ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" червня 2022 р. Справа № 924/282/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", м. Хмельницький

про стягнення 73892,01 грн

встановив: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ звернулось до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", м. Хмельницький про стягнення 73892,01 грн страхового відшкодування в порядку суброгації. У позові також просить стягнути з відповідача судові витрати, з яких 2481,00 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою суду від 23.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову позивач вказує на виплату ним страхувальнику (сертифікат добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО" №021134/4605/0000320 від 04.06.2021) страхового відшкодування за страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою за участю, зокрема транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ "СК "Перша" згідно з полісом №АР/5442850. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач відзиву на позов не надав. На адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог (від 14.06.2022), в якій повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування.

Також від відповідача надійшла заява про зменшення гонорару адвоката (від 14.06.2022), в якій просить зменшити гонорар адвоката та визначити реальну вартість правничої допомоги, розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Судом враховується, що згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

04.06.2021 між страховиком - приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" та страхувальником - ОСОБА_2 укладено електронний договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що посвідчено сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 021134/4605/0000320 від 04.06.2021. У сертифікаті вказано, що Договір складається з частини 1 та частини 2 - Умови добровільного страхування наземного транспорту (далі - Умови).

Відповідно до п. 3 частини 1 вигодонабувачем є ОСОБА_2 .

Предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням (п. 4 частини 1, п. 1.3 Умов).

До страхових ризиків п. 4 частини 1, пп. 3.1.2 Умов віднесено, зокрема ДТП.

Застрахований транспортний засіб - Mitsubishi Outlander, рік випуску 2019, р.н. НОМЕР_1 (п. 6 частини 1).

У п. 13 частини 1 зазначено, що договір діє з 07.06.2021 по 06.06.2022.

Варіант розрахунку суми страхового відшкодування згідно з п. 8.3 Умов - СТО офіційного дилера марки ТЗ; відшкодування збитків проводиться без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті (п. 15.1, п. 15.2 частини 1).

Умови добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» є невід`ємною частиною електронного договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» (Договір), який укладено у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Цей Договір укладено відповідно до «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)», Ліцензії серії АЕ №293990 від 07.08.2014 із дотриманням вимог Законів України «Про страхування» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. п. 1.1, 1.2 Умов).

Пунктом 1.4 Умов визначено, що дорожньо-транспортна пригода (ДТП) - це подія, що сталася під час руху ТЗ, внаслідок якої загинули або поранені люди або спричинено матеріальний збиток; страхова сума (страхова сума ТЗ та застрахованого ДО) - це грошова сума, яка встановлюється за домовленістю Сторін, у межах якої Страховик відповідно до умов Договору зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні Страхового випадку з ТЗ та застрахованим ДО; страхове покриття - зобов`язання Страховика щодо виплати страхового відшкодування при настанні Страхового випадку у відношенні ТЗ, що виникло протягом строку дії Договору; страховий випадок - подія, передбачена Договором, що відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування згідно з умовами Договору; учасники - треті особи події - інші учасники події, крім Страхувальника, які через обставини події виявились причетними до неї, а саме встановлені особи, що заподіяли шкоду застрахованому ТЗ, або особи, життю, здоров`ю або майну яких заподіяно шкоди застрахованим ТЗ внаслідок події (водій, пасажир, пішохід тощо),

Договір набирає чинності та Страхове покриття починає діяти з 00.00 годин дати, наступної за датою зарахування на поточний рахунок Страховика Страхового платежу (першої частини платежу, якщо загальний страховий платіж сплачується частинами) в розмірі та у строк, які зазначені у п. 12 Сертифікату, але не раніше 00.00 годин дати, зазначеної у п. 13 Сертифікату як дата початку строку дії Договору. Договір діє до 24.00 годин за київським часом дати, що зазначена у п. 13 Сертифікату як дата закінчення строку дії Договору, якщо інші обставини передбачені розділами 8 та 10 Умов не призвели до дострокового припинення дії Договору з урахуванням умов Договору щодо сплати Страхового платежу (п. п. 2.1, 2.2 Умов).

Страховим випадком за визначенням п. 3.2 Умов є факт понесення збитків Страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або незаконного заволодіння застрахованого ТЗ та/або ДО внаслідок подій, визначених у п. 3.1 Умов.

Договором передбачено застосування безумовної Франшизи, тобто Страховик у всіх випадках виплачує страхове відшкодування за вирахуванням суми встановленої Франшизи. Розмір Франшизи може встановлюватися за згодою Сторін у відсотках від Страхової суми або в абсолютному грошовому еквіваленті (в гривнях) (п. 3.4 Умов).

Згідно з п. 7.1 Умов виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком відповідно до умов Договору та законодавства України. Страхове відшкодування може бути сплачено: Страхувальнику, його спадкоємцям/правонаступникам або іншій належним чином уповноваженій особі, яка діє від імені Страхувальника; шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги Страхувальнику (Вигодонабувачу), і необхідність яких (послуг) викликана Страховим випадком (за згодою Страховика).

Розмір страхового відшкодування визначається, виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ у результаті Страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного Страхувальником (Вигодонабувачем), та розміру Страхової суми, зазначеної в Договорі. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день настання Страхового випадку (п. 7.2 Умов).

У п. 7.3 Умов зазначено, що у разі виплати Страхувальнику страхового відшкодування Страховик набуває права регресу до осіб, відповідальних за заподіяний збиток.

Рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається Страховиком протягом 10 робочих днів із дня надання всіх необхідних документів. Страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів із дня прийняття Страховиком рішення про виплату страхового відшкодування (з урахуванням положень Договору) (п. п. 8.6, 8.7 Умов).

Пунктом 11.1 Умов передбачено, що Страховик зобов`язаний, зокрема при настанні Страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений Договором строк.

Страхувальник має право, з-поміж іншого, у разі настання Страхового випадку одержати від Страховика страхове відшкодування згідно з умовами Договору (п. 11.4 Умов).

У матеріали справи надано копію заяви про подію, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Outlander, р.н. НОМЕР_1 за ОСОБА_2 , посвідчення водія ОСОБА_2 , протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2021 №294841 щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 10.3, 2.35 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які надійшли із Управління патрульної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП постановою Бродівського районного суду Львівської області від 16.12.2021 у справі №439/2122/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У постанові встановлено, що ОСОБА_1 23.11.2021 року о 10.16 год. на 439 км. + 900 м автодороги Київ - Чоп, керуючи транспортним засобом марки "Peugeot Partner", н.з. НОМЕР_2 , під час перестроювання, не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку "Mitsubishi Outlander", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з "Mitsubishi Outlander", внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3, 2.3б ПДР України.

У матеріалах справи наявний протокол огляду транспортного засобу від 01.12.2021, звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 01.12.2021, складеного на замовлення позивача (у звіті визначена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi Outlander, р.н. НОМЕР_1 в сумі 74892,01 грн), ремонтна калькуляція №00476836 від 20.12.2021, рахунки ТОВ "Альфа діамант" від 02.12.2021 на суму 62676,20 грн (запчастини), ФОП Лазарєва В.О. від 01.12.2021 на суму 31553,10 грн (з ПДВ) (роботи), виставлені ОСОБА_2 .

Позивачем складено страховий акт №00476836, у якому розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 91679,30 грн, та вирішено його виплатити ОСОБА_2 шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ФОП Лазарєва В.О. в сумі 29003,10 грн, ТОВ "Альфа діамант" в сумі 62676,20 гривень.

Зазначені перерахування коштів здійснені згідно з платіжними дорученнями від 24.12.2021 №268717 та №268679 відповідно.

Матеріали справи містять відповідь НПУ щодо ДТП та її учасників, в якій зазначені відомості про страхування транспортного засобу «Peugeot Partner», н.з. НОМЕР_2 ПрАТ "СК "Перша" за полісом страхування №005442850 із зазначенням франшизи в розмірі 1000,00 гривень.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 13.01.2022 на виплату страхового відшкодування в сумі 91679,30 грн (повідомлення про вручення поштового відправлення 24.01.2022).

З огляду на те, що відповідач не виплатив позивачу страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення з відповідача в сумі 73892,01 грн, виходячи із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу за вирахуванням розміру франшизи.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних права та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статей 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування, зокрема можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

З матеріалів справи слідує, що 04.06.2021 між страховиком - приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та страхувальником, вигодонабувачем - ОСОБА_2 укладено електронний договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», що посвідчено сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №021134/4605/0000320 від 04.06.2021, та предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом - Mitsubishi Outlander, рік випуску 2019, р.н. НОМЕР_1 та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням (п. 4 частини 1, п. 1.3, п. 6 Умов, що є додатком до сертифікату).

За визначенням положень статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 1.4 Умов визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена Договором, що відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування згідно з умовами Договору.

До страхових ризиків п. 4 частини 1, пп. 3.1.2 Умов віднесено, зокрема дорожньо-транспортну пригоду (ДТП) - подію, що сталася під час руху ТЗ, внаслідок якої загинули або поранені люди або спричинено матеріальний збиток (п. 1.4. Умов).

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 23.11.2021 №294841 щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 10.3, 2.35 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП, постанови Бродівського районного суду Львівської області від 16.12.2021 у справі №439/2122/21, 23.11.2021 року о 10.16 год. на 439 км. + 900 м автодороги Київ-Чоп ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot Partner» н.з. НОМЕР_2 , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку «Mitsubishi Outlander» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з «Mitsubishi Outlander», внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.3, 2.3б ПДР України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 6 ст. 75 ГПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частин 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 23.11.2021 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена у сертифікаті добровільного страхування наземного транспортного засобу "КАСКО" №021134/4605/0000320 від 04.06.2021 як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем, що підтверджується страховим актом №00476836, платіжними дорученнями від 24.12.2021 №268717 та №268679.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Відповідно до вимог статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів належить до сфери обов`язкового страхування відповідальності згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , визнаного винним у скоєнні ДТП постановою Бродівського районного суду Львівської області від 16.12.2021 у справі №439/2122/21, була застрахована ПрАТ "СК "Перша" згідно з полісом страхування №005442850.

Таким чином, відповідач є страховиком відповідальності винної у спричиненні ДТП особи та відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" відповідає за вимогами позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що позивач як особа, що здійснила відшкодування потерпілому збитку, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, звернувся до відповідача із заявою від 13.01.2022 на виплату страхового відшкодування у сумі 91679,30 гривень.

Результати розгляду заяви відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Судом враховується, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Згідно до статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, підтверджуються матеріалами справи, а саме: рахунками ТОВ "Альфа діамант" від 02.12.2021 на суму 62676,20 грн (запчастини), ФОП Лазарєва В.О. від 01.12.2021 на суму 31553,10 грн (з ПДВ) (роботи), страховим актом №00476836, платіжними дорученнями від 24.12.2021 №268717 та №268679.

Разом з тим, позивачем при заявленні позовних вимог визначено суму заявленої до стягнення шкоди, виходячи із розміру, встановленого у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 01.12.2021, складеного на замовлення позивача. У звіті визначена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi Outlander, р.н. НОМЕР_1 в сумі 74892,01 гривень.

Згідно зі ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи розмір франшизи відповідно до полісу страхування Прат "СК "Перша" №005442850 в сумі 1000,00 грн, вказаний у відповіді від НПУ, позивач просить стягнути з відповідача 73892,01 грн страхового відшкодування.

За приписами ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що заявлена до стягнення сума страхового відшкодування в розмірі 73892,01 грн підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми чи обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, натомість у заяві від 14.06.2022 визнано позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача з урахуванням положень ст. 129, п. 1 ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень.

У клопотанні (від 14.06.2022) відповідач просить зменшити гонорар адвоката та визначити реальну вартість правничої допомоги, вважаючи, що справа є нескладною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, тому зусилля адвоката були лише у написанні позовної заяви. При цьому зауважив, що адвокатом не зазначено кількість годин та обсяг наданих послуг. Вважає заявлений розмір витрат позивача на правничу допомогу завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

При розподілі витрат на професійну правничу допомогу судом враховується таке.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За визначенням ст. 1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як убачається з матеріалів справи, 31.12.2020 між позивачем (Клієнт) та адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (Бюро) укладено договір про надання правової допомоги №1/20ю (далі - договір про надання правової допомоги), згідно з п. 1.1 Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання зокрема надати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, в тому числі, але не виключно: складання документів правового характеру (звернень, заяв, скарг, листів, пропозицій, запитів та ін.) та процесуальних документів (відзивів, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництво та захист інтересів Клієнта в судах усіх рівнів та інстанцій.

Безпосереднє представництво інтересів Клієнта від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Лисов Олександр Олександрович (п. 2.2 договору про надання правової допомоги); Бюро може залучати до виконання укладених ним договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах (п. 2.3 договору про надання правової допомоги).

Відповідно до п. 2.4 договору про надання правової допомоги визначений цим договором об`єм правової допомоги може бути змінений виключно за згодою сторін, шляхом укладення додаткової письмової угоди.

Ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угоді до цього договору. Така угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін (п. 4.1 договору про надання правової допомоги).

Згідно з п. 4.2 договору про надання правової допомоги вартість наданої юридичної допомоги Бюро визначає самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє Клієнту відповідний рахунок.

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з моменту отримання Клієнтом рахунку від Бюро (п. 4.3 договору про надання правової допомоги).

Пунктом 4.5 договору про надання правової допомоги передбачено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті прийому-передачі наданих послуг вказується обсяг наданої Бюро юридичної допомоги, її вартість та ідентифікація.

Дія договору припиняється 31.12.2022 (п. 6.1 договору про надання правової допомоги з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 13.12.2021 №1).

У додатку №1 від 30.04.2022 до договору про надання правової допомоги сторони погодили, що Клієнт доручає Бюро надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Клієнта за цивільним або господарським судочинством за переліком справ клієнта, в тому числі щодо страхувальника Могилевського М.К., сума страхового відшкодування 91679,30 грн, дата випадку 23.11.2021, дата виплати 24.12.2021, страховий акт №00476836.

За надання Бюро Клієнтові правової (правничої) допомоги Клієнт платить фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 6000,00 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції по кожній справі з переліку, фіксована сума гонорару сплачується на підставі виставлено Бюро Клієнту рахунку, оплата гонорару здійснюється протягом 5 робочих дні на рахунок Бюро у безготівковій формі., яке у свою чергу має надати правову допомогу в суді першої інстанції по кожній справі з переліку, про що в подальшому звітує Клієнту та надсилає (надає) на його поштову (юридичну) адресу підтверджуючі документи та звіт про виконану роботу (п. 1 додатку).

Як зазначено у п. 5 додатку, вказані вище суми, що оплачуються Клієнтом за правову допомогу, обчислені із врахуванням у сукупності та у взаємозв`язку стосовно до фактичних обставин доручення таких факторів: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення суттєво ускладнить виконання адвокатом інших доручень в звичайному часовому режимі; важливість доручення для Клієнта; роль адвоката у досягненні гіпотетичного результату, якого бажає Клієнт; особливі або додаткові вимоги Клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Факт та обсяг надання правової допомоги Клієнту фіксується актом, підписаним обома сторонами.

Матеріали справи містять ордер серії КС №138704 від 30.04.2022, виданий адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" адвокату Білоконь І.В. на надання правничої (правової) допомоги позивачу, свідоцтво Білоконь І.В. про право на заняття адвокатською діяльністю від 21.05.2019.

АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" на підставі договору про надання правової допомоги виставлено позивачу рахунок від 30.04.2022 №64 на оплату надання правової допомоги та послуг по страховій справі №31744 (страховий акт №00476836) за позовом ПрАТ "СК "Уніка" до ПрАТ "СК "Перша" в фіксованій сумі гонорару, який (рахунок) оплачено позивачем 02.05.2022 відповідно до платіжного доручення №3287.

19.05.2022 між позивачем та АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" складено та підписано акт надання послуг №64, згідно з яким відповідно до договору про надання правової допомоги надано правову (правничу) допомогу в суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі №31744 (страховий акт №00476836) на суму 6000,00 гривень.

Судом враховується, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Так, відповідач заперечив з приводу заявленого позивачем розміру витрат на надання правничої допомоги та просив їх зменшити, посилаючись на те, що справа є нескладною, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з розрахунку витрат та акту наданих послуг неможливо визначити їх обсяг та витрачений адвокатом час, а тому наведена позивачем сума судових витрат є надмірно завищеною.

Судом береться до уваги, що у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, яке визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, понесення відповідачем витрат на надання професійної правничої допомоги підтверджується актом про надання послуг від 19.05.2022 №64, згідно з яким позивачу надано правничу допомогу з фіксованою сумою гонорару 6000,00 гривень.

Разом з тим, з аналізу предмету позовних вимог, матеріалів справи, в тому числі змісту та обґрунтувань позовної заяви, слідує, що справа є нескладною, підготовка її до розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, судової практики, значних затрат часу та зусиль. Справа є малозначною та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

При оцінці розміру гонорару судом враховується позиція Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20, у якій вказано, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, виходячи із вищезазначеного критерію, а також критерію співмірності витрат із заявленими позовними вимогами, розумності та обґрунтованості розміру витрат, виходячи із предмету позовних вимог та ціни позову, складності справи та фактичного об`єму наданих адвокатом послуг (складання позовної заяви) та подальшого визнання позову відповідачем, усталеність судової практики у подібних правовідносинах, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу з відповідними запереченнями, суд вважає, що розмір витрат позивача на надання правової допомоги у цій справі підлягає зменшенню до 4000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 130, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", м. Хмельницький про стягнення 73892,01 грн задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша", м. Хмельницький, вул. Проскурівська, буд. 28 (код 31681672) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В (код 20033533) 73892,01 грн (сімдесят три тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні 01 коп.) страхового відшкодування, 1240,50 грн (одну тисячу двісті сорок гривень 50 коп.) витрат зі сплати судового збору, 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на надання професійної правничої допомоги.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 30.06.2022.

Суддя В.В. Виноградова

1 - до справи,

2 - позивачу (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 6, літ. В),

3 - відповідачу (29013, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 28).

Всім рек. з пов. про вруч.

Адреси електронної пошти:

1. Позивача: ,

2. Відповідача: ,