УХВАЛА

14 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/2291/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Коржевич У. Ф. (в порядку самопредставництва),

третьої особи - Ольшанецького В. В. (в порядку самопредставництва), Піцикевича В. В. (в порядку самопредставництва),

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 (суддя Кітаєва С. Б.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 (головуючий - Якімець Г. Г., судді Бойко С. М., Матущак О. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Сокіл"

до Львівської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Релігійної організації "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова",

про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради № 3615 від 21.06.2018 "Про підтримку місцевої ініціативи "Про надання статусу скверу громадському простору за адресою: вул. О. Кульчицької, 18",

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Сокіл" (далі - ТОВ "СК "Сокіл", Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада, Міськрада, відповідач), за участю третьої особи: Релігійної організації "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова" (далі - РО "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова", Організація, третя особа), про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міськради від 21.06.2018 № 3615 "Про підтримку місцевої ініціативи "Про надання статусу скверу громадському простору за адресою: вул. О. Кульчицької, 18" (далі - ухвала від 21.06.2018 № 3615, оспорювана ухвала), з посиланням на положення статей 15, 16, 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 116, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 59, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позовна заява обґрунтовується порушенням ухвалою від 21.06.2018 № 3615 охоронюваного законом інтересу Товариства на отримання в оренду земельної ділянки площею 1,18 га на вул. О. Кульчицької, 18 у м. Львові (далі - спірна земельна ділянка) з огляду на те, що: 1) раніше Львівська міськрада прийняла ухвалу від 27.12.2007 № 1478 "Про погодження ТзОВ "Спортивний клуб "Сокіл" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. О. Кульчицької, 18 у м. Львові" (далі - ухвала від 27.12.2007 № 1478), якою надано позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу з готелем, закладом громадського харчування і офісними приміщеннями з підземними автостоянками за рахунок земель житлової та громадської забудови; 2) у подальшому ТОВ "СК "Сокіл" виготовило технічну документацію із землеустрою та за замовленням позивача відділом Держземагентства у м. Львові 09.06.2015 було зареєстровано спірну земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номера :04:007:0059; 3) відповідач не виконав постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 у справі № 26592/11/9104, оскільки підготовлений Управлінням земельних ресурсів Львівської міськради проект ухвали "Про затвердження ТзОВ "Спортивний клуб "Сокіл" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. О. Кульчицької, 18" розглядався на пленарному засіданні Міськради 26.12.2016 та було відхилено як такий, що не набрав необхідної кількості голосів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.06.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 19, 144 Конституції України, статей 15, 16, 21 ЦК України, статей 12, 83, 116, 123, 125, 126, 186 ЗК України, статей 9, 26, 59, 71, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 73, 74, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) підставою подання позову є ухвала від 27.12.2007 № 1478, якою лише орієнтовно погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте у визначений пунктом 2 зазначеної ухвали тримісячний термін ТОВ "СК "Сокіл" не подало до Львівської міськради на затвердження проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та не зверталося із заявами/клопотаннями про внесення змін до вказаного пункту, зокрема про продовження зазначеного строку; 2) позивач не надав доказів на підтвердження виникнення в нього будь-якого права на спірну земельну ділянку; 3) якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з розробкою такого проекту та його поданням на затвердження до уповноваженого органу, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою, що не був реалізований замовником протягом тривалого часу, не є перешкодою для уповноваженого органу надати такий дозвіл іншим особам з метою ефективного використання такої земельної ділянки в подальшому; 4) чинним законодавством України не передбачено таких підстав для виникнення речового права на землю, як "законний інтерес" або "виникнення правовідносин щодо надання земельної ділянки у користування", тоді як прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду є виключно правом, а не обов`язком органу місцевого самоврядування щодо розпорядженням землею, яка є комунальною власністю; 5) отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16, від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "СК "Сокіл" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "СК "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 914/2291/19 і призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 22.02.2022.

Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 461/2132/17 (щодо застосування статей 14, 24 Конституції України, статті 123 ЗК України), від 14.08.2018 у справі № 520/13915/15-а (щодо застосування висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, які прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді), від 23.11.2018 у справі № 826/8844/16 (щодо застосування положень статті 122 ЗК України, пункту 34 частини 1 статті 26 та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 909/1254/14 (щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція)).

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 оголошувалася перерва в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "СК "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 914/2291/19 до 03.03.2022.

03.03.2022 розгляд справи № 914/2291/19 не відбувся в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, наслідком чого стало введення воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.05.2022 постановлено здійснити розгляд справи № 914/2291/19 за касаційною скаргою ТОВ "СК "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у судовому засіданні 14 червня 2022 року.

Справа розглядається судом касаційної інстанції в розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини:

- 27.12.2007 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 1478, згідно з якою вирішено:

1. Погодити ТОВ "СК "Сокіл" місце розташування земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,18 га на вул. О. Кульчицької, 18 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу з готелем, закладом громадського харчування і офісними приміщеннями з підземними автостоянками за рахунок земель житлової та громадської забудови.

2. Товариству в тримісячний термін подати у встановленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для затвердження міською радою;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.10.2014 (К/9991/18661/12), скасовано постанову Галицького районного суду міста Львова від 04.02.2011 у справі № 2а-1051/10 (за позовом ТОВ "СК "Сокіл" до Львівської міськради про зобов`язання до вчинення дій) та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Львівську міськраду розглянути на черговому засіданні сесії Міськради у 2012 році питання щодо затвердження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки та надання в оренду Товариству земельної ділянки площею 1,18 га на вулиці О. Кульчицької, 18 у місті Львові;

- 21.05.2015 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 4657 "Про затвердження містобудівної документації "План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4, 5. Залізничний та Шевченківський райони";

- з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.06.2015 № НВ-015 вбачається, що 09.06.2015 відділом Держземагенства у м. Львові проведено реєстрацію земельної ділянки площею 1,18 га за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. О. Кульчицької, 18, для будівництва та обслуговування спортивно-оздоровчого комплексу з готелем закладом громадського харчування і офісними приміщеннями з підземними автостоянками та присвоєно їй кадастровий номер :04:007:0059;

- на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 у справі № 2а-1051/10 Управління земельних ресурсів Львівської міськради підготувало проект ухвали Львівської міськради "Про затвердження ТзОВ "Спортивний клуб "Сокіл" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вулиці О. Кульчицької, 18";

- 22- 26 грудня 2016 року на пленарному засіданні Львівської міськради розглянуто проект ухвали "Про затвердження ТзОВ "Спортивний клуб "Сокіл" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вулиці О. Кульчицької, 18" та в зв`язку з ненабранням необхідної кількості голосів проект ухвали відхилено;

- за результатами розгляду заяви членів ініціативної групи на ім`я секретаря Міськради, зареєстрованої у Центрі надання адміністративних послуг м. Львова 30.05.2018 за № 3-Б-48216-Л-003, відповідно до статті статей 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Тимчасового положення про місцеві ініціативи у м. Львові, управлінням "Секретаріат ради" підготовлено проект ухвали Львівської міськради "Про підтримку місцевої ініціативи "Про надання статусу скверу громадському простору за адресою: вул. О. Кульчицької, 18", який розглянуто на пленарному засіданні Міськради 21.06.2018;

- 21.06.2018 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 3615 "Про підтримку місцевої ініціативи "Про надання статусу скверу громадському простору за адресою: вул. О. Кульчицької, 18";

- 29.11.2018 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 4288 "Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку на вул. О. Кульчицької, 18 та надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,18 га (кадастровий номер :04:007:0059) на вул. О. Кульчицької, 18 на земельні ділянки орієнтовною площею 0,1583 га та 1,0217 га;

- 25.04.2019 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 4938 "Про внесення змін до ухвали міської ради від 08.07.2010 № 3724 "Про затвердження переліку та меж скверів Залізничного району м. Львова", якою доповнено додаток ухвали № 3724 від 08.07.2010 пунктом 10, а саме: Сквер на вул. О. Кульчицької, 18; площа 1,0217 га;

- 05.03.2020 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 6430 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки та надання дозволу Залізничній районній адміністрації на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на вул. О. Кульчицької, 18". Так, Міськрада ухвалила: затвердити управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 1,1800 га (кадастровий номер :04:007:0059) на вул. О. Кульчицької, 18 на земельні ділянки: площею 0,1583 га (кадастровий номер :04:007:0060) та площею 1,0217 га (кадастровий номер :04:007:0061); надати Залізничній районній адміністрації дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 1,0217 га (кадастровий номер :04:007:0061) для збереження та використання скверу на вул. О. Кульчицької за рахунок земель житлової та громадської забудови з подальшим її переведенням до земель рекреаційного призначення; Львівській міськраді здійснити державну реєстрацію речового права відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на земельні ділянки площею 0,1583 га (кадастровий номер :04:007:0060) та площею 1,0217 га (кадастровий номер :04:007:0061);

- 07.09.2020 Львівська міськрада прийняла ухвалу № 6647 "Про затвердження Залізничній районній адміністрації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) та надання земельної ділянки на вул. О. Кульчицької, 18", якою змінено Залізничній районній адміністрації цільове призначення земельної ділянки площею 1,0217 га на вул. О. Кульчицької, 18 (кадастровий номер :04:007:0061), яка є комунальною власністю міста, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, на цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, а також затверджено Залізничній районній адміністрації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) та надано земельну ділянку площею 1,0217 га (кадастровий номер :04:007:0061) на вул. О. Кульчицької, 18 у постійне користування для збереження та використання скверу (код КВЦПЗ 07.01. - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення) за рахунок земель рекреаційного призначення, перевівши їх із земель житлової та громадської забудови. Разом з тим встановлено Залізничній районній адміністрації обмеження відповідно до законодавства України на користування земельною ділянкою скверу на вул. О. Кульчицької, 18, заборонивши зміну цільового використання землі та доручено здійснити державну реєстрацію речового права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 1,0217 га кадастровий номер :04:007:0061 цільове призначення 07.01. - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; категорія земель землі рекреаційного призначення; вид використання - для збереження скверу;

- з інформаційних довідок від 29.03.2021 № 250286231 і № 250286354 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що земельні ділянки площею 1,0217 га (кадастровий номер :04:007:0061) та площею 0,1583 га (кадастровий номер :04:007:0060) є комунальною власністю;

- ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.12.2020 зупинено провадження у справі № 914/2653/20 (за позовом ТОВ "СК "Сокіл" до Львівської міськради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міськради від 05.03.2020 № 6430) до набрання законної сили рішенням адміністративного суду у справі № 380/344/20 (за позовом ТОВ "СК "Сокіл" до Львівської міськради про визнання протиправними і скасування ухвал) та рішенням господарського суду у справі № 914/1959/19 (за позовом ТОВ "СК "Сокіл" до Львівської міськради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - РО "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова", про визнання незаконною та скасування пунктів 2 та 3.2 ухвали Львівської міськради від 29.11.2018 № 4288 "Про державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку на вул. О. Кульчицької, 18 та надання управлінню земельних ресурсів департаменту містобудування дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. О. Кульчицької, 18";

- ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 зупинено провадження у справі № 914/1959/19 до набрання законної сили судовим рішенням Західного апеляційного господарського суду з розгляду апеляційної скарги РО "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.11.2020 у справі № 914/1959/19;

- ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 зупинено апеляційне провадження у справі № 380/344/20 (за позовом ТОВ "СК "Сокіл" до Львівської міськради, за участю третьої особи без самостійних вимог: РО "Релігійна громада Української греко-католицької церкви Парафії всіх святих українського народу у Залізничному районі м. Львова", про визнання протиправними і скасування ухвал Львівської міськради від 21.05.2015 № 4657 та від 25.04.2019 № 4938) до набрання законної сили рішенням у справі № 914/2291/19.

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що всупереч постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 у справі № 26592/11/9104 звернення позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки залишилося нерозглянутим Львівською міськрадою, а оспорюваним рішенням порушено охоронюваний законом інтерес Товариства на отримання в оренду спірної земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 914/2291/19 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Таким чином, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

За змістом частин 1, 2, 5 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 1 частини 3 та частини 13 статті 123 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615), на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

За змістом частини 1 статті 122 ЗК України, на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування якої посилається скаржник, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі статтями 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615), на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування якого посилається скаржник, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Статтею 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді (в порядку місцевої ініціативи) будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування. Порядок внесення місцевої ініціативи на розгляд ради визначається представницьким органом місцевого самоврядування або статутом територіальної громади з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Місцева ініціатива, внесена на розгляд ради у встановленому порядку, підлягає обов`язковому розгляду на відкритому засіданні ради за участю членів ініціативної групи з питань місцевої ініціативи. Рішення ради, прийняте з питання, внесеного на її розгляд шляхом місцевої ініціативи, обнародується в порядку, встановленому представницьким органом місцевого самоврядування або статутом територіальної громади.

Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено і скаржником не спростовано той факт, що у визначений пунктом 2 ухвали Львівської міськради від 27.12.2007 № 1478 тримісячний термін ТОВ "СК "Сокіл" не подало до Львівської міськради на затвердження виготовлений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та не зверталося із заявами/клопотаннями про внесення змін до вказаного пункту, зокрема щодо продовження зазначеного строку, а також позивач не надав жодних доказів на підтвердження виникнення в нього будь-якого речового права на спірну земельну ділянку станом на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615, якою (ухвалою) статус скверу надано громадському простору за адресою: м. Львів, вул. О. Кульчицької, 18.

Водночас суди правильно зазначили, що чинним законодавством України не передбачено таких підстав виникнення речового права на землю, як "законний інтерес" або "виникнення правовідносин щодо надання земельної ділянки у користування", тоді як прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду є виключно правом, а не обов`язком органу місцевого самоврядування щодо розпорядженням землею комунальної власності, оскільки частиною 13 статті 123 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615) визначено можливість відмови уповноваженого органу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав його невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів.

Більше того, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування наведених норм земельного законодавства викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16, від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц, який (висновок) на підставі частини 4 статті 236 ГПК України враховано судами під час вирішення цього господарського спору та від якого (висновку) колегія суддів не вбачає жодних підстав відступати.

Наведене виключає можливість порушення охоронюваного законом інтересу позивача на ймовірне отримання в оренду спірної земельної ділянки під забудову внаслідок прийняття Міськрадою оспорюваної ухвали.

Крім того, ухвалою від 21.06.2018 № 3615 Міськрада не надавала будь-якій іншій особі дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що також свідчить про недоведеність порушення оспорюваною ухвалою прав та інтересів ТОВ "СК "Сокіл" щодо вказаної земельної ділянки.

Колегія суддів зауважує, що відсутність у Товариства будь-якого речового права на спірну земельну ділянку станом на час прийняття Львівською міськрадою ухвали від 21.06.2018 № 3615 виключає необхідність попереднього припинення відповідачем права власності чи користування нею, яке (право) ще ні в кого фактично не виникло, як того вимагає частина 5 статті 116 ЗК України.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 461/2132/17 (щодо застосування статей 14, 24 Конституції України, статті 123 ЗК України), від 14.08.2018 у справі № 520/13915/15-а (щодо застосування висновків ЄСПЛ та Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, які прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді), від 23.11.2018 у справі № 826/8844/16 (щодо застосування положень статті 122 ЗК України, пункту 34 частини 1 статті 26 та статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 909/1254/14 (щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції), оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій та зазначених справах не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору.

Так, на відміну від цієї господарської справи, під час розгляду якої судами враховано факт відсутності в позивача та в третьої особи будь-якого речового права на спірну земельну ділянку рекреаційного призначення, надану Львівською міськрадою для суспільних і громадських потреб (під сквер) згідно з ухвалою від 21.06.2018 № 3615, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі № 461/2132/17, якою було задоволено позов двох фізичних осіб про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міськради від 09.02.2017 № 1545, якою іншій фізичній особі (третій особі на стороні відповідача) було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з тих встановлених судами фактичних обставин, що позивачі та третя особа є сусідами, суміжними землекористувачами і тривалий час фактично володіли та користувалися спірною земельною ділянкою спільно та відкрито. Усі вони подали заяви про надання їм дозволів на виготовлення проектної документації на відведення земельних ділянок, що входять у межі спірної земельної ділянки, проте дозвіл на розробку проекту її відведення надано лише третій особі, фактичні взаємовідносини якої з позивачами свідчать про наявність у кожного з них законного інтересу використовувати земельну ділянку відповідно до добросусідських домовленостей, що дотримувалися протягом тривалого часу.

Тобто спір у вказаній адміністративній справі виник між сусідами суміжних земельних ділянок на стадії отримання одним з них дозволу на виготовлення проекту землеустрою з відведення всієї земельної ділянки, яка до того ними спільно використовувалася на добросусідських засадах. При цьому апеляційний суд під час розгляду зазначеної справи дійшов висновку про те, що надання дозволу дає особі правомірні, небезпідставні сподівання та очікування, що після розробки проекту землеустрою земельну ділянку їй може бути надано, якщо для цього не буде законних перешкод.

Натомість суд апеляційної інстанції під час вирішення цього господарського спору правомірно зауважив, що у визначений пунктом 2 ухвали Львівської міськради від 27.12.2007 № 1478 тримісячний термін ТОВ "СК "Сокіл" не подало відповідачу на затвердження виготовлений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та не зверталося із заявами/клопотаннями про внесення змін до вказаного пункту, зокрема щодо продовження зазначеного строку, що може свідчити про існування відповідних законних перешкод, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Неподібність спірних правовідносин в адміністративній справі № 520/13915/15-а, у якій Верховним Судом було ухвалено постанову від 14.08.2018 та викладено висновок щодо застосування положень статті 118 ЗК України, а саме про недоведеність втручання суду в дискреційні повноваження Одеської міської ради з огляду на тривале ухилення відповідача від прийняття одного з конкретних рішень (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його затвердженні), визначених вказаною статтею, за неодноразовими зверненнями позивача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який (проект) було погоджено у встановленому порядку, зумовлена тим, що, як правильно зазначив апеляційний суд, предметом позову в цій господарській справі не є оскарження результатів розгляду Міськрадою проекту ухвали про затвердження проекту землеустрою чи питання невиконання відповідачем постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2012 у справі № 26592/11/9104, оскільки позивач оскаржив до суду рішення Львівської міськради про надання статусу скверу певній громадській території. При цьому Одеський апеляційний адміністративний суд, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшов висновку, що Одеська міська рада всупереч вимогам статті 118 ЗК України не розглянула по суті заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та не прийняла з цього приводу жодного рішення, тобто вийшла за межі своїх повноважень, оскільки право відступати від положень ЗК України та інших правових норм органам місцевого самоврядування не надано, а тому висновок щодо застосування положень статті 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою регулюються спірні правовідносини у справі № 914/2291/19, Верховним Судом у зазначеній адміністративній справі взагалі не формувався.

У свою чергу неподібність спірних правовідносин в справі № 826/8844/16, в якій Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду було ухвалено постанову від 23.11.2018, зумовлена оскарженням фізичною особою бездіяльності Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, яка полягає у невинесенні протягом місяця (від дати реєстрації клопотання) на пленарне засідання сесії Київської міської ради питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), тоді як розгляд такого клопотання та підготовка проектів Київської міської ради з питань передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, які виносяться на пленарне засідання ради, належить до компетенції Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації). Тобто суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні вказаного адміністративного позову, фактично виходили з його пред`явлення до неналежного відповідача.

У зазначеній адміністративній справі викладено висновок щодо застосування норм частини 1 статті 122 ЗК України, пункту 34 частини 1 статті 26 та статті 59 "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме, що з їх змісту випливає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність належить до виключних повноважень Київської міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні, при цьому рішення, дії або бездіяльність Київської міської ради щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду. Тобто приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Натомість оспорюване позивачем у цій господарській справі рішення Міськради про надання статусу скверу певній території не є рішеннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про надання її у власність, а висновок щодо застосування положень статті 9 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою регулюються спірні правовідносини у справі № 914/2291/19, Верховним Судом у зазначеній адміністративній справі взагалі не формувався.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що на відміну від цієї господарської справи, під час розгляду якої суди виходили з обставин відсутності виникнення у позивача будь-якого речового права на спірну земельну ділянку, ухвалюючи постанову від 26.05.2020 у справі № 909/1254/14, якою було залишено без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 про відмову в задоволенні позову прокурора Верховинського району про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 16.08.2010, договору суборенди земельної ділянки від 15.10.2010, приведення земельної ділянки площею 1,2914 га в попередній стан та повернення її Голошинській сільській раді, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оспорювані у справі договори оренди і суборенди земельної ділянки укладено на підставі рішень Голошинської сільської ради, доказів скасування чи визнання недійсними яких сторони не надали, а порушення процедури голосування при прийнятті рішень сільською радою не заперечує факту прийняття таких рішень та не може слугувати підставою для визнання недійсними договорів, укладених на підставі таких рішень, з мотивів відсутності волевиявлення ради на передачу земельної ділянки в оренду. При цьому Верховний Суд виходив зі встановлених судами фактичних обставин виникнення в фізичної особи-підприємця Миронюка В. В. і Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідропауер" речових прав оренди та суборенди земельної ділянки відповідно.

Таким чином, у цій справі та інших справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене вище свідчить про різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у справі № 914/2291/19 та у справах №№ 461/2132/17, 520/13915/15-а, 826/8844/16, 909/1254/14.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність спірних правовідносин у господарській справі, що розглядається, та справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "СК "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 914/2291/19 на підставі пункту 5 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Сокіл" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 914/2291/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай