ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 Справа № 914/735/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс-Стрий», с. Дуліби, Львівська область

про стягнення 82 918,91 грн

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Беднар А.М

Представники:

Від позивача: Шевчик О.І

Від відповідача: Гладій Р.Ф

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс-Стрий» про стягнення 82 918,91 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.05.2022.

16.05.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд поновити пропущений строк на поданням відзиву у зв`язку із введенням режиму воєнного стану.

Протокольною ухвалою суду від 17.05.2022 судом поновлено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи та оголошено перерву в судовому засіданні до 07.06.2022, про що представники сторін повідомлені під розписку.

23.05.2022 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

03.06.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд».

07.06.2022 розгляд справи відкладено на 21.06.2022, про що відповідача повідомлено в порядку ст.121 ГПК України.

07.06.2022 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання, яким останній повідомив суд про повну сплату відповідачем основної суми боргу.

15.06.2022 від представника позивача на адресу суду надійшла заява з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

21.06.2022 представник позивача в судове засідання з`явився, підтримав позовні вимоги зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, також просив стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Представник відповідача 21.06.2022 в судове засідання з`явився, проти позовних вимог в частині стягнення з нього інфляційних та 3 % річних заперечив в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, окрім того заперечив проти стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн, оскільки вважає розмір таких витрат завищеними.

Позиція позивача.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрошляхбудсервіс-Стрий було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №114104Р21ЧСРР016 від 01.01.2016, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався передати у власність споживачу природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідачем не виконано належним чином свої обов`язки щодо оплати за газ за період з жовтня 2021 по листопад 2021, тому позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості, з яких: 75589,63 грн- основний борг, 6 463,08 грн інфляційних втрат та 866,20 грн-3 % річних.

Зазначив, що після відкриття провадження у справі, відповідачем основний борг погашено повністю.

Позиція відповідача.

Відповідач суму основного боргу визнав, після відкриття провадження у справі здійснив погашення боргу в розмірі 75589,63 грн. Однак, проти стягнення 6 463,08 грн інфляційних втрат та 866,20 грн-3 % річних заперечив в повному обсязі. Зазначив, що вважає ці вимоги позивача такими, що не підлягають до задоволення в період дії карантину, вважає це форс-мажорними обставинами. Відповідно до ч.2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", згідно з якою обставини непереборної сили умовно можна розділити на три групи, одну з яких складають обставини, які виникли з огляду на умови, регламентовані відповідними рішеннями та актами органів державної влади та місцевого самоврядування. 17.03.2020 Верховна Рада України ухвалила Закон № 530-ІХ, яким карантин включено до переліку форс-мажорних обставин. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, і з врахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, Кабінет Міністрів України постановою від 11.03.2020 № 211 установив карантин на усій території України з 12.03.2020. Відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК України та ч.2 ст. 218 ГК України, наявність в державі карантину є загально відомим явищем і доведенню не підлягає. Настання форс-мажорної обставини - карантину є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати річних та інфляційних втрат. Нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-ІХ. Окрім того відповідач вказав, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс - Стрий» в період воєнного стану працює в умовах відсутності більшості працівників товариства, робота майже призупинена.

Враховуючи наведене, відповідач просив відмовити в стягненні з нього інфляційних втрат, 3 % річних та зменшити розмір витрат на професійну допомогу.

Обставини справи.

01.06.2016 між ТзОВ «Львівгаз збут», як постачальником та ТзОВ «Агрошляхбудсервіс-Стрий», як споживачем було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання) № 114104F2NGP016.

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку що визначені договором.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Згідно п. 4.2.3 договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до розділу Х1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно з п. 11.1. договору, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Актами приймання-передачі природного газу № ЗЛВ81073331, № ЗЛВ81079819 до договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року № 114104F2NGP016 підтверджується факт передачі позивачем природного газу відповідачу за період з жовтня 2021 по листопад 2021 року.

Платіжними дорученнями № 3929 від 16.05.2022 та №7841 від 03.06.2022 підтверджується, що ТзОВ «Агрошляхбудсервіс-Стрий» повністю здійснило оплату основної суми заборгованості відповідачу на загальну суму 75 589,63 грн.

Спір у справі виник у зв`язку порушенням ТзОВ «Агрошляхбудсервіс-Стрий» умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання) від 01.01.2016 № 114104F2NGFP016 в частині оплати за поставлений газ на суму 75589,63 грн, 6 463,08 грн інфляційних втрат та 866,20 грн-3 % річних.

Оцінка суду.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору 01.01.2016 № 114104F2NGFP016 постачання природного газу для потреб не побутових споживачів.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо поставки позивачу природного газу підтверджується долученими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу № ЗЛВ81073331 та № ЗЛВ 81079819, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень. Акти приймання-передачі є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять відомості про господарську операцію та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У свою чергу, відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором щодо оплати вартості поставленого природного газу не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 75589,63 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата газу за договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Згідно з п. 4.2.3. договору, остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено на користь позивача основний борг в розмірі 75589,63,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (в матеріалах справи).

За таких обставин, провадження у справі в цій частині вимог з огляду на відсутність предмету спору, слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Щодо заявлених позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних з врахуванням положень договору, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що вимоги про стягнення з відповідача 6463,08 грн інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 05.04.2022 та 3% річних в сумі -866,20 грн за період з 01.12.2021 по 13.04.2022 підлягають до задоволення.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 910/14761/19).

Окрім того, суд зауважує, що карантин, як форс-мажорна обставина, підлягає доведенню покупцем саме щодо неможливості виконання грошового зобов`язання у період його дії. Судом враховано, що постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX , до переліку форс-мажорних обставин, визначених у ст. 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було включено карантин. З огляду на положення ч. 1 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, очевидним є те, що саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин карантину, не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку. Така сторона повинна довести в кожному випадку наявність причинно-наслідкового зв`язку між карантином та невиконання нею зобов`язань. Тут важливо розуміти, що обставини невиконання свого зобов`язання повинні бути саме такими, що об`єктивно унеможливлюють вчинення відповідних дій.

Однак, як встановлено судом, відповідач всупереч установленому законом порядку не підтвердив настання в останнього форс-мажорних обставин, а навпаки визнав прострочення виконання зобов`язання щодо оплати основної суми боргу за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання) № 114104F2NGP016, а також сплатив таку заборгованість. Суд зазначає, що твердження відповідача про настання форс-мажорної обставини-карантину, яка є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати річних та інфляційних втрат є голослівними та не підтвердженими ані нормами матеріального права ані доказами наявними в матеріалах справи. Окрім того, у нормах вказаного відповідачем Закону № 530-IX, на який останній посилається як на підставу заперечення щодо сплати 3 % річних та інфляційних втрат, відсутні положення про заборону такого стягнення.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати.

У заяві щодо вирішення питання про розподіл судових витрат позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

30.11.2017 року між Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» та ТзОВ «Львівгаз збут» було укладено договір про надання правової допомоги № 385SLvz3434-17 від 30.11.2017.

Згідно з п. 1.1. договору, в порядку та на умовах визначених цим договором, виконавець зобов`язується надавати комплекс послуг правової допомоги, а замовник приймати та оплачувати їх.

Відповідно до п. 3.1. договору, вартість послуг виконавця складається з: 3.1.1. щомісячної плати зо отримання правової допомога у розмірі: 108 333,33 грн, крім того, ПДВ 21666,67 грн. Загальна сума з ПДВ складає 130 000,00 грн щомісяця. 3.1.2. Плати за ведення складних справ - у розмірі, визначеному в окремих додаткових угодах до договору.

Згідно з п 3.3. договору передбачено строк розрахунків за договором: 3.3.1. щомісячна оплата за отримання правової допомоги перераховується замовником на рахунок виконавця на умовах передоплати не пізніше 1-го числа місяця в якому будуть надаватись послуги. 3.3.2. компенсація витрат виконавця, передбачена пунктом 3.2. договору, сплачується замовником протягом 5 робочих днів після одержання Акта приймання-передачі за звітний місяць. 3.3.3 щомісячна оплата, передбачена пунктом 3.1.2. цього договору перераховується замовником у порядку та строк, визначеному в окремих додаткових угодах до договору.

Згідно з п. 3.4. договору, виконавець щомісячно, до 5 числа місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику Акт приймання-передачі послуг у двох примірниках, що складені на підставі звітів працівників виконавця. Звіти працівників виконавця про фактично надані послуги додаються до актів приймання-передачі послуг а електронному вигляді. Замовник підписує, датує і повертає виконавцю один примірник Акта приймання- передачі або- надсилає Виконавцю мотивовану відмову від його підписання протягом 5 календарних днів після одержання Акта приймання-передачі. У разі якщо виконавець до 20 числа місяця наступним за звітним, не одержить від замовника підписаний Акт приймання передачі або мотивовану відмову від його підписання, сторони визнають, що Акти приймання-передачі послуг вважається підписаними, а послуги наданими виконавцем і прийнятими замовником в обсязі і на умовах, зазначеними у такому Акті приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє в частині надання послуг з 01.12.2017 року до 28.02.2018 року включно, а в частині проведення розрахунків-до їх остаточного завершення.

21.12.2021 між Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» та ТзОВ «Львівгаз збут» було укладено додаткову угоду № 34 до договору про надання правової допомоги № 385SLvz3434-17 від 30.11.2017.

Згідно з п. 1 додаткової угоди сторони домовились викласти пункт 5.1 договору в такій редакції: "5.1 Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє в частині надання послуг з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2022 року. Якщо жодна сторона в термін одного місяця до закінчення терміну дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на той самий термін і на тих же умовах, які передбачені цим договором.

04.04.2022 між Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» та ТзОВ «Львівгаз збут» було укладено додаткову угоду № 37 до договору про надання правової допомоги № 385SLvz3434-17 від 30.11.2017.

Згідно з п. 1. додаткової угоди, виконавець зобов`язується надати замовнику професійну правничу допомогу в ході судового розгляду справи за позовною заявою ТОВ «Львівгаз Збут» до ТзОВ "Агрошляхбудсервіс-Стрий" про стягнення заборгованості в розмірі 75 589,63 грн, в тому числі, забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів замовника при розгляді даної справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди, захист прав та законних інтересів замовника здійснюється адвокатами виконавця.

Згідно з п. 3 додаткової угоди, загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за умовами даної додаткової угоди визначається в акті приймання-передачі наданих послуг безпосередньо за результатами виконаних робіт (наданих послуг) з розрахунку 2 000,00 грн за 1 годину (2 000,00 грн за 1 судове засідання), в тому числі ПДВ, яка сплачується замовником на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 (трьох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що приймання послуг, наданих на виконання даної додаткової угоди здійснюється шляхом складання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 5. додаткової угоди, дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги допомоги № 385SLvz3434-17 від 30.11.2017 укладеного між замовником і виконавцем.

Відповідно до п. 6. додаткової угоди, дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до прийняття остаточного рішення у справі, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

З Акту приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2022 за додатковою угодою № 37 від 04.04.2022 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017 № 385SLvz3434-17 вбачається, що загальна кількість наданих виконавцем послуг згідно додаткової угоди № 37 від 04.04.2022 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017 № 385SLvz3434-17 складає 4 години на загальну суму 8 000,00 грн, в тому числі ПДВ 1333,33 грн.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується й Верховний Суд у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, та у Постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони.

Відповідач не визнав вимоги позивача щодо стягнення суми судових витрат, зокрема на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірними складності справи та часу витраченого на її підготовку та розгляд, що є підставою для їх зменшення. На думку відповідача, позивач завищив об`єм роботи по справі та вартість наданих послуг.

Суд погоджується з доводами відповідача, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, витрачений адвокатом час, суд дійшов висновку про необхідність стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю в розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 221, 231, 236, 238, 240- 241 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 75589,63 грн - закрити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс-Стрий» (вул. Набережна, буд. 4 с. Дуліби, Стрийський район, Львівська область, ідентифікаційний код 04542844) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (вул. Шевченка, буд. 111А, м. Львів, ідентифікаційний код 39594527) - 866,20 грн- 3 % річних, 6463,08 грн- інфляційних втрат, 2481,00 грн - витрат по сплаті судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення складено 27.06.2022

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.