ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2022 р. Справа№ 910/11032/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Лисиці С.В.

відповідача - Кондрашова А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 (повний текст складено 24.11.2021)

у справі №910/11032/21 (Суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом ОСОБА_1

до Антимонопольного комітету України

про скасування рішення АМК та зобов`язання розглянути заяву

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України про:

- скасування рішення АМК, викладеного у формі листа від 11.05.2021 №130-26.13/01-7164 про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем медіа групами "1+1 Media", "Медіа Група Україна", "StarLightMedia" та "Inter Media Group" (реєстраційний номер заяви в Комітеті №14-01/122-АМ від 14.04.2021);

- зобов`язання Антимонопольного комітету України розглянути заяву відповідно до вимог "Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", затверджених розпорядженням Комітету від 19.04.1994 №5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняття Комітетом рішення про залишення без розгляду заяви у формі листа від 11.05.2021 №130-26.13/01-1764 суперечить чинному порядку розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки заявником було виконано всі вимоги п. 18 Правил розгляду заяв, а відтак, АМК безпідставно залишив заяву без розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 (повний текст складено 24.11.2021) у справі №910/11032/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд вказав, що факти викладені заявником в заяві свідчать про опосередкований вплив дій Медіагруп на права ОСОБА_1 щодо встановлення мінімальної ціни на ретрансляцію власних каналів, що виключає заявника із кола суб`єктів звернень до Комітету, визначеного чинним законодавством. Також суд відмітив, що вимога позивача про зобов`язання відповідача розглянути заяву не підлягає задоволенню, оскільки відноситься до дискреційних повноважень відповідача, тоді як суд не може втручатися в такі повноваження Комітету.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

За доводами скаржника, згідно ст. 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» він наділений повноваженнями для звернення до Антимонопольного комітету із заявою про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки є споживачем контенту (послуг) Медіагруп, становище яких має ознаки колективної монополії. Крім того позивач відмітив, що відмова у розгляді заяви є предметом судового контролю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/11032/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорногуз М.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

07.02.2022 до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 6810,00 грн.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1086/22 від 14.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11032/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/11032/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорногуз М.Г., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 задоволено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та поновлено ОСОБА_1 зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21. Справу №910/11032/21 призначено до розгляду на 21.03.2022.

21.03.2022 розгляд справи №910/11032/21 не відбувся, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21 призначено на 14.06.2022.

09.05.2022 до суду апеляційної інстанції від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить суд залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21, апеляційну скаргу без задоволення. Одночасно відповідач просив суд поновити йому строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

08.06.2022 до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Лисиці С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 поновлено Антимонопольному комітету України строк на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21. Задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Розгляд справи №910/11032/21 відкладено до 04.07.2022.

24.06.2022 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення щодо апеляційної скарги.

В судове засідання 04.07.2022 з`явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 14.04.2021 звернувся до Антимонопольного комітету України із заявою б/н (реєстраційний номер в АМКУ №14-01/122-АМ від 14.04.2021) про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку телевізійного мовлення Медіагрупами "1+1 Media", "Медіа Група Україна", "StarLightMedia" та "Inter Media Group" (надалі - Медіагрупи), що полягає в обмеженні можливості здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" своєї діяльності з розповсюдження програм та створення таких умов провадження товариством своєї діяльності, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку телевізійного мовлення.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що йому, як споживачу (абоненту) телекомунікаційних послуг провайдера програмної послуги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" стало відомо про загрозу виключення із замовленого ним пакету каналів, які пропонує до перегляду провайдер, каналів Медіагруп, оскільки, товариство у лютому 2021 року провело акцію, за якою споживачі могли переглядати пакет каналів за 33,00 грн, тоді як за вимогами Медіагруп мінімальна ціна на їхні канали для споживачів мала би становити 99,00 грн.

За твердженнями заявника, такі дії відповідача є неправомірним втручанням в господарську діяльність провайдера, який як суб`єкт господарювання самостійно визначає цінову та інші політики своєї діяльності, та свідчать про те, що Медіагрупи своїми діями призводять до обмеження конкуренції на ринку телевізійного мовлення, а також безпосередньо впливають на кінцевих його споживачів, які у зв`язку з відключенням деяких каналів несуть додаткові витрати для можливості їх перегляду. Означене свідчить про наявність в діях Медіагруп ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання колективним монопольним (домінуючим) становищем на ринку телевізійного мовлення.

З урахуванням наведеного, заявник просив Антимонопольний комітет України: прийняти до розгляду заяву про порушення Медіагрупами законодавства про захист економічної конкуренції, про що повідомити заявника; прийняти розпорядження про початок розгляду справи за ознаками вчинення Медіагрупами порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання колективним монопольним (домінуючим) становищем на ринку телевізійного мовлення; накласти на Медіагрупи штраф у розмірі до 10% доходу (виручки) від реалізації товарів (робіт, послуг) за фінансовий рік, що передує накладенню штрафу.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Антимонопольний комітет України листом від 11.05.2021 №130-26.13/01-7181 повідомив позивача про залишення його заяви без розгляду, вказуючи на те, що ОСОБА_1 не є належним заявником у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки: по-перше, не є конкурентом, постачальником чи покупцем послуг Медіагруп, не має жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин з Медіагрупами; по-друге, заявником не доведено, що дії Медіагруп можуть безпосередньо і негативно вплинути на права заявника.

Не погоджуючись з рішенням Комітету стосовно того, що ОСОБА_1 не є належним заявником у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи зміст листа Антимонопольного комітету України від 11.05.2021 №130-26.13/01-7181, виходячи із системного аналізу положень статей 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пункту 20 Правил розгляду заяв і справ, зазначений лист (а не розпорядження), по свій суті є рішенням Комітету, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений в судовому порядку (аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 №910/23000/17, постанові Верховного Суду від 30.09.2019 №910/23375/17).

Відповідач заперечував проти позовних вимог вказуючи на те, що позивач не є належним заявником у розумінні законодавства про захист економічної конкуренції, а вимога про зобов`язання Антимонопольного комітету України розглянути заяву є втручанням в дискреційні повноваження Комітету.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів погоджуються з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон №3660-ХІ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно пп. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №3660-ХІ основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Стаття 7 Закону №3660-ХІ закріплює, що Антимонопольний комітет України у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції має повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності, забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закон України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон №2210-ІІІ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 2 Закону №2210-III цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначають Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила розгляду справ), затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від №5 від 19.04.1994.

Згідно п. 14. Правил розгляду справ, органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 36 Закону №2210-III органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Абзацом 3 пункту 17 Правил розгляду справ, зокрема, визначено, що особами, які мають право подавати заяву відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або ч. 1 ст. 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб`єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права. Такі заяви мають відповідати вимогам, викладеним у пункті 18 цих Правил.

Заяви осіб, які не мають права їх подавати згідно з абзацом третім цього пункту, органами Комітету не розглядаються, що не є перешкодою для проведення у разі необхідності за власною ініціативою органів Комітету розслідування щодо фактів, викладених у такій заяві.

Отже, спершу Комітет перевіряє, чи відповідає подана заява вимогам п. 17 Правил розгляду справ, тобто чи подана вона належним заявником, який підтверджує наведеними у заяві аргументами чи доданими доказами, які дії чи бездіяльність відповідача (у справі Антимонопольного комітету України), визначені законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на права заявника (зокрема, заподіяти йому шкоду [збитки] або інше реальне порушення його прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків), а потім встановити, чи відповідає подана заява вимогам п. 18 Правил розгляду справ (аналогічно правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №910/7230/21).

Водночас згідно з п. 18 Правил розгляду справ заява подається в письмовій формі й повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, обґрунтування того, яким чином права заявника порушуються внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, визначених законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з приписами ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції";

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У розгляді даної справи суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.07.2019 зі справи №910/23000/17, згідно з якою "господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень Антимонопольному комітету України не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, але при цьому зобов`язані перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм".

З матеріалів справи слідує, що в своїй заяві ОСОБА_1 описує відносини, які виникають між провайдерами програмних послуг, зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" та Медіагрупами. Так, позивач зазначив, що йому стало відомо із засобів масової інформації про отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" листів від Медіагруп про розірвання з травня 2021 року ліцензійних договорів у зв`язку з порушенням провайдером умов договорів (встановлення меншої ціни для перегляду пакету каналів (33,00 грн) ніж передбачено умовами договору (99,00 грн). При цьому заявник стверджує, що він як кінцевий споживач послуг телевізійного мовлення, у зв`язку з виключенням каналів Медіагруп з пакету надавача, а саме провайдера Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет", буде змушений понести додаткові витрати на зміну провайдера. Таким чином, на переконання скаржника, дії Медіагруп безпосередньо та негативно впливають на його права, як кінцевого споживача їх послуг, який несе необґрунтовані витрати при споживанні контенту (послуг) Медіагруп, а відтак ОСОБА_1 наділений повноваженнями для звернення до Комітету з відповідною заявою.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що Медіагрупи ("1+1 Media", "Медіа Група Україна", "StarLightMedia" та "Inter Media Group") є суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність у сфері телевізійного мовлення, виробництва кіно-та відеофільмів, телевізійних програм, діяльність із надання телекомунікаційних послуг. Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет" є провайдером програмної послуги.

Згідно із приписами ст. 37 Закону України «Про авторське право і суміжні права», організації мовлення є первинними суб`єктами суміжних прав.

В силу положень ст. 455 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що кореспондується з положеннями ст. 41 Закону України «Про авторське право і суміжні права», організації мовлення мають виключне право на використання своїх програм будь-яким способом і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам (провайдерам програмної послуги) публічне сповіщення своїх програм шляхом трансляції і ретрансляції, що здійснюється на умовах укладених договорів. В свою чергу провайдери програмної послуги на підставі укладених договорів сплачують кошти (роялті) за надання права на ретрансляцію відповідних програм.

Частиною 3 статті 426 ЦК України передбачено, що використання об`єктів права інтелектуальної власності (в тому числі передач (програм) організацій мовлення) іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Отже, Медіагрупи на договірних засадах з провайдером, в даному випадку Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет", погоджують умови ретрансляції каналів Медіагруп, не дотримання яких може мати наслідком виключення з ретрансляції каналів Медіагруп, тобто умови ретрансляції каналів стосуються виключно договірних сторін: Медіагруп та провайдерів. Разом з тим Медіагрупи не вступають в договірні відносини з глядачами, аудіовізуальна продукція (контент/програма) потрапляє до глядача через провайдерів програмної послуги, які самостійно формують кінцеві пропозиції для своїх абонентів та вартість його послуг. В разі непогодження позивача (споживача телевізійних послуг) з ціною пакету каналів, останній не позбавлений можливості вибрати іншого провайдера за ціною, що його влаштовуватиме.

А відтак, в силу положень п. 17 Правил розгляду заяв, ст. 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 28 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», ОСОБА_1 не є особою, інтереси чи права якої порушуються Медіагруп шляхом встановлення договірної ціни для перегляду пакету каналів з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мережа Ланет", що в свою чергу унеможливлює розгляд його заяви Комітетом в силу вимог п. 17 Правил розгляду заяв.

З огляду на вказані приписи чинного законодавства, враховуючи, що ОСОБА_1 , звертаючись з заявою до Антимонопольного комітету України, не зазначив та не підтвердив безпосередній та негативний вплив дій Медіагрупи на його права, як це передбачено приписами п. 17 Правил розгляду справ, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про правомірність дій Комітету із залишення заяви без розгляду, відповідно, й про відсутність підстав для визнання рішення Антимонопольного комітету України, оформленого листом, недійсним.

Північний апеляційний господарський суд також не вбачає, що Комітетом у здійсненні останнім своїх дискреційних повноважень при здійсненні державного контролю за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції та реалізації вимог "Про захист економічної конкуренції" невірно застосовані норми права, які б давали можливість та були підставою для визнання недійсним прийнятого ним рішення.

Суд враховує, що у кожному конкретному випадку судом досліджуються обставини щодо наявності чи відсутності підстав в органу Антимонопольного комітету України для висновку про те, що заява про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не відповідає встановленим Комітетом вимогам, і це перешкоджає її розгляду.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що для заявника, у зв`язку із залишенням Комітетом його заяви без розгляду, право на повторне подання відповідної заяви не втрачене. Окрім того, як слідує з матеріалів справи, Антимонопольним комітетом України надано Товариству з обмеженою відповідальністю "1+1 Media", Товариству з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна", Товариству з обмеженою відповідальністю "StarLightMedia" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Inter Media Group" обов`язкові для розгляду рекомендації від 29.04.2021 №15-рк щодо утримання від вчинення дій з одночасного/синхронного безпідставного припинення договірних відносин з провайдерами програмної послуги, що можуть призвести до порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ринку розповсюдження програмної послуги.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Комітету розглянути заяву ОСОБА_1 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, то як вірно відзначив суд першої інстанції, встановлення наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, що в силу приписів ч. 1 ст. 37 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставою для прийняття розпорядження про початок розгляду справи, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Комітет є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість;

- перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених, зокрема пунктами 1-4 частини першої цієї статті, не допускається.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, наведено визначення поняття дискреційних повноважень, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення і судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18).

Таким чином, зобов`язання Комітету щодо вчинення конкретних дій зокрема розгляду заяви, є втручанням у дискреційні повноваження Комітету, що є недопустимим з огляду на вищенаведені вимоги законодавства та усталену судову практику, у зв`язку з чим зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, позивач не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого судового рішення.

За таких обставин колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21 - без змін як таке, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

В зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі №910/11032/21.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 05.07.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді М.Г. Чорногуз

С.І. Буравльов