ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Справа№ 910/6210/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

скаржник: Ришков О.О. особисто

від скаржника: Єніч В.С. - ордер АА1143686 від 30.09.2021

від ПрАТ "Кріпта": Арчаков Д.В. в порядку самопредставництва

від ПрАТ "Кріпта": Рибарук М.М. - ордер КС917938 від 21.12.2021

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року

у справі № 910/6210/20 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "Кріпта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20, серед іншого, визнано кредиторами боржника: ПрАТ "Кріпта" з грошовими вимогами на суму 14 784 224,70 грн., з яких: 35189,00 грн. - вимоги першої черги, 14 749 035,70 грн. - вимоги четвертої черги; приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Вараву Р.С. з грошовими вимогами на суму 2 255 763,95 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 2 251 223,95 грн. - вимоги четвертої черги; ПрАТ "Квазар" з грошовими вимогами на суму 4 223 842,25 грн., з яких 4 204,00 грн. - вимоги першої черги, 4 219 638,15 грн. - вимоги четвертої черги; ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" з грошовими вимогами на суму 832 613,62 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 704 453,86 грн. - вимоги четвертої черги, 123 619,76 грн. - вимоги шостої черги; ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 423 380,96 грн. - вимоги першої черги. Крім того, вказаною ухвалою суду відмовлено ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна, задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О., припинено повноваження керівника ТОВ "Піллар" ОСОБА_1 та покладено виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О., припинення повноваження керівника ТОВ "Піллар" ОСОБА_1 та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заявленого клопотання.

Також в апеляційній скарзі скаржник просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання повноважень розпорядника майна та прийняти в даній частині нове рішення про задоволення цього клопотання.

Окрім наведеного, апелянтом в апеляційній скарзі міститься прохання скасувати вказану ухвалу в частині визнання вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., ОСОБА_2 і ПрАТ "Квазар" до боржника та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у визнанні вказаних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Копитова О.С., Сотніков С.В.

23.10.2021 року через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшло клопотання про витребування у господарського суду міста Києва всіх матеріалів справи №910/6210/20.

Ухвалою суду від 26.10.2021 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі, а також доказів направлення копії апеляційної скарги приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Вараві Р.С. та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

26.10.2021 року через відділ документального забезпечення суду від представника ПрАТ "Кріпта" надійшла заява про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 ГПК України.

01.11.2021 року, згідно відмітки канцелярії суду, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 26.10.2021 року надано платіжне доручення про доплату судового збору у розмірі 22 196,00 грн. та докази направлення копії апеляційної скарги приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Вараві Р.С.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 25.11.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі, а також витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6210/20 про банкрутство ТОВ "Піллар".

У поданих через відділ документального забезпечення суду відзивах на апеляційну скаргу представник ініціюючого кредитора, приватний виконавець Варава Р.С. та ОСОБА_2 просять залишити її без задоволення.

У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 для розгляду справи №910/6210/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Отрюх Б.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/6210/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року за клопотаннями представників скаржника, ПрАТ "Кріпта" та арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. відкладено розгляд справи на 16.12.2021 року на підставі ст. 216 ГПК України, а також повторно витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6210/20 за заявою ПрАТ "Кріпта" до ТОВ "Піллар" про банкрутство.

До дати судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ПрАТ "Квазар" надійшли письмові пояснення, від представника апелянта - заява про розгляд справи за відсутності апелянта, а від ліквідатора боржника арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. - клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, на виконання ухвали від 25.11.2021 року Господарським судом міста Києва листом від 06.12.2021 року повідомлено про те, що витребувані матеріали справи №910/6210/20 було направлено до Північного апеляційного господарського суду 03.12.2021 у зв`язку із надходженням апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.08.2021.

Судове засідання, призначене на 16.12.2021 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. та судді Копитової О.С. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року, після виходу головуючого судді Остапенка О.М. та судді Копитової О.С. з лікарняного, розгляд справи №910/6210/20 призначено на 27.01.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

26.01.2021 року від представника скаржника надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Судове засідання, призначене на 27.01.2022 року, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. та судді Копитової О.С. у відпустці.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року, після виходу головуючого судді Остапенка О.М. та судді Копитової О.С. з відпустки, розгляд справи №910/6210/20 призначено на 24.02.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Іншою ухвалою суду від 31.01.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника скаржника про вжиття заходів забезпечення позову.

У зв`язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 для розгляду справи № 910/6210/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М.,судді:Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/6210/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року.

Через військову агресію Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з чим для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану судове засідання з розгляду справи №910/6210/20, призначене на 24.02.2022 року, не відбулось.

