 169 818,09 грн.

4. Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1-Д, ) на користь приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» (50056, м. Кривий Ріг, мкрн. Сонячний, буд. 32, кв.33, ) судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

5. Стягнути з товариствА з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) на користь приватного підприємства «ЕКГ-Сервіс» (50056, м. Кривий Ріг, мкрн. Сонячний, буд. 32, кв.33, ) судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий