РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.06.2022Справа № 910/20907/20

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон"

про стягнення заборгованості

Суддя Гумега О.В.

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники:

від позивача: Качкурова С.В. на підставі довіреності № 27/09/21-04 від 27.09.2021

від відповідача: не з`явився

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, КП "Київтеплоенерго") звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (далі - ТОВ "Водоканал-Сервіс") про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2019 року по 01.10.2020 за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №540731 від 21.01.2019 у загальному розмірі 1 121 968,48 грн, з яких: 1 012 831,72 грн - основний борг, 73 328,92 грн - пеня, 19 897,23 грн - 3% річних та 15 910,61 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за отриману теплову енергію у гарячій воді за період з 01.11.2019 року по 01.10.2020, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 1 012 831,72 грн, за порушення строків сплати якої додатково нараховані пеня 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021 (суддя Данилова М.В.) позовну заяву КП "Київтеплоенерго" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/20907/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

17.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про призначення у справі судової комплексної економічної експертизи з залученням спеціаліста теплотехніка.

17.02.2021 через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "Водоканал-Сервіс" з вимогами до КП "Київтеплоенерго" про визнання недійсним акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані помилковим складанням та підписанням сторонами спірного акту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 (суддя Данилова М.В.) прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, об`єднано зустрічну позовну заяву ТОВ "Водоканал-Сервіс" в одне провадження з первісним позовом КП "Київтеплоенерго" та ухвалено зустрічний позов розглядати за правилами загального позовного провадження разом з первісним позовом.

03.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 частково задоволено клопотання ТОВ "Водоканал-Сервіс" про призначення судової комплексної економічної експертизи, призначено комплексну судову економічну експертизу, проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі на час проведення експертизи та отримання висновку експертизи зупинено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 скасовано, справу № 910/20907/20 повернуто до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 призначено підготовче засідання на 26.05.2021 року. У підготовчих засіданнях 26.05.2021 та 09.06.202 оголошувалась перерва відповідно на 09.06.2021 та 07.07.2021.

У підготовчому засіданні 07.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/20907/20 до розгляду по суті на 28.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 зустрічну позовну заяву ТОВ "Водоканал-Сервіс" до КП "Київтеплоенерго" про визнання недійсним акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020 залишено без розгляду. Відповідна ухвала суду є чинною, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалася.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (02232, місто Київ, проспект Маяковського Володимира, буд. 68, офіс 233) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (ідентифікаційний код: 37880620); матеріали справи № 910/20907/20 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 4) про стягнення заборгованості передано на розгляд до Господарського суду Донецької області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/20907/20 про передачу справи за підсудністю скасовано, справу № 910/20907/20 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/2156/21 від 16.12.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/20907/20 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 справу № 910/20907/20 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 постановлено прийняти справу № 910/20907/20 в частині розгляду первісної позовної заяви до провадження, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, позовну заяву залишити без руху, встановити позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

28.12.2021 від представника позивача через відділ діловодства суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2022 продовжено розгляд справи №910/20907/20, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 31.01.2022 о 11:20 год.

У зв`язку із неможливістю проведення підготовчого засідання 31.01.2022, суд дійшов висновку про призначення розгляду даної справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2022 о 14:40 год.

14.02.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання, призначене на 14.02.2022, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Гумеги О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та призначено підготовче засідання у справі на 30.05.2022 о 14:40 год.

У підготовче засідання 30.05.2022 з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився.

Відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 4, ідентифікаційний код 37880620)) про дату та час підготовчого засідання, призначеного на 30.05.2022, був повідомлений 24.05.2022 на сторінці Господарського суду міста Києва на офіційному вебпорталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет в розділі "ПОВІДОМЛЕННЯ для учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України".

Судом враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 явка учасників справи у підготовче засідання визнана не обов`язковою, відтак неявка відповідача не є перешкодою для проведення підготовчого засідання 30.05.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 30.05.2022 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.06.2022 о 09:40 год.

У судове засідання, призначене на 20.06.2022, з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився.

Відповідач про дату та час судового засідання, призначеного на 20.06.2022, був повідомлений 03.06.2022 на сторінці Господарського суду міста Києва на офіційному вебпорталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет в розділі "ПОВІДОМЛЕННЯ для учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України".

У судовому засіданні 20.06.2022 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 20.06.2022 судом заслухане вступне слово позивача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву відповідач не визнає позовні вимоги, не погоджується з обставинами, викладеними позивачем в обгрунтування позовних вимог, окрім укладення Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 540731 від 21.01.2019.

У судовому засіданні 20.06.2022 судом з`ясовано обставини справи та досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів. Представник позивача виступив з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 20.06.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва" від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

21.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фаєплон") (далі - споживач, відповідач) укладено Договір № 540737 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до якого постачальник (позивач) зобов`язався виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді споживачу (відповідачу), а споживач зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019, а в частині зобов`язання споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання (п. 4.1 Договору).

Керуючись приписами статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018 (п. 4.2 Договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення (п. 4.4 Договору).

Письмових заяв, відповідно до п. 4.4 Договору про його припинення, сторонами Договору не заявлялося, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, Договір є пролонгованим.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язався безперебійно (крім випадків, визначених цим договором та чинним законодавством) постачати відповідачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до Додатків 3, 4 до цього Договору, для потреб опалення - в період опалювального сезону згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у Додатку № 1 до цього Договору, до будинку/будинків за адресою: м. Київ, пр. Глушкова, 53, 55, 59, 61, вул. Заболотного академіка, 16.

У разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (Додатки № 3, 4 до цього Договору). Споживач, що має будинкові прилади обліку (незалежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії) щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в Центр обслуговування клієнтів (далі - ЦОК) не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем (пункти 2, 5 Додатку 2 до Договору).

Відповідно до п. 7 Додатку 2 до Договору у разі відсутності у споживача будинкових приладів обліку або ненадання споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається, зокрема, на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць та величину годинного теплового навантаження, зазначеного у Додатках № 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Згідно з п. 8 Додатку 2 до Договору споживач (відповідач) щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою, передбаченою у Договорі, оформлену позивачем рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції та акту звіряння постачальнику (позивачу) протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що споживач (відповідач) на відкритий розрахунковий рахунок позивача щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно з п. 2.3.1 Договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2 до Договору.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Нарахування за поставлену теплову енергію у спірний період (з 01.11.2019 року по 01.10.2020) проводилось позивачем відповідно до умов Договору.

Факт постачання теплової енергії за Договором у спірний період підтверджується наявними в матеріалах справи корінцями нарядів на включення та відключення об`єктів теплопостачання (будинки за адресами: м. Київ, пр. Глушкова, 53, 55, 59, 61, вул. Заболотного академіка, 16) (а.с. 23-32 т. 1), актами про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до роботи (а.с. 33-42 т. 1) та наданими відповідачем відомостями обліку споживання теплової енергії по кожній адресі (а. с. 43-90 т. 1).

За період постачання позивачем теплової енергії у гарячій воді при оформленні щомісячно рахунку-фактури останнім застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору. Додатково позивач надав до матеріалів довідку про нарахування за теплову енергію за Договором за період з листопада 2019 по вересень 2020 з відображенням: особового рахунку по кожній адресі; адрес постачання теплової енергії за Договором; теплового навантаження; зазначення тарифу, грн без ПДВ; обсяг ** Гкал; нараховано, грн без ПДВ; тип рахунку: 1 гр. - за лічильником, 3 гр. - за навантаженням; ознака наявності теплолічильника (так/ні), тощо (а.с. 23-47 т. 3).

Позивач зазначив, що відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з 01.11.2019 - 01.10.2020 включно утворилась заборгованість у сумі 1 012 831,72 грн.

Позивач вказав, що ним вживалися заходи досудового порядку врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу вимоги про сплату заборгованості, що підтверджується наявною в матеріалах справи Вимогою щодо сплати заборгованості № 30/вих-540731 від 23.09.2020 та описом вкладення у цінний лист № 405 від 24.09.2020.

Оскільки вказана вимога залишена відповідачем без виконання, позивач звернувся із даним позовом до суду, в межах якого, крім суми основного боргу у розмірі 1 012 831,72 грн, позивач також просив суд стягнути з відповідача 73 328,92 грн пені, 15 910,61 грн інфляційних втрат та 19 897,23 грн 3% річних.

Заперечуючи проти вимог позову у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 17.02.2021, відповідач стверджував, що відповідно до вимог пункту 5 Додатку 2 до Договору споживач, що має будинкові прилади обліку (не залежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в центрі обслуговування клієнтів не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем. Натомість позивачем надано не передбачені договором "відомість обліку споживання теплової енергії", "середньодобові покази обліку теплової енергії опалення за поточний розрахунковий місяць" (з виправленнями), лист без підпису та печатки з різними виправленими цифрами, що не відповідає вказаним умовам Договору ні за назвою, ні по строкам зняття показів, ні за формою до таких документів. Жодний з вказаних документів, на думку відповідача, не відповідає вимогам статей 73, 75-76 ГПК України та вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу, що підтверджує обсяг спожитої теплової енергії по Договору за приладами обліку.

Відповідач зазначив, що долучений позивачем до матеріалів справи Акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020, було складено під впливом помилки, оскільки сторони вели переговори про укладення мирових угод по загальним розрахункам за період з 2019 по 2020 роки, як в межах договорів на постачання теплової енергії за договорами, укладеними між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради /Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-сервіс", так і в справах на підтвердження права вимоги по Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 від 11.10.2018, де сторони просили оголосити перерви у зв`язку з можливістю укладення мирових угод по справам: № 910/17661/19; № 910/17662/19; № 910/18399/19; № 910/17658/19; № 910/18330/19. Однією з умов таких домовленостей було підписання актів звіряння - таких, як доданий до позовної заяви. Водночас відповідач вказав, що не встиг звірити взаємні розрахунки щодо сплат та надасть таку інформацію пізніше.

Станом на час розгляду справи по суті, жодної додаткової інформації відповідачем подано не було.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною 6 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частини 7 статті 276 ГК України).

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач, у порушення умов Договору, не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії за період з 01.11.2019 по 01.10.2020, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1 012 831,72 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявний Акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020, підписаний представниками обох сторін, а саме: з боку позивача директором СП "Енергозбут" КП "Київтеплоенерго" Лопатіним К.О., а з боку відповідача керівником Гранатом В.О.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акта звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Із наявного в матеріалах справи Акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 30.09.2020 вбачається, що відповідач засвідчує факт наявності у нього зобов`язання з виплати вартості спожитої теплової енергії за Договором в розмірі 1 012 831,72 грн станом на 01.10.2020. Інформація, відображена в наведеному акті підтверджується первинними документами, наявними в матеріалах справи, не спростована відповідачем, при цьому наведений акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Враховуючи зазначене, суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про складання акту під впливом помилки.

Доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за отриману теплову енергію у період з 01.11.2019 по 01.10.2020 за Договором у розмірі 1 012 831,72 грн матеріали справи не містять.

За змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вище викладене, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1 012 831,72 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 73 328,92 грн пені, 15 910,61 грн інфляційних втрат та 19 897,23 грн 3% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

У зв`язку із простроченням оплати спожитої теплової енергії позивачем заявлено до стягнення з відповідача 73 328,92 грн пені, 15 910,61 грн інфляційних втрат та 19 897,23 грн 3% річних.

У пункті 3.3 Договору сторони погодили, що відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Водночас, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені та перевіривши його за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд дійшов висновку про правомірність його здійснення, відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в заявленому розмірі 73 328,92 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Дослідивши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, перевіривши його за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», судом встановлено, що розрахунки є вірними, відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині стягнення 15 910,61 грн інфляційних втрат та 19 897,23 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 16 829,53 грн.

Відповідач зазначив, що очікує понести судові витрати, у зв`язку із розглядом справи, в сумі 20 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 16 829,53 грн за подання позовної заяви, у сумі 2 270,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2021, у сумі 2 270,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЄПЛОН" (Україна, (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 4, ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (Україна, 01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 1 012 831,72 грн (один мільйон дванадцять тисяч вісімсот тридцять одну гривню 72 коп.) основного боргу, 73 328,92 грн (сімдесят три тисячі триста двадцять вісім гривень 92 коп.) пені, 19 897,23 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 23 коп.) 3% річних, 15 910,61 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот десять гривень 61 коп.) інфляційних втрат, 21 369,53 грн (двадцять одну тисячу триста шістдесят дев`ять гривень 53 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 23.06.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА