РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2022Справа № 910/960/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Державного підприємства "Укрліктрави"

про стягнення 3 000 000,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Михайлик Л.Г. за довіреністю від 31.12.2021 року № 821;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрліктрави" (далі - відповідач) про стягнення 3 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01.02.2021 року між ним та Державним підприємством "Укрліктрави" було укладено Договір безвідсоткової позики № 9, за умовами якого позивач зобов`язався передати, а відповідач - повернути у встановленому Договором порядку грошові кошти у сумі 3 000 000,00 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку означену суму грошових коштів у встановлений строк не повернув, позивач звернувся до суду з наведеним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

07.02.2022 року через відділ діловодства господарського суду позивачем подано заяву від 07.02.2022 року № 130-2-19/616 про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі № 910/960/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.03.2022 року.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 15.03.2022 року, не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2022 року підготовче засідання у справі № 910/960/22 призначено на 01.06.2022 року.

25.05.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення участі його представника у підготовчому засіданні, призначеному на 01.06.2022 року, в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.05.2022 року вищенаведену заяву позивача задоволено.

31.05.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

У підготовчому засіданні 01.06.2022 року судом, зважаючи на подану відповідачем заяву, без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 14.06.2022 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/960/22 до судового розгляду по суті на 29.06.2022 року.

Представник позивача у судовому засіданні 29.06.2022 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 29.06.2022 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Водночас перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Усі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 29.06.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021 року між Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (позикодавець) та Державним підприємством "Укрліктрави" (позичальник) було укладено договір безвідсоткової позики № 9 (далі - Договір), за умовами якого позивач передає відповідачу у власність грошові кошти у розмірі, передбаченому пунктом 2.1 Договору, а відповідач, у свою чергу, - зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 2.1 Договору грошові кошти за Договором надаються в національній валюті України - гривні, у розмірі 3 000 000,00 грн.

Грошові кошти надаються позичальнику на безоплатній та безвідсотковій основі, а саме плата за користування грошовими коштами не стягується (пункт 2.2 Договору).

Згідно з пунктами 2.4, 13.1 означеної угоди перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника, зазначений в розділі 13 Договору (UA 89 46801).

Грошові кошти використовуються для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 2.6 цього правочину позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту перерахування грошових коштів на поточний рахунок останнього, що підтверджується випискою з банку.

Пунктом 2.7 Договору встановлено, що грошові кошти надаються позичальнику на строк до 31.12.2021 року.

У пункті 3.4 Договору сторони погодили, що повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування їх в повному обсязі, у тій самій сумі, в тій самій грошовій формі, що були передані йому позикодавцем відповідно до умов пункту 2.1 Договору на розрахунковий рахунок позикодавця, зазначений в розділі 13 цього Договору.

Грошова сума за Договором вважається повернутою позичальником в повному обсязі з моменту надходження грошових коштів, що були надані на умовах Договору, на розрахунковий рахунок позикодавця, зазначений в розділі 13 цього Договору, що підтверджується відповідною випискою з банку (пункт 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 12.1 Договору останній набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання зобов`язань про нерозголошення конфіденційної інформації - згідно відповідних умов Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач шляхом перерахування на зазначений у розділі 13.1 цієї угоди рахунок надав відповідачу безвідсоткову позику в загальному розмірі 3 000 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного платіжного доручення від 10.03.2021 року № 2499 на суму 3 000 000,00 грн. (проведено банком 10.03.2021 року).

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання поворотної фінансової допомоги свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позикодавцем своїх зобов`язань за Договором.

Проте у порушення вищевказаних умов Договору відповідач отриману суму безвідсоткової позики за наведеним правочином у встановлений строк (до 31.12.2021 року) не повернув, заборгувавши таким чином Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" грошові кошти в розмірі 3 000 000,00 грн.

Слід зазначити, що листами від 18.10.2021 року № 130-2-19/3880 та від 12.01.2022 року № 130-2-19/242 позивач звертався до Державного підприємства "Укрліктрави" з вимогами про повернення наданої останньому суми безвідсоткової позики. Проте означені претензії були залишені відповідачем без задоволення.

У зв`язку з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, який є підставою позову, за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 3 000 000,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Державного підприємства "Укрліктрави" про стягнення вказаної суми основного боргу.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості з повернення безвідсоткової позики у розмірі 3 000 000,00 грн.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Укрліктрави" (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, будинок 1; ) на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1; ) 3 000 000 (три мільйони) грн. 00 коп. основного боргу, а також 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 30.06.2022 року.

Суддя В.С. Ломака