УХВАЛА

м. Київ

24.06.2022Справа № 910/4144/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" про забезпечення позову у справі № 910/4144/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Ту Ю"

про стягнення 319 664, 38 грн

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит ТУ Ю" (далі - відповідач) про стягнення 319 664, 38 грн, з яких: 300 000, 00 грн сума позики та 19 664, 38 грн сума несплачених відсотків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідачем порушено умови Договору позики № 001 від 27.05.2021 в частині повернення суми позики в розмірі 300 000, 00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 відкрито провадження у справі № 910/4144/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:

- накласти арешт на грошові кошти у сумі 319 664, 38 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Ту Ю" у будь - яких банківських установах;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредит Ту Ю" відчужувати (передавати) будь - яким способом право вимоги за кредитними договорами/ договорами позики будь - яким третім особам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 06.06.2022 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" про вжиття заходів забезпечення позову.

22.06.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти у сумі 319 664, 38 грн, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредит Ту Ю" у будь-яких банківських установах;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредит Ту Ю" відчужувати (передавати) будь - яким способом право вимоги за кредитними договорами / договорами позики будь - яким третім особам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначив, що відповідачем порушено умови Договору позики № 001 від 27.05.2021 в частині повернення суми позики у строки, вказані у договорі, внаслідок чого у останнього наявна заборгованість у розмірі 319 664, 38 грн.

Заявник вказує, що ТОВ "Макс Кредит" відомо, що у розпорядженні ТОВ "Кредит ТУ Ю" є грошові кошти, яких достатньо для погашення заборгованості у розмірі 319 664,38 грн, однак відповідач перераховує грошові кошти на рахунки невідомих фізичних осіб, які, як стверджує позивач, не є позичальниками, розмір яких становить близько 2 млн. грн.

Як стверджує позивач, ТОВ "Кредит ТУ Ю" має намір відчужити права вимоги за кредитними договорами з метою передачі третім особам права на стягнення з боржників-позичальників заборгованості за неповернутими кредитами, тому, на думку заявника, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову, що призведе до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача.

За доводами позивача, безперешкодне вчинення ТОВ "КРЕДИТ ТУ Ю" дій щодо перерахування грошових кошів третім особам та відчуження прав вимоги за кредитними договорами до завершення розгляду Господарським судом м. Києва позову ТОВ "МАКС КРЕДИТ" та ухвалення в ній рішення, призведе до того, що у разі задоволення позову ТОВ "МАКС КРЕДИТ" останнє не зможе виконати судове рішення, оскільки у відповідача грошові кошти на банківських рахунках будуть відсутні, а права вимоги за кредитними договорами відчужені (передані) третім особам.

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивачСуд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана тим, що у заявника наявні підстави вважати, що відповідач намагатиметься у майбутньому уникнути виконання рішення, оскільки відповідач здійснює перерахування грошових коштів на рахунки невідомих фізичних осіб та має намір відчужити права вимоги за кредитними договорами з метою передачі третім особам права на стягнення з боржників-позичальників заборгованості за неповернутими кредитами.

Разом з тим, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову та заборони відчуження прав вимоги за кредитними договорами може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, недоведеним є твердження заявника про те, що перерахування грошових коштів на рахунки третіх осіб вчиняється з метою уникнення виконання рішення суду у даній справі у майбутньому, якщо воно буде ухвалено на корить позивача, а не є частиною господарської діяльності відповідача.

В матеріалах заяви відсутні і докази вчинення відповідачем дій спрямованих на відчуження прав вимоги за кредитними договорами третім особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а обставини, які зазначені в обґрунтування поданої заяви, є лише припущеннями позивача, що не може свідчати про неможливість виконання рішення суду в майбутньому.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" про вжиття заходів забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили 24.06.2022 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

СуддяМ.Є. Літвінова