ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.06.2022 Справа № 914/1359/22

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши

за заявою:Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕМБІКС», м. Вінниця
доТовариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+», м. Львів
про:про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» згідно договору поставки №305 від 29.12.2020 року 58 843,97 грн основного боргу

ВСТАНОВИВ:

24.06.2022 до Господарського суду Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕМБІКС» надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» згідно договору поставки №305 від 29.12.2020 року 58 843,97 грн основного боргу.

28.06.2022 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» надійшли заперечення на заяву про видачу судового наказу, у якій боржник зазначив, що заявником не долучено до заяви належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів щодо існування безспірної заборгованості боржника перед заявником.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частина перша статті 152 ГПК України визначає підстави для відмови у видачі судового наказу.

Так, згідно пунктів 1, 8 зазначеної норми суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Статтею 150 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Так, згідно п. 4 ч. 2 цієї статті, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Із наведеними приписами кореспондуються положення пункту 4 частини 3 статті 150 ГПК України, які вказують, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. З цією метою, насамперед, необхідно встановити факт настання строку виконання боржником зобов`язання, перевірити його розмір тощо.

З поданих доказів вбачається, що грошові вимоги заявника стосуються стягнення заборгованості за поставку товару згідно договору поставки №305 від 29.12.2020.

В підтвердження факту поставки товару позивачем долучено видаткові накладні №2671409 від 18.10.2021, №2705734 від 25.10.2021, №2771687 від 08.11.2021, №2804789 від 15.11.2021, №2843185 від 22.11.2021, №2878067 від 29.11.2021, №2895861 від 01.12.2021, №2917031 від 06.12.2021, №2949337 від 13.12.2021, №2983707 від 20.12.2021, які не підписані сторонами.

Як ствердив заявник, на дату подання заяви про видачу судового наказу у нього відсутня можливість надати належним чином завірені копії або оригінали видаткових накладних, оскільки заявник здійснював зберігання первинної документації за місцезнаходженням філії у м. Херсон, яке перебуває в тимчасовій окупації Російською Федерацією.

Зважаючи на наведене та на підтвердження реальності господарських операцій щодо поставки товару, заявником долучено зведені податкові накладні та примірники втрачених видаткових накладних.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що виходячи з положень законодавства, основою податкового обліку є первинні документи з відображення господарських операцій.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

У постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19 також зазначено, що сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

При цьому Верховний Суд визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що віднесення покупцем сум податків за отриманими від постачальника податковими накладними до податкового кредиту підтверджує обставини реальної поставки товару за спірними видатковими накладними. Як вже зазначалося, самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 зазначив, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Однак, до заяви про видачу судового наказу заявником долучено лише податкові накладні, проте не долучено доказів на підтвердження того, що стороною було сформовано податковий кредит за вищевказаними господарськими операціями

Таким чином, за висновками суду заявлена до стягнення сума у розмірі 58 843,97 грн є необґрунтованою, оскільки з поданих матеріалів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги саме в заявленому розмірі.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та розмір якої підтверджується доданими до заяви документами. Суд не має можливості самостійно визначити суму яка підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕМБІКС» на підставі пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України

Згідно ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст.ст. 148, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕМБІКС» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОН+» 58 843,97 грн основного боргу згідно договору поставки №305 від 29.12.2020 року.

2. Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

3. Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Мазовіта А.Б.