ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа№ 911/1508/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Верхацький Ігор Володимирович (адвокат)

від відповідача: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 (рішення складено 17.09.2021)

у справі № 911/1508/21 (суддя Лутак Т.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Управління житлово-комунального господарства "Біличі"

про стягнення 1 333 673,02 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 у розмірі 1 333 673,02 грн, з яких: 1 161 296,19 грн - основного боргу, 29 258,63 грн - пені, 39 218,10 грн - 3% річних та 103 900,10 грн - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за фактично переданий газ.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.09.2021 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства "Біличі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 161 296,19 грн - основного боргу, 15 127,91 грн - пені, 39 218,10 грн - 3% річних, 103 900,10 грн - інфляційних втрат та 19 793,13 грн - судового збору. В частині позовних вимог про стягнення з Управління житлово-комунального господарства "Біличі" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14 130,72 грн - пені відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 161 296,19 грн основного боргу за договором № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідач є виробником теплової енергії (п. 1.2 договору), суд вважає, що він є звільненим від нарахування пені з 12.03.2020 та на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, за розрахунком суду, здійсненим за період з 26.11.2019 по 11.03.2020, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 15 127,91 грн. Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 91/1508/21, прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 в частині відмови у стягненні пені в сумі 14 130,72 грн та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог; судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача у справі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-ІХ зворотної дії в часі щодо юридичних осіб не має і його положення щодо звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій починають діяти з моменту набрання цим Законом чинності, тобто з 18.04.2020, таким чином, нарахування пені за період до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-ІХ (18.04.2020) є правомірним. Враховуючи викладене, нарахування пені за період з 12.03.2020 по 17.04.2020 (включно), є законним та обгрунтованим. Таким чином, висновок суду першої інстанції про зворотну дію закону в часі щодо юридичних осіб є безпідставним і таким, що протирічить рішенню Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, на яке також посилався місцевий суд в оскаржуваному рішенні.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач у строк, встановлений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловив змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/1508/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 911/1508/21 у розмірі 3 405,00 грн.

Через відділ документального забезпечення суду подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано платіжне доручення № від 01.12.2021, яке свідчить про сплату судового збору у розмірі 3 405,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21. Призначено справу № 911/1508/21 до розгляду у судовому засіданні 20.01.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 справу передано визначеному автоматизованою системою складу суду: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 прийнято справу № 911/1508/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Сулім В.В., Коротун О.М.

На підставі ст. 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 (рішення складено 17.09.2021) у справі № 911/1508/21 на 10.02.2022.

Судове засідання у справі № 911/1508/21, призначене на 10.02.2022, не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гаврилюка О.М.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 (рішення складено 17.09.2021) у справі № 911/1508/21 на 16.06.2022.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, тимчасову непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/1508/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 16.06.2022 підтримав проти доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 14 130,72 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.09.2019 між сторонами укладено договір № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу, за умовами якого позивач, за договором постачальник, зобов`язався поставити відповідачу, за договором споживачу, природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.11 договору відповідач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з п. 4.4 договору загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Згідно з п. 7.2 договору у разі прострочення відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.

Додатковими угодами № 1 від 24.10.2019, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 13.01.2020, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 23.04.2020 до договору № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 сторони вносили зміни до деяких пунктів даного договору.

Так, додатковою угодою № 5 від 28.01.2020 сторони вирішили викласти з 01.01.2020 пункт 7.2 договору у такій редакції: у разі прострочення відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов договору № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 позивач протягом жовтня - грудня 2019 року та січня-березня 2020р. поставив відповідачу товар (природний газ) на загальну суму 1 195 299,47 грн, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 на суму 10 631,88 грн, від 30.11.2019 на суму 303 371,40 грн, від 31.12.2019 на суму 266 033,15 грн, від 31.01.2020 на суму 286 449,60 грн., від 29.02.2020 на суму 244 329,60 грн, від 31.03.2020 на суму 84 483,84 грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач за вищевказаний товар (природний газ) розрахувався лише частково, а саме на суму 34 003,28 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими довідкою та виписками, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 1 161 296,19 грн, що і стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме: про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 основного боргу у розмірі 1 161 296,19 грн, пені у розмірі 15 127,91 грн, 3% річних у розмірі 39 218,10 грн, інфляційних втрат у розмірі 103 900,10 грн та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 14 130,72 грн за період з 12.03.2020 по 17.04.2020, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Аналогічні положення містяться у ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 161 296,19 грн основного боргу за договором № 5149/1920-БО-17 постачання природного газу від 23.09.2019 є доведеною, обґрунтованою, підтвердженою належними доказами і підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за його розрахунком за період з 26.11.2019 по 17.04.2020 складає 29 258,63 грн.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Пунктом 15 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13.04.2020 передбачено, що тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Тобто, вказаною нормою Закону встановлено обмеження та заборону з 12.03.2020 та в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, на нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені і штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом цієї норми під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався таким на момент вчинення процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, Основним Законом закріплений принцип незворотності дії закону у часі.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України № 1-зп від 13.05.1997, № 1-рп/99 від 09.02.1999, № 3-рп/2001 від 06.04.2001, № 6-рп/2012 від 13.03.2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Водночас, в пункті першому резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначено, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому, в пункті 3 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України вказав, що наведений висновок не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Пряма вказівка у нормі п. 15 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13.04.2020 на недопущення на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності, є окремим застереженням стосовно порядку і календарного періоду застосування цієї норми та стосовно поширення цієї норми на правовідносини в часі.

Відповідно до ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В розумінні ст. 4 ЦК України вищенаведена норма Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13.04.2020 є актом цивільного законодавства, оскільки регулює порядок нарахування пені та штрафних санкцій, та має зворотну дію в часі, яка починається з початком дії карантину (12.03.2020), оскільки скасовує цивільну відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника на те, що Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-ІХ набрав чинності 18.04.2020 та не може бути застосований до спірних правовідносин починаючи з 12.03.2020, оскільки не має зворотної дії в часі відповідно до пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999, помилковими, оскільки звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій виробників теплової енергії саме з 12.03.2020 (введення на території України карантину) прямо передбачено в самому Законі № 553-IX, що узгоджується із приписами статті 58 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.10.2021 у справі № 922/29/21.

Враховуючи викладене, те, що відповідач є виробником теплової енергії (п. 1.2 договору), колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач є звільненим від нарахування пені з 12.03.2020 та на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), у зв`язку із чим, у задоволенні пені за період з 12.03.2020 по 17.04.2020 належить відмовити..

Здійснивши розрахунок пені за період з 26.11.2019 по 11.03.2020, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що сума пені у розмірі 15 127,91 грн є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Також позивач просить, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, перевіривши розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, доданий до позовної заяви, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача є суми у розмірі 39 218,10 грн та 103 900,10 грн, відповідно.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 136, 137, 140, 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі № 911/1508/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/1508/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 04.07.2022, після виходу судді Коротун О.М. із відпустки.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім