ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року м.Дніпро Справа № 912/116/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Колісник Б.О., адвокат, дов. №б/н від 17.01.2022;

від відповідача: в судове засідання не з"явився; про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Центр" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 (суддя Тимошевська В.В., м. Кропивницький, повний текст якого підписаний 28.03.2022) у справі № 912/116/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас", 08162, Київська область, Фастівський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В

до Селянського (фермерського) господарства "Центр", 27000, Кіровоградська область, смт. Добровеличківка, провул. Петра Сагайдачного, 2

про стягнення 281 189,52 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (далі - ТОВ "Агрозахист Донбас", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Селянського (фермерського) господарства "Центр" (далі - СФГ "Центр", відповідач) про стягнення інфляційних втрат в розмірі 13 591,70 грн, 48% річних в розмірі 62 153,60 грн, 46 382,09 грн пені та 159 062,13 грн штрафу, з покладенням на відповідача судових витрат по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару за договором поставки № від 02.04.2018, що є підставою для застосування штрафних санкцій та стягнення нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 у справі №912/116/22 позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" 281 189,52 грн заборгованості, з яких: інфляційні втрати в розмірі 13 591,70 грн, 48% річних в розмірі 62 153,60 грн, 46 382,09 грн пені та 159 062,13 грн штрафу, а також 4 217,84 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Селянське (фермерське) господарство "Центр", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що нарахування інфляційних втрат на суму курсової різниці вартості товару є неправомірним. Враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду вважає, що інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 257, 258, 259, 267 ЦК України, п. 7.9 договору, пункт 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України вказує, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності щодо заявлених вимог не сплинув, оскільки у наведених нормах йдеться лише про продовження строків, що визначені певними статтями ЦК України, зокрема статтями 257 (загальна позовна давність) та 258 (спеціальна позовна давність), а не продовження строків, визначених за домовленістю сторін.

Також на переконання скаржника, якщо сторони договору на свій розсуд визначили збільшені строки спеціальної позовної давності згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України, то саме ці збільшені строки є для них обов`язковими. Однак, на ці збільшені строки не поширюються положення пункту 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, оскільки у пункті 12 не зазначено про продовження строків давності, які визначені згідно статті 259 ЦК України. А тому вважає, що вимоги позивача про стягнення неустойки (пені, штрафу) є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із закінченням строку позовної давності щодо стягнення такої неустойки.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді 48 процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, просить суд обмежити розмір процентів до 3% річних, що встановлені статтею 625 ЦК України, а саме до 3 921,19 грн.

Зазначає, що наразі Відповідач знаходиться у критичному фінансово-господарському стані, що доводиться випискою з рахунку та довідкою про використання овердрафту. Заборгованість із заробітної плати та податкові зобов`язання погашаються сьогодні за рахунок кредитних коштів. Прибуток підприємства критично зменшився у зв`язку з війною на території держави, і власні кошти на рахунках підприємства відсутні. Для підтримання технологічного процесу виробництва Відповідач також вимушений використовувати кредитні кошти.

З огляду на викладене Відповідач заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій, а саме пені та штрафу, шляхом зменшення належних до стягнення сум на 80%. За таких умов справедливою сумою штрафних санкцій за таке незначне прострочення платежів, на думку Відповідача, буде сума в розмірі 41 088,85 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм процесуального права та при вірному застосуванні норм матеріального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що оскільки трирічний строк позовної давності, встановлений ст.ст.257, 258 ЦК України, п. 7.9 Договору поставки, припав на час дії карантину на території України, цей строк станом на час звернення позивача із позовом не закінчився та є продовженим на строк дії такого карантину.

3 огляду на викладене, строк позовної давності щодо стягнення 48% річних, пені, штрафу, який не сплив на дату початку карантину 12.03.2020, і останній наразі продовжено, позивачем не пропущено.

Валюта зобов`язань за Договором поставки визначена у гривнях. На момент проведення відповідачем оплати, сума до сплати у гривнях не змінювалась від тієї, що зазначалась на момент укладення Додатків №1-5, №7, №7/1 та яка була вказана у видаткових накладних на поставку товарів по цих додатках. Таким чином, нарахування інфляційних втрат в розмірі 13 591,70 грн. за період прострочення оплати відповідачем коштів є правомірним.

Твердження Відповідача про необхідність зменшення 48% річних, пені та штрафу не підлягає задоволенню, оскільки останнім, всупереч договірним обов`язкам, допущено істотні порушення щодо строків оплати поставлених товарів та не надано доказів в підтвердження відсутності у відповідача вини у простроченні оплати поставлених товарів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2022 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідач), судді Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2022 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Центр" залишено без руху через неподання останнім доказів направлення скарги позивачу листом з описом вкладення. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2022 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Іванов О.Г., судді Антонік С.Г., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Центр" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 у справі № 912/116/22; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 30.05.2022.

Зважаючи на поважність підстав неприбуття у судове засідання представника відповідача, ухвалою суду від 30.05.2022 розгляд справи відкладено на 22.06.2022.

В судове засідання 22.06.2022 представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, зокрема шляхом отримання телефонограми, не з`явився, будь-яких клопотань з цього приводу не заявив.

Згідно ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представника не заявляв, наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.

В судовому засіданні 22.06.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

02.04.2018 між ТОВ "Агрозахист Донбас" (Постачальник) та СФГ "Центр" (Покупець) укладено Договір поставки № (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену Договором.

Згідно Договору, постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього Договору (пункт 2.1).

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро (пункт 2.2.).

Порядок розрахунків за поставлений Товар та строк поставки визначається в додатках до Договору (пункти 3.1., 4.1.).

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем: по кількості (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру). вказаної в накладній (товарній, товарно-транспортній): по якості - відповідно до якості, вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника (пункт 6.3.).

Договором передбачено, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (пункт 7.1.1.).

В разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 Договору, Покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 48% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. (пункт 7.7.).

В разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф в розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару (пункт 7.8.).

За пунктом 7.9. Договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (пункт 11.2.).

На виконання умов Договору:

підписано Додаток № 1 від 08.05.2018 на поставку Товару загальною вартістю 105 522,20 грн, зі 100% оплатою до 18.05.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 4360 від 11.05.2018; оплату в сумі 105 522,20 грн проведено 27.06.2018 згідно платіжного доручення № 558;

підписано Додаток № 2 від 10.05.2018 на поставку Товару загальною вартістю 3 577,82 грн, зі 100% оплатою до 18.05.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 4361 від 11.05.2018; оплату в сумі 3 577,82 грн проведено 27.06.2018 згідно платіжного доручення №559;

підписано Додаток № 3 від 31.07.2018 на поставку Товару загальною вартістю 31 711,68 грн, зі 100% оплатою до 10.08.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 7520 від 15.08.2018; оплату в сумі 31 711,68 грн проведено 10.08.2018 згідно платіжного доручення № 741;

підписано Додаток № 4 від 03.09.2018 на поставку Товару загальною вартістю 22 999,99 грн, зі 100% оплатою до 21.09.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 8238 від 14.09.2018; оплату в сумі 22 999,99 грн проведено 14.09.2018 згідно платіжного доручення № 878;

підписано Додаток № 5 від 14.09.2018 на поставку Товару загальною вартістю 148 390,20 грн, зі 100% оплатою до 21.09.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 8250 від 14.09.2018; оплату в сумі 148 390,20 грн проведено 24.09.2018 згідно платіжного доручення № 934;

підписано Додаток № 7 від 29.11.2018 на поставку Товару загальною вартістю 375 701,88 грн, зі 100% оплатою до 05.12.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 584 від 15.03.2019; оплати проведено: 29.11.2018 в сумі 75 000,00 грн та 18.03.2019 в сумі 300 701,88 грн, згідно виписок з банківського рахунку;

підписано Додаток № 7/1 від 29.11.2018 на поставку Товару загальною вартістю 499 550,12 грн, зі 100% оплатою до 28.12.2018; Товар поставлено за видатковою накладною № 584245 від 27.02..2019 на суму 481 528,84 грн; оплати проведено: 29.11.2018 в сумі 96 000,00 грн та 30.01.2019 в сумі 385 528,84 грн, згідно виписок з банківського рахунку.

З викладеного слідує, що СФГ "Центр" порушено строк розрахунку за Товар Додатковими угодами № № 1, 2, 7, 7/1, з підстав чого ТОВ "Агрозахист Донбас" звернулось з позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено поставку товару, а також розрахунок за такий товар, який проведено відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених в додаткових угодах, тому є правомірними вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф) та нарахувань згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача, суд констатував правильність такого розрахунку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання Договору поставки № від 02.04.2018 позивачем за Додатковими угодами № 1, 2, 3, 4, 5, 7, 7/1 здійснено поставку Товару на загальну суму 1 169 432,61 грн.

Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) та відбитком печатки Відповідача на відповідних накладних без зауважень та заперечень.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В той же час розрахунок за частину отриманого Товару, а саме за товар, отриманий за Додатковими угодами № 1, 2, 7, 7/1 проведено відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених в додаткових угодах.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як зазначено, в Договорі сторони погодили відповідальність Покупця за порушення строків оплати за Товар у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (пункт 7.1.1.) та штрафу в розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару якщо прострочення більше ніж на 10 днів (пункт 7.8.).

Окрім того, в пункті 7.7. Договору сторони встановили розмір процентів річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні 48% річних. Додатки до Договору іншого розміру процентів річних не встановлюють.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сторони договору мають право встановити свій розмір процентів річних, як менший, так і більший від розміру, зазначеного у наведеній нормі.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок Позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати Відповідачем суми боргу, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування відсотків річних, пені та штрафу прийшла до висновку про правильність та арифметичну вірність такого розрахунку, а саме:

за Додатком № 1 від 08.05.2018 на суму простроченого зобов`язання 105 522,20 грн за період прострочення оплати з 19.05. по 26.06.2018 - 3 833,49 грн пені, 5 411,99 грн 48% річних, а також 21 104,44 грн штрафу;

за Додатком № 2 від 10.05.2018 на суму простроченого зобов`язання 3 557,82 грн за період прострочення оплати з 19.05. по 26.06.2018 - 129,25 грн пені, 182,47 грн 48% річних, а також 711,56 грн штрафу;

за Додатком № 7 від 29.11.2018 на суму простроченого зобов`язання 300 701,88 грн за період прострочення оплати з 06.12.2018 по 17.03.2019 - 30 251,43 грн пені, 40 335,24 грн 48% річних, а також 60 140,37 грн штрафу;

за Додатком № 7/1 від 29.11.2018 на суму простроченого зобов`язання 385 528,84 грн за період прострочення оплати з 29.12.2018 по 29.01.2019 - 12 167,92 грн пені, 16 223,90 грн 48% річних, а також 77 105,76 грн штрафу;

а всього - 46 382,09 грн пені, 159 062,13 грн штрафу, 62 153,60 грн 48%.

Щодо доводів відповідача викладених, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції про пропуск позивачем позовної давності в частині стягнення штрафу та пені колегія суддів зауважує таке.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як зазначалося судом вище, сторонами було збільшено позовну давність за вимоги про стягнення пені і штрафу до 3 років (п. 7.9. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повинен був оплатити поставлений товар за Додатковими угодами № 1, 2, 7, 7/1 в наступні строки:

- за Додатковими угодами № 1, 2 на загальну суму 109 080,02 грн до 18.05.2018;

- за Додатковою угодою № 7 на суму 300 701,88 грн до 05.12.2018;

- за Додатковою угодою № 7/1 на суму 385 528,84 грн до 28.12.2018.

Таким чином, зважаючи на умови договору щодо розрахунків, трирічний строк позовної давності щодо стягнення пені та штрафу слід відраховувати:

- за Додатковими угодами № 1, 2 на загальну суму заборгованості 109 080,02 грн за період прострочення 19.05.2018-26.06.2018, відповідно по 19.05.2021-26.06.2021;

- за Додатковою угодою № 7 на суму заборгованості 300 701,88 грн за період прострочення 06.12.2018-17.03.2019, відповідно по 06.12.2021-17.03.2022;

- за Додатковою угодою № 7/1 на суму заборгованості 385 528,84 грн за період прострочення 29.12.2018-29.01.2019, відповідно по 29.12.2021-29.01.2022.

11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981 карантин неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету Міністрів України №981 від 22.09.2021 строк дії карантину продовжено до 31.12.2021.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Вказаний закон набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, вищевказаним законом строк позовної давності, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжено на строк дії карантину.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності для стягнення неустойки, нарахованої на заборгованість за Додатковими угодами № 1, 2, 7, 7/1 (з огляду на продовження строку позовної давності за вимогами про стягнення пені і штрафу до трьох років) припало на строк дії карантину та після набрання чинності положенням ЦК України, яким строк позовної давності на період карантину продовжено, на переконання суду апеляційної інстанції строк позовної давності щодо вищевказаних вимог не сплинув.

Доводи скаржника про те, що у пункті 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України йдеться лише про продовження строків, що визначені певними статтями ЦК України, зокрема статтями 257 (загальна позовна давність) та 258 (спеціальна позовна давність), а не продовження строків, визначених за домовленістю сторін, а якщо ж сторони договору на свій розсуд визначили збільшені строки спеціальної давності згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України, то саме ці збільшені строки є для них обов`язковими; на ці збільшені строки не поширюються положення пункту 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, оскільки у пункті 12 не зазначено про продовження строків давності, які визначені згідно статті 259 ЦК України, не беруться судовою колегією до уваги, так як на переконання колегії суддів є власною позицією скаржника, оскільки відсутність зазначення ст. 259 ЦК України у вказаному розділі ЦК України, не спростовує наявність посилання на ст. 258 ЦК України щодо продовження строків спеціальної давності та факту того, що закінчення продовжених строків припало на період дії такого карантину.

Щодо позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат у розмірі 13 591,70 грн на суму боргу за загальний період з грудня 2018 по березень 2019, то на переконання колегії суддів відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки за ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як встановлено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Тому норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції - це знецінення, зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року по справі №638/10417/15-ц).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року по справі № 905/192/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2018 року по справі №761/1617/15-ц).

Договором та додатками до нього передбачено визначення ціни товару у гривнях з урахуванням ціни у доларах США або ЄВРО, алгоритм визначення ціни та підстави застосування, про що зазначено судом вище.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару, однак лише з дотриманням погоджених сторонами умов та підстав.

Зміни до договору та додатків у цій частині не внесено, тому дані положення підлягають застосуванню.

Колегія суддів зауважує, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц було відступлено від висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2019 року у справі № 910/15951/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15714/18 та вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, про задоволення вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та вважає, що такі вимоги у даному випадку стягненню не підлягають.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити розмір нарахованих до стягнення річних, пені та штрафу на 80 %, з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Разом з тим, щодо можливості зменшення річних, колегія суддів зазначає таке.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), щодо можливості зменшення (відмови у стягненні) судом загального розміру процентів річних, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальний засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин (пункт 8.20);

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (пункт 8.26);

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію, кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення зі ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32);

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (пункт 8.33);

- відповідно до положень статті 611, частини 3 статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання (пункт 8.34);

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру (пункт 8.36);

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункти 8.37 -8.38)».

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення як штрафних санкцій, так і відсотків річних. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.20 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.20 у справі №922/3667/19.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вирішуючи питання про зменшення як штрафних санкцій, так і відсотків річних бере до уваги наступне.

Як убачається із матеріалів справи, Відповідачем було добровільно в повному обсязі сплачено повну суму заборгованості. А саме два з семи платежів було сплачено вчасно; один із незначним простроченням у 3 дні; три платежі з простроченням близько одного календарного місяця; один платіж із простроченням близько трьох календарних місяців.

З огляду на те, що:

- матеріали справи не містять доказів, що Позивач поніс будь-які збитки, шкоду або інші негативні наслідки внаслідок прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання;

- враховуючи повне виконання Відповідачем свого основного зобов`язання щодо оплати товару та незначний період прострочення оплати;

- враховуючи запроваджений по всій країні карантин та воєнний стан,

- беручи до уваги, що до Відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання застосовано три види майнової відповідальності (пеня, штраф, відсотки річних);

- позивач заявив вимогу про стягнення в судовому порядку 281 189,52 грн неустойки та інших нарахувань, що становить майже чверть у порівнянні із загальною вартістю отриманого відповідачем товару (1 169 432,61 грн).

- враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум відсотків у вигляді 48% річних, пені та штрафу, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання,

виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, та пропорційності, як складових елементів принципу верховенства права, несправедливо покладати на Відповідача сплату всього розміру неустойки та відсотків річних.

Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезазначені обставини містять об`єктивні відомості про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення розміру нарахованих до стягнення річних, пені та штрафу на 80 %.

Таким чином, до стягнення із відповідача на користь позивача належить 12 430,72 грн 48 % річних, 9 276,42 грн пені та 31 812,43 грн штрафу.

Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру неустойки та відсотків річних є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Оскільки Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов Договору він зазнав будь-яких збитків, зменшення нарахованої неустойки та відсотків річних на 80% забезпечить дотримання судом балансу інтересів обох сторін та не призведе до порушення прав Позивача.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню в частині стягнення інфляційних та зміні в частині стягнення 48% річних, пені та 20 % штрафу.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, в силу вимог ст. 129 ГПК України у зв`язку із частковим задоволенням, як позову, так і апеляційної скарги судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у наступному співвідношенні: 95,17% - з Відповідача; 4,83 % - з Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Центр" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 у справі № 912/116/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 у справі №912/116/22 в частині стягнення з відповідача 13 591,70 грн інфляційних нарахувань - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.03.2022 у справі № 912/116/22 щодо стягнення з відповідача 62 153,60 грн - 48% річних, 46 382,09 грн - пені, 159 062,13 грн 20% штрафу, - змінити, виклавши її в наступній редакції:

"Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Центр" (27000, Кіровоградська область, смт. Добровеличківка, провул. Петра Сагайдачного, 2, ідентифікаційний код 03756655) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗАХИСТ ДОНБАС" (08162, Київська область, Фастівський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ) 12 430,72 грн 48 % річних (відсотки річних), 9 276,42 грн - пені, 31 812,43 грн - штрафу та 4 014,12 грн - витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви."

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗАХИСТ ДОНБАС" (08162, Київська обл., Фастівський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, 4В, ) на користь Селянського (фермерського) господарства "Центр" 305,58 грн. - судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 27.06.2022.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік