ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2022 р. Справа№ 910/19845/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Іоннікової І.А.

Куксова В.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022

у справі №910/19845/21 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Грант»

до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

про стягнення 126 499,73 грн.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - відповідач) про стягнення 126 499,73 грн страхового відшкодування з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує виплатою потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-TR/AO-7041118 від 30.12.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

07.02.2022 позивачем подано до Господарського суду міста Києва заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 38 355,58 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №910/19845/21 позов задоволено повністю.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції вказав на те, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 року у справі №910/19845/21 та прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача пеню в сумі 5 662,84 грн, 6 256,58 грн інфляційних витрат, 1 310,66 грн 3% річних, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосування норм матеріального і процесуального права.

Скаржник стверджує, що вимога позивача щодо виплати страхового відшкодування суперечить вимогам спеціального Закону, а періоди нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат є невірними.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2022, справу №910/19845/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Іоннікова І.А., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19845/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/19845/21.

18.05.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2022 клопотання Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 по справі №910/19845/21 задоволено; поновлено Акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2021 у справі №910/19845/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 по справі №910/19845/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2021 у справі №910/19845/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2021 у справі №910/19845/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

30.05.2022 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 30.12.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06-TR/AO-7041118, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 .

Строк дії договору: з 31.12.2019 по 30.03.2020.

03.03.2020 о 07 год. 45 хв. по вул. О. Теліги, 8 у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Peugeot 307, номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_3 та після цього здійснив наїзд на автомобіль марки Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічного пошкодження всіх транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.06.2020 у справі №761/9749/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до положень ст.988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Мусійко О.О. виставив рахунок-фактуру №065 від 12.03.2020, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , становить 97 150,00 грн.

При цьому, з рахунку-фактури вбачається, що для ремонту пошкодженого автомобіля Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , були використані деталі, що були у користуванні.

Як свідчать матеріали справи позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого розмір матеріального збитку з урахуванням зносу деталей, що замінюються, складає 97 150,00 грн.

29.04.2020 позивачем складено страховий акт №СТ/20/0068, згідно якого сума страхового відшкодування становить 97 150,00 грн.

Відповідно до зазначеного страхового акту, позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 97 150,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №8372 від 29.04.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що внаслідок здійснення виплати страхового відшкодування страхувальнику пошкодженого автомобіля Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_4 , він відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу Peugeot 307, номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4933285 (страхова сума за шкоду завдану майну становить 130 000 грн, франшиза - 0,00 грн).

17.06.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. №03/2526 про сплату страхового відшкодування у розмірі 97 150,00 грн.

13.12.2021 відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 88 144,15 грн, що підтверджується платіжним дорученням №285174.

З огляду на що позивач просить стягнути з відповідача невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 9 005,85 грн (97 150,00 - 88 144,15).

В свою чергу, відповідач стверджує, що сплатив страхове відшкодування на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку №44-D/68/5 від 15.04.2020, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу становить 88 144,15 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції вказав на те, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія, за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля Peugeot 307, номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача за полісом № АО/4933285.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За таких обставин, у зв`язку із настанням страхового випадку - пошкодженням ОСОБА_2 автомобіля Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування застрахованого автомобіля Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до відповідача.

Як свідчать матеріали справи, позивач надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування на суму 97 150,00 грн, яку відповідач отримав 17.06.2020, що підтверджується відбитком штемпеля про вхідну кореспонденцію за вх. № 12282.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/7449/17 зазначено, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора, як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Крім того, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідач не дотримався встановленого строку на розгляд заяви про страхове відшкодування, сплативши 13.12.2021 частину страхового відшкодування у розмірі 88 144,15 грн згідно страхового акту №49/57943/3.2.29 від 10.12.2021.

Посилання скаржника на те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу становить 88 144,15 грн, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки відповідно до рахунку-фактури № 065 від 12.03.2020 та акту виконаних робіт №062, наданих ФОП Мусійко О.О., при здійсненні відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля використовувались деталі, які були у вжитку, тобто не нові.

До того ж, з наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування, вбачається, що розмір матеріального збитку з урахуванням зносу деталей, що замінюються складає 97 150,00 грн.

Більше того, згідно п. 7.44 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, у разі визначення фізичного зносу окремої складової частини КТЗ, що був у користуванні, коригування його вартості виходячи з комплектності, укомплектованості та величини втрати товарної вартості від попередніх ремонтів не провадиться.

За таких обставин, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 9 005,85 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в цій частині, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 14 181,02 грн за період з 29.11.2020 по 29.11.2021, а також 3% річних в сумі 3 511,04 грн та інфляційних втрат у розмірі 11 657,67 грн за період з 16.09.2020 по 29.11.2021, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині вимог з огляду на таке.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Як свідчать матеріали справи, 03.03.2020 відповідач отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також цього ж дня позивач отримав заяву про настання події від водія транспортного засобу Opel Zеfira, номерний знак НОМЕР_1 .

З огляду на що, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що позивач мав подати заяву (вимогу) про виплату страхового відшкодування у строк до 02.04.2020.

Як встановлено вище, позивач надіслав відповідачу заяву про страхове відшкодування на суму 97 150,00 грн, яку відповідач отримав 17.06.2020, що підтверджується відбитком штемпеля про вхідну кореспонденцію за вх. № 12282. Тобто позивачем подано відповідну заяву на 76 днів пізніше терміну визначеного нормами Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ст. ст. 35 та 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу страхового відшкодування у строк до 30.11.2020 (90 днів з дня отримання заяви + 76 днів прострочення на подання зави позивачем).

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скаржник про те, що позивач під час здійснення розрахунку сум пені, 3% річних та інфляційних втрат невірно визначив період нарахувань, а суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення вказаного не враховував.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що, з урахуванням ч.6 ст.230 Господарського кодексу України, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення даного зобов`язання припинилось через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, тобто 29.05.2021.

Так, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Відтак, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, 28.02.2018 у справі №149/344/15-ц, 06.06.2019 у справі №758/8819/16-ц, 26.06.2019 у справі №760/2905/16-ц, 04.09.2019 у справі №280/2625/13-к, та 16.10.2019 у справі №452/3519/15.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок з приводу того, що ст. 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

З огляду на викладене, у разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами, а тому колегією суддів відхиляються посилання скаржника на положення ч.6 ст.230 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, а також розмір та період прострочення, заявлений позивачем та встановлений судом першої інстанції, колегія суддів здійснила власний обрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, а саме:

основна сума заборгованості:Сума боргу
з 30/11/2020 до 29/11/202197 150,00 грн
Всього:97 150,00 грн

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 30/11/2020 до 31/12/2020 97 150,00 x 3 % x 32 : 366 : 10032254,82 грн
з 01/01/2021 до 29/11/2021 97 150,00 x 3 % x 333 : 365 : 1003332 658,98 грн
Загальний розмірі 3 % річних становить 2 913,80 грн.

Інфляційні втрати:

останній період (30/11/2020 - 29/11/2021)Індекс інфляції
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80
Інфляційне збільшення: 97 150,00 x 1.10343411 - 97 150,00 = 10 048,62 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, арифметично вірний розмір 3 % річних становить 2 913,80 грн, а розмір інфляційних втрат - 10 048,62 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у вказаних розмірах.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 14 181,02 грн за період з 29.11.2020 по 29.11.2021, колегія суддів також вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В силу положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, а також розмір та період прострочення, заявлений позивачем та встановлений судом першої інстанції, колегія суддів здійснила власний обрахунок пені, а саме:

Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення
97 150,0030.11.2020 - 31.12.2020326,000.0331 019,28
97 150,0001.01.2021 - 04.03.2021636,000.0332 012,20
97 150,0005.03.2021 - 15.04.2021426,500.0361 453,26
97 150,0016.04.2021 - 29.05.2021447,500.0411 756,68
Загальний розмір пені становить 6 241,42 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, арифметично вірний розмір пені становить 6 241,42 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у вказаному розмірі.

Відтак, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат, позивачем надано: витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення №168 від 29.11.2021 до цього договору, відповідно до якого сума гонорару складає 10 000,00 грн, платіжне доручення №ID-173023 від 30.11.2021 про сплату за надану правничу допомогу на суму 10 000,00 грн, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 30.11.2021 до договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 на суму 10 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зазначені вище докази надання послуг, колегією суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір витрат на оплату цих робіт є співрозмірними із затраченим адвокатом часом та узгоджуються з критерієм необхідності і неминучості, а також матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні п.1 ч.2 ст.126 та ст.129 ГПК України, які підтверджують наданих послуг і виконаних робіт.

Проте, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому відповідно до ст.129 ГПУК України вказані витрати, в тому числі і по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші доводи, наведені учасниками справи, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони не спростовують вищевикладеного та не впливають на висновки суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3 % річних і інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог, а також з викладенням його резолютивної частини в редакції даної постанови, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосування норм матеріального права.

Також враховуючи положення ст.129 ГПК України та викладене вище, оскаржуване судове рішення в частині присудженого до стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому скасуванню.

В решті оскаржуване судове рішення залишається без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються також на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №910/19845/21 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №910/19845/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних і інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимог, а також з викладенням його резолютивної частини в наступній редакції:

«Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, місто Київ, вулиця Електриків, будинок 29А; ідентифікаційний код 20842474) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) суму страхового відшкодування у розмірі 9 005 (дев`ять тисяч п`ять) грн 85 коп., пеню в сумі 6 241 (шість тисяч двісті сорок одну) грн 42 коп., 3% річних у розмірі 2 913 (дві тисячі дев`ятсот тринадцять) грн 80 коп., інфляційні втрати в сумі 10 048 (десять тисяч сорок вісім) грн 62 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. та судовий збір у сумі 1 669 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять) грн 36 коп.

В решті позовних вимог відмовити».

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 у справі №910/19845/21 залишити без змін.

4.Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, місто Київ, вулиця Електриків, будинок 29А; ідентифікаційний код 20842474) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 900 (дев`ятсот) грн 62 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6.Матеріали справи №910/19845/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді І.А. Іоннікова

В.В. Куксов