ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2022 р. Справа№ 910/12636/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.12.2021

у справі №910/12636/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про стягнення 89 126,98 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Київський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 89 126, 98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.05.2018 до Дарницької районної філії позивача із заявами про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю звернулась громадянка ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), останнім місцем роботи ОСОБА_1 зазначила Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з якого її було звільнено, у зв`язку з скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю в України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 позовні вимоги Київського міського центру зайнятості до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення 89 126,98 грн. задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в м. Києві на користь Київського міського центру зайнятості 89 126 грн. 98 коп. та 2270 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відсутня матеріальна шкода, завдана скаржником позивачу та відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, перерахованих третій особі.

Зокрема, скаржник зазначає, що виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 протягом тривалого часу спричинена бездіяльністю Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза М.Г., Копитової О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12636/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/12636/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 у зв`язку перебування суддів Чорногуза М.Г., Копитової О.С. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12636/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2022 для розгляду справи №910/12636/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 прийнято до провадження у визначеному складі. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 341/2022 від 23 травня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Дарницькою районною філією Київського міського центру зайнятості громадянці ОСОБА_1 надано статус безробітної з 21.05.2018, тобто з моменту звернення до служби зайнятості (персональна картка № 00011) та призначено допомогу по безробіттю, розпочато її виплату з 28.05.2018 по 22.05.2019 (Наказ від 23.05.2018 № НТ180523).

Наказом Дарницької районної філії КМЦЗ від 23.05.2019 № НТ19052 гр. ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням строку виплати відповідно до п.п 12 п. 1 ст. 31 Закону № 1533-ІІІ та наказом від 27.05.2019 № НТ190527 припинено реєстрацію як безробітної, у зв`язку з поданням позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування наказу від 27.04.2018 № 104-к та поновлення її на посаді.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №826/8324/18 повністю задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з припинення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №104-к від 27.04.2018 "Про звільнення" ОСОБА_1 з посади начальника операційного відділу з нарахування та виплати пенсій №4 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника операційного відділу з нарахування та виплати пенсій №4 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з 27.04.2018. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) на користь гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2018 по 05.08.2019 у розмірі 276 412,50 грн.

24.12.2020 Київським міським центром зайнятості складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 3133, відповідно до висновків якого гр. ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника операційного відділу з нарахування та виплати пенсій №4 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з 27.04.2018.

В той же час позивач зазначає, що довідкою-розрахунком відділу бухгалтерського обліку Київського міського центру зайнятості № 08-2758/10-21/20 від 29.12.2020 встановлено, що сума виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття гр. ОСОБА_1 в період з 21.05.2018 по 23.05.2018, яка підлягає поверненню становить 89 126,98 грн.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Позивачем були заявлені позовні вимоги про стягнення з скаржника суми виплаченого забезпечення та вартість наданих послуг в розмірі 89 126,98 грн., підставою для якого позивач зазначив - поновлення громадянки ОСОБА_1 на її місці роботи за рішенням суду.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 обґрунтовано тим, що оскільки позовні вимоги гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено, то й застосування абзац 2 ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є обґрунтованим та законним, що тягне за собою задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності, є одним із видів забезпечення за цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Фонд) має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Із роботодавця утримується сума виплаченого безробітному забезпечення у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац 2 частини 4 статті 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" терміни "роботодавці", "працівники", "особи, які забезпечують себе роботою самостійно", "сторони соціального діалогу", "молодь" та "неформальне професійне навчання працівників" вживаються у значенні, наведеному в законах України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності";"Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування",;"Про соціальний діалог в Україні";"Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні" та "Про професійний розвиток працівників".

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності" роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач надав гр. ОСОБА_1 статус безробітної з 21.05.2018 у зв`язку з тим, що остання була звільнена скаржником з місця роботи та призначив їй допомогу по безробіттю, та розпочато її виплату з 28.05.2018 по 22.05.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №826/8324/18 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з припинення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №104-к від 27.04.2018 "Про звільнення" ОСОБА_1 з посади начальника операційного відділу з нарахування та виплати пенсій №4 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника операційного відділу з нарахування та виплати пенсій №4 управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з 27.04.2018. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь гр. ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2018 по 05.08.2019 у розмірі 276 412,50 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 зазначене вище рішення суду першої інстанції залишено без змін, тобто рішення набрало законної сили.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві на користь Київського міського центру зайнятості 89 126 грн. 98 коп.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про подвійне стягнення, виходячи з того, що положення частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначають саме правову підставу для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі ухвалення судового рішення про поновлення працівника на роботі, що не пов`язується з виплатою заробітної плати, яка має іншу правову природу.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/12636/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/12636/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв