ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

29.06.2022 р. Справа № 552/3110/21

Суддя Погрібна С.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна 116", вул. Пушкіна, 116, м. Полтава, Полтавська область, 36014

про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна-116" про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу.

09.11.2021 р. Київським районним судом м. Полтави винесено ухвалу, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна-116" про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу закрито та роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до Господарського суду Полтавської області в порядку господарського судочинства.

Позивач ОСОБА_1 не погодившись з даною ухвалою оскаржила її до Полтавського апеляційного суду.

21.12.2021 р. Постановою Полтавського апеляційного суду ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09.11.2021 р. залишено без змін.

04.01.2022 р. до Київського районного суду м. Полтави звернулася ОСОБА_1 з заявою про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна-116" про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу до належної юрисдикції.

Ухвалою від 11.01.2022 р. Київський районний суд м. Полтави передав за підсудністю справу № 552/3110/21 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Пушкіна-116" про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним та зміну формулювання наказу до Господарського суду Полтавської області.

28.01.2022 р. матеріали справи № 552/3110/21 надішли до Господарського суду Полтавської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2022 р. справу передано на розгляд судді Погрібній С.В.

01.02.2022 р. до Господарського суду Полтавської області надійшла заява (позовна) про збільшення позовних вимог вх. № 1163 та заява (письмове-пояснення) вх. № 1137.

Ухвалою Господарського суду від 02.02.2022 р. прийнято справу № 552/3110/21 на розгляд; призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 01.03.2022 р. на 11:00 хв. Крім того, в даній ухвалі суд зазначив, що розгляд вищезазначеної заяви позивача, буде здійснений в межах підготовчого провадження.

22.02.2022 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1977), який долучений судом до матеріалів справи.

01.03.2022 р. від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження (вх. № 2074).

16.03.2022 р. позивачем подано заяву про надання інформації щодо результатів судового засіданні 01.03.2022 р.

При цьому суд зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та перебування судді Погрібної С.В. у відпустці засідання суду 01.03.2022 р. не відбулося. Ухвалою суду від 02.05.2022 р. призначено дату наступного підготовчого засідання на 17.05.2022 р. на 11:00 год.

30.03.2022 р. до суду надійшло дві відповіді на відзив відповідача (вх. № 2364, 2363), які долучені судом до матеріалів справи.

Також, 30.03.2022 р. представником позивача повторно подано заяву про збільшення позовних вимог (через електронну пошту без ЕЦП під час відпустки судді Погрібної С.В.).

04.04.2022 р. позивачем подано відповідь на відзив, яка є ідентичною поданій 30.03.2022 р. вх. № 2364.

Ухвалою суду від 02.05.2022 р. призначено дату наступного підготовчого засідання на 17.05.2022 р. на 11:00 год.

09.05.2022 р. позивачем подано заяву про приєднання до матеріалів справи копії постанови Третьої судової палати Касаційного суду у складі Верховного суду від 09.02.2022 р., як приклад судової практики (вх. № 2947). Вказана постанова долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 17.05.2022 р. відкладено підготовче засідання на 21.06.2022 р., оскільки, ухвала суду від 02.05.2022 р. не була направлена сторонам, у зв`язку із відсутністю окремих номіналів поштових марок.

Так, станом на час проведення судового засідання 17.05.2022 р., в матеріалах справи були відсутні докази належного повідомлення учасників справи про дату проведення відповідного судового засідання.

В судовому засіданні позивачем було наголошено суду про сплату судового збору у відповідному розмірі і порядку за подачу первісної позовної заяви до Господарського суду Полтавської області (письмове-пояснення вх. № 1137 від 01.02.2022 р.).

З метою вирішення питання щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог (від 01.02.2022 р. вх. № 1163, 30.03.2022 р. №2365), судом відкладено підготовче засідання на 07.07.2022 р, про що постановлено ухвалу від 21.06.2022 р.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Рада суддів України оприлюднила рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, зокрема, щодо можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду.

Враховуючи положення Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. (із змінами внесеними Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 р. № 133/2022, затвердженого ЗУ Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.03.2022 р. № 2119-ІХ; від 18.04.2022 р. № 259/2022, затвердженого ЗУ Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21.04.2022 р. № 2212-ІХ; від 17.05.2022 р. № 341/2022, затвердженого ЗУ Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 р. № 2263-ІХ), заяву про збільшення позовних вимог розглянуто судом з врахуванням зазначиних обставин.

Дослідивши матеріали заяви про збільшення позовних вимог, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження зважаючи на наступне.

Згідно пунктом 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає справи, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи,крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.

Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення.

У поданій заяві позивачем заявлено дві нові вимоги майнового характеру, що розцінюється судом як заява про зміну предмету позову.

Так, позивач просить суд:

1) змінити зміст Наказу ОСББ «ПУШКІНА-116» №1/2021 від 26 травня 2021 року в ча стині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи - голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПУШКІ НА-116»;

2) стягнути з ОСББ «ПУШКІНА-116» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 26 237,13 грн.;

3) стягнути з ОСББ «ПУШКІНА-116» на користь ОСОБА_1 компенсації (середній заробіток) за порушення строків виплати сум при звільненні в розмірі 52 474,26 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на статтю 44 КЗпП, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вже зазначалось, відповідно до статті 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статей 4, 20 та 45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 Господарського процесуального кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Трудові спори - це неврегульовані внаслідок безпосередніх переговорів розбіжності між працівником (колективом працівників) і роботодавцем з приводу застосування норм трудового законодавства, а також встановлення нових або зміни існуючих умов праці.

Виплата вихідної допомоги та компенсації (середній заробіток за весь час затримки) відносяться до трудових спорів.

Підсумовуючи викладене, господарський суд, приймаючи до уваги трудовий характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, враховуючи відсутність у Господарському процесуальному кодексі України норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору господарським судом незважаючи на суб`єктний склад та наявність норми, яка прямо передбачає необхідність вирішення даного спору судом іншої юрисдикції, дійшов висновку про непідвідомчість даного спору судам господарської юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Про відмову у відкритті провадження у справі, не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви, постановлюється ухвала. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановляння в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу (частина 3 статті 175 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 175 Господарського процесуального кодексу України до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами, як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Враховуючи наведене, вказаний спір віднесений до юрисдикції загальних судів.

Дійшовши висновку про відмову у прийнятті позовної заяви суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню судом при розгляді справ як джерело права.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

В пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини" зазначено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права.

Слід також звернути увагу на іншу складову закріпленого у статті 6 Конвенції права- вимогу щодо законності суду, тобто суду, встановленого законом. Це поняття включає організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції) складову. Порушення під час визначення юрисдикції суду безумовно призводить до порушення права на справедливий суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 820/5586/16).

З огляду на викладене, відмова Господарського суду в прийнятті даної заяви не суперечить частині 3 статті 124 Конституції України, оскільки це не позбавляє позивача права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб і в порядку встановленому Конституцією України та законами України, зокрема подання відповідної позовної заяви до суду іншої юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 20, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог.

2. Заяву разом із доданими до неї документами повернути заявникові.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 29.06.2022 р.

Суддя Погрібна С.В.

Додаток: заява про збільшення позовних вимог з додатками.