РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2022Справа № 910/1250/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Єрменок О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер"

до Міністерства оборони України

про стягнення 937 777,71 грн,

Представники сторін:

від позивача Зініна Н.М. (самопредставництво);

від відповідача Кривошея Д.А. (самопредставництво).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення 937 777,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 286/2/21/9 на закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги щодо забезпечення харчуванням, забезпечення комплектами продуктів за каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) в частині своєчасної і повної оплати, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 937 777,71 грн.

Ухвалою суду від 02.02.2022 судом відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 01.03.2022 та встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

10.02.2022 відповідачем, у встановлений судом строк, подано відзив на позовну заяву, в якому останній не заперечує факт отримання послуг, проте зазначає, що заявлена до стягнення сума перевищує ціну, визначену сторонами в договорі, а також зазначає про відсутність коштів, передбачених на такі цілі у зв`язку з ненадходження їх з Держаного бюджету України, а отже, заявлені вимоги є безпідставними, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовну.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Судове засідання, призначене на 01.03.2022 не відбулось, у зв`язку з введенням на території України режиму воєнного стану, а також перебуванням судді Удалової О.Г. у відпустці.

Ухвалою суду від 11.05.2022 було призначено судове засідання на 31.05.2022.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою.

Рада суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, зокрема, вказала по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

У судовому засіданні 31.05.2022 представники сторін подали заяви про здійснення розгляду справи по суті. Заяви залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Протокольною ухвалою від 31.05.2022 суд постановив відкласти судове засідання на 14.06.2022.

01.06.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти доводів відповідача та зауважує, що чинним законодавством не встановлено залежності оплати отриманих товарів, послуг від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів, послуги на заявлену суму прийняті, первинні документи підписані без зауважень, у зв`язку з чим у відповідача виникло зобов`язання з їх оплати. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на постанови Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 та постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 916/774/18, від 01.07.2019 у справі № 910/4377/18, від 08.07.2019 у справі № 910/4375/18 та від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, а також на рішення Господарського суду м. Києва, які набрали законної сили, з аналогічних правовідносин: № 910/1118/22, № 910/17271/19, № 910/545/20, № 910/1007/21, № 910/1002/21, № 910/1006/21, № 910/448/20.

Крім того, у відзиві на позовну заяву є посилання на рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та на рішення від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України", де зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідач правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

30.04.2021 між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та ТОВ "Військсервіс-Волонтер" (виконавець, позивач) було укладено Договір № 286/2/21/9 про закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги щодо забезпечення харчуванням, забезпечення комплектами продуктів за Каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) (далі - договір).

Відповідно до п.п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 14.06.2021) виконавець зобов`язується у 2021 році надати послуги особовому складу та штатним тваринам військових частин в стаціонарних та польових умовах при залученні суб`єктів господарювання, зазначені у специфікації до цього Договору, здійснити освіження продовольства, а замовник - прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.

У пунктах 2.2, 2.3 договору наведено перелік військових частин, яким надаються послуги згідно з умовами цього Договору.

Замовник має право зменшити обсяг закупівлі за договором залежно від фактичного фінансування видатків (п.п. 2.4 договору).

Ціна, кількість та строки надання послуг у 2021 році визначаються у специфікації цього договору, загальна вартість послуг з ПДВ становить 382 867 855 (триста вісімдесят два мільйони вісімсот шістдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп.

Ціна, кількість та строки надання послуг у 2022 році зазначаються у специфікації цього договору, загальна вартість послуг з ПДВ становить 76 573 571 (сімдесят шість мільйонів п`ятсот сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн 00 коп. (п.п. 2.5 договору - в редакції додаткової угоди № 8 від 17.01.22).

Відповідно до п.п. 3.5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021) приймання послуг за якістю та обсягом здійснюють представники замовника відповідно до вимог чинного законодавства у присутності представника виконавця.

На підставі оформлених актів приймання наданих послуг з організації харчування щотижнево (станом на понеділок наступного тижня) складаються зведені акти приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) (далі - зведені акти), які підтверджують виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період та підписується: перший примірник - замовником, представниками замовника та представниками виконавця, другий, третій та четвертий - представниками замовника і представниками виконавця.

Відповідно до підпункту 3.5.2 договору - якість та обсяг наданих послуг оформляється актом приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.3), який складається представником виконавця та представником замовника щоденно у трьох примірниках: перший - замовнику, другий - представнику замовника, третій - представнику виконавця.

Відповідно до п.п. 3.5.5 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 17.05.2021) якість та обсяг наданих послуг із забезпечення комплектами продуктів зазначаються у зведеному акті приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період. Зведений акт складається щотижнево (станом на понеділок наступного тижня), але не пізніше 5-ти робочих днів з часу отримання послуг в повному обсязі у чотирьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий, четвертий - представнику замовника, третій - представнику виконавця.

Підставою для складання зведеного акту приймання наданих послуг із забезпечення комплектами продуктів є акт приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6.1) (далі - акт приймання-передачі комплектів) за замовленим асортиментом і кількістю, визначеною заявкою на забезпечення харчовими продуктами військової частини (додаток 13.7) (далі - заявка на харчові продукти), накладні на передачу продуктів харчування представником виконавця представнику замовника з наявністю документів, що засвідчують якість, придатність і безпечність, відповідністю чинним стандартам та своєчасністю поставки до вказаного місця.

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 17.01.2022) ціна цього Договору становить 459 441 426 (чотириста п`ятдесят дев`ять мільйонів чотириста сорок одна тисяча чотириста двадцять шість) грн 00 коп, у тому числі: без ПДВ - 383 172 371 грн 73 коп, ПДВ - 76 269 054 грн 27 коп (за загальним фондом), з них:

у 2021 році: 382 867 855 (триста вісімдесят два мільйони вісімсот шістдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 00 коп, у тому числі: без ПДВ - 319 310 309 грн 77 коп, ПДВ - 63 557 545 грн 23 коп (за загальним фондом).

у 2022 році: 76 573 571(сімдесят шість мільйонів п`ятсот сімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят одна) грн 00 коп, у тому числі: без ПДВ - 63 862 061 грн 96 коп, ПДВ - 12 711 509 грн 04 коп (за загальним фондом).

Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін або у односторонньому порядку відповідно до пункту 7.2.1 (п.п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021) передбачено, що розрахунки за цим Договором проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 30 календарних днів з дня надходження до замовника належним чином оформлених наступних документів:

- рахунків-фактур;

- зведеного акту приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) та/або зведеного акту приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6);

- повідомлення-підтвердження, яке заповнюється представником замовника.

Згідно з п. 6.1 договору послуги виконавцем надаються протягом строку, який зазначено у специфікації до цього Договору.

Замовник зобов`язаний у разі відсутності фактів порушень виконавцем договірних зобов`язань, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані виконавцем послуги у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього Договору (п.п. 7.1.2 договору).

Відповідно до пункту 11.1 договору (в редакції додаткової угоди №5 від 09.12.2021) Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 березня 2022 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення за умови надання платіжних документів у межах дії Договору. Після закінчення терміну дії Договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем, у період з 10.05.2021 по 31.12.2021 включно, надано відповідачу послуги на загальну суму 937 777,71 грн, що підтверджується повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку та зведеними актами приймання наданих послуг з організації харчування (далі разом - зведені акти), а саме:

1. 4/0563/2558 від 31.12.21 на суму 1788,66 грн;

2. 2/0563/2558 від 26.12.21 на суму 1224,36 грн;

3. 8/2622/8 від 27.06.21 на суму 13618,85 грн;

4. 55/0563/3 від 19.12.21 на суму 911,25 грн;

5. 64/2975 від 31.12.21 на суму 1314,00 грн;

6. 54/0563/3 від 12.12.21 на суму 911,25 грн;

7. 70/1356 від 31.12.21 на суму 2171,11 грн;

8. 53/0563/3 від 05.12.21 на суму 913,06 грн;

9. 52/0563/3 від 28.11.21 на суму 913,06 грн;

10. 32/0488/2736 від 31.12.21 на суму 1627,30 грн;

11. 30/0488/2736 від 26.12.21 на суму 2278,21 грн;

12. 57/0563/3 від 31.12.21 на суму 653,59 грн;

13. 32/2/1476 від 31.12.21 на суму 715,27 грн;

14. 47/47/4245 від 31.12.21 на суму 2441,69 грн;

15. 35/0488/1 від 12.12.21 на суму 2461,55 грн;

16. 34/0488/1 від 05.12.21 на суму 2461,55 грн;

17. 30/2/1476 від 19.12.21 на суму 676,15 грн;

18. 31/2/1476 від 26.12.21 на суму 316,80 грн;

19. 56/0563/3 від 26.12.21 на суму 911,25 грн;

20. 46/46/4245 від 26.12.21 на суму 3418,36 грн;

21. 3384/26 від 26.12.21 на суму 593,66 грн;

22. 3384/27 від 31.12.21 на суму 593,66 грн;

23. 38/0488/1 від 31.12.21 на суму 2524,55 грн;

24. 37/0488/1 від 26.12.21 на суму 2524,55 грн;

25. 28/0488/2736 від 19.12.21 на суму 2221,51 грн;

26. б/н від 26.12.21 на суму 1570,80 грн;

27. 60/2975 від 19.12.21 на суму 1728,50 грн;

28. 36/0488/1 від 19.12.21 на суму 2524,55 грн;

29. 30/3384 від 28.11.21 на суму 180,00 грн;

30. 2/3114 від 28.11.21 на суму 81,00 грн;

31. 2/2975/с від 16.05.21 на суму 1984,90 грн;

32. 2/3990/1 від 04.07.21 на суму 3870,00 грн;

33. 45/0563/3750 від 31.12.21 на суму 61583,34 грн;

34. 131/0563/3750 з 27.12.21 по 31.12.21 на суму 115787,33 грн;

35. 128/0563/3750 з 20.12.21 по 26.12.21 на суму 166297,62 грн;

36. 44/0563/3750 від 26.12.21 на суму 64232,93 грн;

37. 129/0563/3750 від 26.12.21 на суму 237811,10 грн;

38. 2/1322/1451 з 20.12.21 по 20.12.21 на суму 79,65 грн;

39. 132/0563/3750 від 31.12.21 на суму 229860,74 грн.

Вищезазначені зведені акти підписані та скріплені печатками виконавця та замовника без будь-яких зауважень та заперечень.

З метою здійснення розрахунків, відповідно до умов п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021), позивачем виставлено відповідачу для оплати наданих послуг рахунки-фактури, проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконав.

Документи, передбачені договором для оплати наданих послуг (рахунки-фактури, зведені акти та повідомлення-підтвердження), були надані позивачем відповідачу до канцелярії Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України згідно Реєстрів документів на оплату згідно договору, що підтверджується реєстраційними номерами вхідної кореспонденції відповідача.

Однак відповідачем, у порушення умов договору, не здійснено оплату за надані послуги за вказаний період на загальну суму 937 777,71 грн, що є підставою звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Як встановлено судом, та відповідачем не заперечується, позивач на виконання умов договору №286/2/21/9 від 30.04.21 року в період з 10.05.21 по 31.12.21 року включно надав Міністерству оборони України послуги щодо забезпечення харчуванням, забезпечення комплектами продуктів за Каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на загальну суму 937 777,71 грн.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.1 (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021) встановлено, що розрахунки за цим Договором проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 30 календарних днів з дня надходження до замовника належним чином оформлених наступних документів:

- рахунків-фактур;

- зведеного акту приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) та/або зведеного акту приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6);

- повідомлення-підтвердження, яке заповнюється представником замовника.

Додатково судом враховано, що згідно з доданим позивачем до матеріалів справи Актом від 19.01.2022 звіряння розрахунків за надані у 2021 році послуги за договором № 286/2/21/9 від 30.04.2021, який є його невід`ємною частиною, відповідачем визнано факт існування у нього заборгованості у розмірі 937 777,71 грн.

Отже, враховуючи зміст п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021) та положення ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, а також акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, дати отримання відповідачем документів передбачених п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.05.2021), які підтверджуються долученими до матеріалів справи реєстрами документів на оплату послуг, грошове зобов`язання відповідача по оплаті наданих позивачем послуг станом на момент розгляду спору є таким, що настало.

Проте, як встановлено судом, відповідачем оплата за надані позивачем послуги здійснена не була.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідач всупереч умов договору та положенням ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, у останнього станом на момент розгляду спору існує непогашена перед позивачем заборгованість у розмірі 937 777,71 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач наявності обставин та підстав звільнення від обов`язку оплати отриманих послуг на заявлену суму не довів, доказів оплати вартості отриманих послуг на суму 937 777,71 грн суду не надав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, про відсутність у нього підстав для оплати спірної заборгованості з тих підстав, що вартість отриманих послуг перевищує суму договору, та про відсутність коштів, передбачених на такі цілі у зв`язку із ненадходження їх з Держаного бюджету України, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність державної організації, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 922/541/17, від 03.04.2018 у справі № 924/29/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 11.04.2018 у справі № 915/13/17, від 12.04.2018 у справі № 924/22/17 та у справі № 921/254/18 від 16.09.2019.

Таким чином, суд дійшов висновку, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб`єктами підприємницької діяльності з установами, які фінансуються з бюджету; виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору повинно здійснюватися на загальних підставах.

Також відповідачем помилково ототожнено поняття "бюджетне зобов`язання" (пункт 7 статті 2 Бюджетного кодексу України) та "господарське зобов`язання" (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У свою чергу, бюджетним зобов`язанням є будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають виключно у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Бюджетного кодексу України).

Спеціальні норми Бюджетного Кодексу не регулюють господарські відносини, які виникають між юридичними особами (у тому числі, за участю органу місцевого самоврядування) при укладенні господарських договорів та їх виконанні.

Таким чином, чинне законодавство розрізняє поняття "бюджетне зобов`язання" та "господарське зобов`язання", які відповідач безпідставно ототожнює.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не надано жодних доказів того, що договір № 286/2/21/9 від 30.04.2021 було укладено відповідно до бюджетного асигнування, а тому правовідносини сторін договору відносяться до господарсько-майнових. Окрім того, відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо відсутності бюджетних асигнувань для оплати наданих послуг позивачем у 2021 році або у майбутньому періоді.

Судом також встановлено, що документи для оплати отриманих послуг були надані відповідачу в період дії договору № 286/2/21/9 від 30.04.2021.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами доведено суду факт надання обумовлених договором послуг у спірний період та їх прийняття відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6, код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, 10/8, код 40887542) заборгованість у розмірі 937 777 (дев`ятсот тридцять сім тисяч сімсот сім) грн 71 коп, витрати по сплаті судового збору в розмірі 14066 (чотирнадцять тисяч шістдесят шість) грн 67 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.06.2022.

Суддя О.Г. Удалова