ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2022м. ДніпроСправа № 904/903/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

до Комунального підприємства "Господар" Верхньодніпровської міської ради", с. Пушкарівка, Верньодніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за наданні послуги за договором про надання послуг із забезпеченням технічною водою № 149-2 від 24.01.2019 у загальному розмірі 142 480,67 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Господар" Верхньодніпровської міської ради" (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання послуг із забезпечення технічною водою № 149-2 від 24.01.2019 у загальному розмірі 142 480,67 грн.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 121 030,80. - основний борг;

- 9 902,97 грн. - пеня;

- 8 645,88 грн. - інфляційні втрати;

- 2 901,02. - 3% річних.

Розглянувши подані позовні матеріали, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом приписів частин 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно положень ч.1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги ціну позову (142 480,67 грн.), яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто поданий позов відноситься до малозначних справ, а також незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що не потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, та запропоновано учасникам справи подати до суду: позивачу у строк 10 днів з дня отримання відзиву на позовну заяву - відповідь на відзив на позовну заяву за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відповіді на відзив направити на адресу відповідача, докази надсилання надати до суду); відповідачу у строк 15 днів з дня отримання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 - відзив на позовну заяву за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відзиву направити на адресу позивача, докази надсилання надати до суду); заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (за наявності); заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію заперечень направити на адресу позивача, докази надсилання надати до суду).

В зазначений строк відповідач відзив на позов не надав, але був належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, що підтверджується поштовим повідомленням № 428 200), яке повернулось до суду 20.05.2022 з відміткою вручено 17.05.2022.

Отже, відповідач був обізнаний про перебування у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області справи № 904/903/22 та повинен був подати відзив на позов не пізніше 01.06.2022, останнім днем надходження якого до суду, з урахуванням нормативних строків пересилання рекомендованої поштової кореспонденції у межах області, є 06.06.2022.

Згідно з ч. 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заяви про збільшення та зменшення позовних вимог подано в строк, тому заяви про збільшення та зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування наданих позивачем заяв.

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Станом на час винесення рішення по справі відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку на підготовку своєї правової позиції у справі від відповідача до канцелярії суду не надходило.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи достатність наявних у справі доказів, згідно із ст.165 ГПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст. 178 вказаного нормативно-правового акту.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами та згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введенню в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена в позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення технічною водою № 149-2 від 24.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги у період з січня по червень 2021 року, .

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за надані послуги, пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості наданих за договором послуг.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору про надання послуг з приймання стічних вод, строк його дії, умови надання послуг, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості; наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

24.01.2019 між Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (далі виробник, позивач) та Пушкарівським комунальним підприємством "Господар", перейменованим у подальшому на Комунальне підприємство "Господар" Верхньодніпровської міської ради (далі споживач, відповідач) було укладено договір про надання послуг із забезпечення технічною водою № 149-2 (далі договір).

В порядку та на умовах, визначених цим договором, виробник бере на себе зобов`язання надати послугу із забезпечення споживача технічною водою, а споживач зобов`язується оплатити надані послуги (п. 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору виробник бере на себе зобов`язання надати послугу із забезпечення споживача технічною водою в обсязі 200 700 м3 на рік згідно з розрахунком обсягів споживання технічної води помісячно (додаток № 1).

Тариф на послуги із забезпечення технічною водою (далі послуги) становить: тариф без ПДВ 5,30 грн за м3, ПДВ 1,06 грн, тариф з ПДВ 6,36 грн за м3 (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що у разі зміни уповноваженими органами цін (тарифів) на послуги, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію уповноваженим органом.

За умовами пункту 3.6. договору фактична кількість відпущеної технічної води узгоджується в акті наданих послуг, який складається в останній день поточного місяця, підписується у двох примірниках уповноваженими представниками виробника і споживача та передається споживачу разом з рахунком.

Споживач протягом 3 календарних днів з дня отримання акту наданих послуг направляє виробнику підписаний акт наданих послуг або мотивовану відмову (п. 3.7 .договору).

У відповідності до пункту 4.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплату за надані послуги із забезпечення технічною водою споживач здійснює на підставі рахунків на оплату, наданих виробником, відповідно до акту наданих послуг (п. 4.2. договору).

Згідно з пунктом 4.4. договору надані послуги підлягають оплаті споживачем протягом 30-ти календарних днів після закінчення місяця, в якому надавалися послуги. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виробника (п. 4.5. договору).

Пунктом 11.2. договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання споживачем своїх зобов`язань.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та розповсюджується на правовідносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019 та діє до 31.12.2019 (п. 10.1. договору).

Відповідно до пункту 10.3. договору цей договір вважається переукладеним на кожен наступний рік на таких же умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.

Доказів зміни, припинення або визнання договору недійсним матеріали справи не містять.

На виконання умов договору виробник у період з 01.01.2021 по 30.06.2021 надав, а споживач прийняв послуги по забезпеченню технічною водою в обсязі 19 030,0000 м3 на загальну суму 121 030,80 грн. Даний факт підтверджується підписаними сторонами без заперечень та зауважень актами наданих послуг, копії яких містяться у матеріалах справи, а саме:

- № ОУс-000043 від 31.01.2021 на суму 14 628,00 грн;

- № ОУс-000104 від 28.02.2021 на суму 11 511,60 грн;

- № ОУс-000158 від 31.03.2021 на суму 13292,40 грн;

- № ОУс-000232 від 30.04.2021 на суму 14 691,60 грн;

- № ОУс-000285 від 31.05.2021 на суму 33 135,60 грн;

- № ОУс-000357 від 30.06.2021 на суму 33 771,60 грн.

На підставі вищевказаних актів споживачу виставлені рахунки-фактури для оплати отриманих послуг.

Позивач стверджує, що у порушення умов договору відповідач не здійснив оплати за надані йому протягом спірного періоду послуги із забезпечення технічною водою, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 121 030,80 грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивачем 12.08.2021 на адресу відповідача направлено претензію (вих. 234/3674) з вимогою сплатити заборгованість за договором.

Вищевказана претензія була отримана споживачем 20.08.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена ним без відповіді та задоволення.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 121 030,80 грн., пені в розмірі 9 902,97 грн., 3% річних у розмірі 2 901,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 645,88 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг.

Щодо суми основного боргу

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодекс України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на положення пункту 4.4. договору строк оплати за актами наданих послуг, які перелічені вище на загальну суму 121 030,80 грн. за період з 31.01.2021 по 30.06.2021 є таким, що настав.

В установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Доказів оплати вартості наданих послуг у сумі 121 030,80 грн. станом на час винесення рішення відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 121 030,80 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути пеню у розмірі 9 902,97 грн. за загальний період з 03.03.2021 по 30.01.2022, яка нарахована відповідно до п.11.2. договору, 3% річних у розмірі 2 901,02 грн. за період прострочки з 03.03.2021 по 23.03.2022 та інфляційні втрати у розмірі 8 645,88 грн. за квітень 2021 по лютий 2022 року, які розраховані по кожному акту окремо.

Щодо стягнення пені

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.2. договору сторони погодили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню в розмірі яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання споживачем своїх зобов`язань.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем наданих йому послуг із забезпечення технічною водою за період січень-червень 2021 року позивач заявив вимогу про стягнення пені в розмірі 9 902,97 грн за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 31.01.2022, розрахунок якої здійснено виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність. Тому позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 9 902,97 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач нарахував та заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 901,02 грн. за період прострочки з 03.03.2021 по 23.03.2022 та інфляційні втрати у розмірі 8 645,88 грн. за квітень 2021 по лютий 2022 року, які розраховані по кожному акту окремо.

Перевіркою наданих позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, а заявлені до стягнення суми вказаних нарахувань є арифметично правильними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 178, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Господар" Верхньодніпровської міської ради" (51606, Дніпропетровська область, Верньодніпровський район, с. Пушкарівка, вул. В. Ілляшевської, буд. 20-А; ) на користь Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ вул. Сурікова, буд. 3; ) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, буд. 1; ) основну заборгованість у сумі 121 030,80 грн., пеня у розмірі 9 902,97 грн., 3 % річних у розмірі 2 901,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 645,88 грн. та судовий збір у сумі 2 481,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено та підписано - 01.07.2022.

Суддя В.Г. Бєлік