Разом з тим, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки для розгляду справи №910/6210/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В. та ухвалою від 12.04.2022 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження вказану справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року та призначено її до розгляду на 19.05.2022 за участю повноважних представників сторін.

Ухвалою суду від 19.05.2022 року відкладено розгляд справи на 02.06.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Гусара І.О. надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи документів, від представника скаржника - додаткові пояснення з доданими до них документами, а від представника ОСОБА_2 - клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її представника.

В судовому засіданні 02.06.2022 року заслухано пояснення скаржника, представників скаржника, ПрАТ "Кріпта", арбітражного керуючого Гусара І.О. та протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 14.06.2022 року.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшли додаткові документи, які долучено судом до матеріалів справи, а також клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14.06.2022 року протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи з викладених у ньому мотивів та оголошено перерву у справі до 23.06.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Скаржник та його представник в судовому засіданні 23.06.2022 року вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі.

Представники ініціюючого кредитора в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, в частині скасування ухвали про задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О., припинення повноваження керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. заперечували, просили залишити її без задоволення в цій частині. Щодо оскарження ухвали про відмову ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна, а також про визнання вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., ПрАТ "Квазар" і ОСОБА_2 до боржника просили закрити апеляційне провадження з огляду на відсутність у скаржника права на оскарження ухвали в цій частині.

Представники інших учасників провадження у справі в судове зсідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

23.06.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6210/20 про банкрутство ТОВ "Піллар", провадження у якій відкрито 23.11.2020 року за заявою ПрАТ "Кріпта", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Офіційне оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Піллар" було оприлюднено 21.12.2020 року за №65630.

Після публікації вказаного оголошення до суду надійшла низка заяв з кредиторськими вимогами до боржника.

Крім того, від розпорядника майна боржника Гусара І.О. надійшло клопотання про припинення повноважень керівника боржника ОСОБА_1 та покладення виконання обов`язків керівника на розпорядника майна, яке мотивовано невиконанням керівником боржника обов`язків, покладених на нього Кодексом України з процедур банкрутства, та вимог арбітражного керуючого.

В свою чергу, у поданих суду запереченнях на клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" боржником, серед іншого, заявлено клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна боржника, яке мотивовано неналежними виконанням арбітражним керуючим своїх обов`язків як розпорядника майна.

За наслідками розгляду поданих суду заяв і клопотань, ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20, серед іншого, визнано кредиторами боржника: ПрАТ "Кріпта" з грошовими вимогами на суму 14784224,70 грн., з яких: 35189,00 грн. - вимоги першої черги, 14 749 035,70 грн. - вимоги четвертої черги; приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Вараву Р.С. з грошовими вимогами на суму 2255763,95 грн., з яких: 4540,00 грн. - вимоги першої черги, 2251 223,95 грн. - вимоги четвертої черги; ПрАТ "Квазар" з грошовими вимогами на суму 4223842,25 грн.,з яких 4204,00 грн. - вимоги першої черги, 4219638,15 грн. - вимоги четвертої черги; ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" з грошовими вимогами на суму 832 613,62 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 704 453,86 грн. - вимоги четвертої черги, 123 619,76 грн. - вимоги шостої черги; ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 423 380,96 грн. - вимоги першої черги. Крім того, вказаною ухвалою суду відмовлено ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна, задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О., припинено повноваження керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладено виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О.

Ухвала суду першої інстанції мотивована обґрунтованістю та доведеністю як грошових вимог визнаних кредиторів до боржника, так і вимог арбітражного керуючого Гусара І.О. щодо невиконання керівником боржника передбачених КУзПБ обов`язків.

За висновками суду, керівником ТОВ "Піллар" вчиняються дії, направленні на ускладнення процедури розпорядження майном у справі №910/6210/20, а саме: не виконуються законні вимоги розпорядника майна, не надаються запитуванні документи, повідомляється неправдива інформація та створюються перешкоди для проведення інвентаризації майна ТОВ "Піллар" і аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар".

При цьому, господарським судом міста Києва встановлено відсутність обставин, які у розумінні ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства можуть бути підставою для відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, керівник боржника зазначає, що кредиторські вимоги приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., Мірошниченко О.Ю. і ПрАТ "Квазар" до боржника є необґрунтованими, що є підставою для їх відхилення.

В свою чергу, висновки суду в частині припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. не відповідають обставинам справи з огляду на недоведеність арбітражним керуючим вказаних вимог належними та допустимими доказами, а ухвала про відмову у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна є такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для справи.

Оскільки доводи та вимоги скаржника фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині визнання вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., ПрАТ "Квазар" і ОСОБА_2 до боржника, відмови ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна, а також задоволення клопотання розпорядника майна боржника, припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О., то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 переглядається лише в зазначеній частині. В іншій частині ухвала не переглядається.

Щодо апеляційної скарги в частині задоволення клопотання розпорядника майна, припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Як встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/6210/20 про банкрутство ТОВ "Піллар".

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником боржника, ТОВ "Піллар", є Ришков Олександр Олексійович.

Разом з тим, ухвалою господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 задоволено клопотання розпорядника майна боржника, припинено повноваження керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладено виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О.

Тобто, в даному випадку оскаржуване ОСОБА_1 судове рішення (ухвала від 18.08.2021 року) в наведеній вище частині безпосередньо стосується його прав, інтересів та обов`язків як керівника боржника, повноваження якого припинено оскаржуваною ним ухвалою, отже останній має право на оскарження зазначеної вище ухвали в цій частині.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали в наведеній частині, колегія суддів вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за їхньою згодою.

Відповідно ч. 1 ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної процедури (санації, чи ліквідації).

У процедурі розпорядження майном за клопотанням розпорядника майна, сторін або інших учасників справи про банкрутство, що містить підтверджені відомості про перешкоджання керівником або органом управління боржника виконанню повноважень розпорядника майна, невжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а також про вчинення ними дій, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів, господарський суд має право припинити повноваження керівника або органу управління боржника та покласти виконання його обов`язків на розпорядника майна. Про припинення повноважень керівника або органу управління боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна господарський суд виносить ухвалу (ч. 2 ст. 40 КУзПБ).

В силу положень ч. 3 ст. 44 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний в тому числі проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника.

Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Згідно ч. 12 ст. 44 наведеного Кодексу, повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо: забезпечення збереження майна боржника; створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

Отже, взаємодія між розпорядником майна та керівником боржника в частині виконання заходів, передбачених ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, є необхідною.

Вказані повноваження господарського суду направлені на припинення зловживань з боку керівника боржника, оскільки такі зловживання унеможливлюють вчинення кредиторами заходів щодо належного захисту своїх прав, унеможливлюють повноцінне виконання розпорядником майном боржника своїх повноважень, що призводить до неможливості забезпечення господарським судом, яким відкрито провадження у справі про банкрутство, проведення повного комплексу заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном боржника, в межах присічних строків. Неналежне проведення процедури розпорядження майном боржника безпосередньо впливає на якість проведення наступних процедур у справі про банкрутство, тобто призводить до заниженого показника позитивних результатів від проведення процедури банкрутства або, взагалі, до відсутності позитивних результатів. Таким чином, нівелюється функція держави у забезпеченні регулювання відносин неплатоспроможності суб`єктів господарювання та функціонування ринкових відносин.

Як встановлено судом першої інстанції, з метою виконання покладених на розпорядника майна боржника обов`язків відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства та вимог ухвали про відкриття провадження у справі листом вих. № 02-01/31-2 від 16.12.2020 року арбітражний керуючий звернувся до керівника боржника Ришкова О.О. із запитом щодо надання копій документів, необхідних для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника та інвентаризації його активів.

У відповідь на зазначений запит, як зазначає місцевий суд, листом вих. №040121/1 від 04.01.2021 року керівник боржника повідомив розпорядника майна ТОВ "Піллар" про те, що у керівника боржника відсутні будь-які первинні документи підприємства та інша бухгалтерська документація.

Згідно листа № 02-01/31-29 від 19.01.2021 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" повторно звернувся до керівника боржника із запитом щодо надання документів, інформації та необхідності проведення інвентаризації, а також повідомив останнього про те, що керівник підприємства, господарська діяльність якого не припинена, не позбавлені права замовити та отримати дублікат печатки підприємства, а також копії документів, статуту, фінансової та іншої звітності, які подавались підприємством до контролюючих органів за минулі періоди.

При цьому, як встановив суд першої інстанції, у відповідь на повторний запит листом від 02.02.2021 року за №020221/1 (отримано розпорядником майна 08.02.2021 року) керівником боржника надано запитувані документи для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар".

За висновками суду, керівником боржника не винесено розпорядчого документу (наказу) про проведення інвентаризації та не надано відповідних документів та інформації для її проведення, а відповідна вимога про винесення наказу про проведення інвентаризації активів ТОВ "Піллар" залишилась поза увагою.

За наведених обставин розпорядником майна у відповідності до ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства з власної ініціативи проведено інвентаризацію активів, які були виявлені, зокрема тих, які перебувають на відповідальному зберіганні у ПАТ "Квазар" (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, б. 3, ) відповідно до постанов приватного виконавця Варави Р.С. у ВП № 57438374 від 19.10.2018 року.

Як встановлено судом в оскаржуваній ухвалі, зазначені обставини свідчать про вчинення керівником ТОВ "Піллар" дій, направлених на ускладнення процедури розпорядження майном у справі №910/6210/20, а саме: не виконання законних вимог розпорядника майна, не надання запитуваних документів, повідомлення неправдивої інформації та створення перешкод для проведення інвентаризації майна ТОВ "Піллар" та аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар" і, як наслідок, стали підставою для задоволення клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О. про припинення повноважень керівника боржника Ришкова О.О. та покладення виконання його обов`язків на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі висновки помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, листом вих. №02-01/31-2 від 16.12.2020 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" звернувся до керівника боржника із запитом щодо надання копій документів необхідних для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності Боржника та інвентаризації його активів.

Також у листі вих. №02-01/31-2 від 16.12.2020 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" повідомив керівника ТОВ "Піллар" про необхідність видати розпорядчий документ керівника підприємства про створення інвентаризаційної комісії.

У відповідь на запит розпорядника майна, листом вих. №040121/1 від 04.01.2021 року керівник боржника повідомив розпорядника майна ТОВ "Піллар" про те, що ПрАТ "Квазар", використовуючи статус зберігача майна, заблокував доступ всім працівникам ТОВ "Піллар" до своїх робочих місць та про те, що внаслідок цих дій ТОВ "Піллар" повністю втратило контроль над своїм майном, документацією, інформаційними системами. При цьому у листі зазначено, що ТОВ "Піллар" звернулось до правоохоронних органів з метою захисту своїх інтересів і майна.

Про обставини наявного кримінального провадження свідчать наявні у справі витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт того, що працівники та представники боржника втратили доступ до приміщень, де розміщено основну частину документації, зокрема первинної, а також виробниче обладнання та інше майно боржника, як наслідок керівник боржника був позбавлений можливості надати розпоряднику майна відповідні документи.

При цьому, судова колегія зазначає, що у відповідному листі керівника не міститься відмова надати на вимогу розпорядника майна запитувані документи чи виконати інші вимоги розпорядника майна, не вказується, що відповідні документи боржника відсутні у його керівника, а лише зазначено про неможливість повноцінного доступу до майна, документів та інформаційних систем ТОВ "Піллар" через дії ПрАТ "Квазар", що унеможливлює належне проведення інвентаризації активів та зобов`язань ТОВ "Піллар", а також про дії, які були вжиті керівником ТОВ "Піллар" у зв`язку з цим, зокрема, подання заяв до правоохоронних органів.

З огляду на наведені обставини, у листі вих. №040121/1 від 04.01.2021 керівник ТОВ "Піллар" просив арбітражного керуючого Гусара І.О. сприяти в отриманні доступу до орендованих у ПрАТ "Кріпта" та ПрАТ "Квазар" приміщень з метою підготовки до інвентаризації активів ТОВ "Піллар".

Розпорядником майна боржника жодним чином не спростовано інформацію, що викладена у листі керівника ТОВ "Піллар" вих. №040121/1 від 04.01.2021 року.

В подальшому, листом №02-01/31-29 від 19.01.2021 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" повторно звернувся до керівника боржника із запитом про надання документів, інформації та необхідність проведення інвентаризації.

У відповідь на повторний запит листом від 02.02.2021 року за №020221/1, який отримано розпорядником майна 08.02.2021 року, апелянтом надано частину запитуваних документів для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар".

За висновками апеляційного суду, факт того, що скаржником надано документи та інформацію у відповідь на запит №02-01/31-29 від 19.01.2021 року жодним чином не свідчить про надання неправдивої інформації у листі №040121/1 від 04.01.2021 року. Враховуючи відсутність повноцінного доступу до майна та документації ТОВ "Піллар", надання первинної документації залишилось неможливим, натомість була надана фінансова та статистична звітність підприємства, яку можливо було поновити.

При цьому, судом також встановлено, що розпорядником майна ТОВ "Піллар" арбітражним керуючим Гусаром І.О. було підготовлено та подано до суду Звіт розпорядника майна Гусара І.О. за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар", що підтверджується матеріалами справи.

Отже, надання апелянтом документів на запит №02-01/31-29 від 19.01.2021 року свідчить про добросовісність дій Ришкова О.О. як керівника ТОВ "Піллар" та виконання ним вимог арбітражного керуючого.

Натомість розпорядником майна боржника арбітражним керуючим не доведено суду зворотнього, відтак висновок суду про надання скаржником неправдивої інформації є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо висновків суду про те, що керівником боржника не винесено розпорядчого документу (наказу) про проведення інвентаризації, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний в тому числі не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованим Міністерством юстиції України 30.10.2014 за №1365/26142.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно.

За рішенням керівника підприємства до складу інвентаризаційної комісії можуть бути включені члени ревізійної комісії господарського товариства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Згідно п.2.1. розділу ІІ Положення до складу робочих інвентаризаційних комісій включаються представники апарату управління, бухгалтерської служби та досвідчені працівники підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери).

Крім того інвентаризації, серед іншого, підлягає дебіторська та кредиторська заборгованість боржника (п. 7 розділу ІІІ Положення).

Як встановлено судом з наявних у справі доказів, листом вих.№02-01/31-2 від 16.12.2020 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" повідомив керівника ТОВ "Піллар" про необхідність видати розпорядчий документ керівника підприємства про створення інвентаризаційної комісії, до якої включити представників апарату управління, бухгалтерської служби та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери), а також розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О.

У листі вих. №040121/1 від 04.01.2021 року керівник боржника зазначив, що у ситуації, яка склалась на підприємстві, провести підготовчі заходи, як і саму інвентаризацію належним чином у відповідності до вимог законодавства України ТОВ "Піллар" наразі не має об`єктивної можливості, проте має нагальну потребу у проведенні інвентаризації, оскільки вже два роки працівники та представники боржника втратили доступ до приміщень, де розміщено основну частину документації, зокрема первинної, а також виробниче обладнання та інше майно боржника.

Факт належного повідомлення розпорядника майна боржника про дані обставини арбітражним керуючим не заперечується.

В подальшому, у листі №02-01/31-29 від 19.01.2021 року розпорядник майна ТОВ "Піллар" повторно просив керівника боржника видати розпорядчий документ про створення інвентаризаційної комісії, а також повідомити розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О. про строки проведення інвентаризації, місцезнаходження активів боржника, балансову вартість об`єктів інвентаризації та інші відомості, необхідні для проведення інвентаризації.

У відповідь на даний запит у листі від 02.02.2021 року за №020221/1 керівником боржника вказано наступне: "Щодо наказу про проведення інвентаризації, який ми обговорювали по телефону 29.01.2021 р., наразі ми проводимо створення інвентаризаційної комісії. Наказ буде надіслано Вам найближчим часом. Для економії часу для узгодження дати початку інвентаризації, будемо надсилати повідомлення на Вашу електронну скриньку".

На виконання вимог розпорядника майна боржника керівником боржника було видано Наказ "Про проведення інвентаризації" №001 від 09.02.2021 року та створення інвентаризаційної комісії. Вказану інвентаризацію наказано провести з 16.02.2021 року по 28.02.2021 року в приміщенні ТОВ "Піллар".

Крім того, своїм Наказом №002 від 15.02.2021 року "Про внесення змін до наказу про проведення інвентаризації" керівником боржника внесено зміни до складу інвентаризаційної комісії шляхом включення до неї розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О.

В подальшому, керівником ТОВ "Піллар" було видано Наказ від 19.02.2021 року №003 "Про проведення інвентаризації", яку наказано провести з 26.02.2021 року по 05.03.2021 року в приміщенні ТОВ "Піллар".

Таким чином, станом на дату звернення розпорядника майна боржника з відповідним клопотанням до суду про припинення повноважень керівника боржника Ришкова О.О. та покладення виконання його обов`язків на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. у матеріалах справи містились відповідні розпорядчі документи про створення інвентаризаційної комісії та про проведення інвентаризації з доказами, які підтверджують їх надсилання розпоряднику майна ТОВ "Піллар" арбітражному керуючому Гусару І.О.

Отже, висновок суду про відсутність Наказу про інвентаризацію та ухилення від видачі такого розпорядчого документу, так само як і твердження про невиконання вказівок розпорядника майна боржника, не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, як встановлено судом, відповідно до Акту про недопуск для проведення інвентаризації від 16.02.2021 та Акту про недопуск для проведення інвентаризації від 26.02.2021 року членам інвентаризаційної комісії ТОВ "Піллар" було відмовлено у допуску до приміщень, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 для проведення інвентаризації. Також із зазначених документів вбачається, що розпорядник майна ТОВ "Піллар" не з`явився для проведення інвентаризації у визначені дати та час проведення інвентаризації майна ТОВ "Піллар".

Тобто, незважаючи на неодноразові спроби, вжиті товариством, зокрема і його керівником, проведення інвентаризації майна боржника у встановленому чинним законодавством порядку виявилось неможливим.

Натомість, як було зазначено вище, розпорядником майна ТОВ "Піллар" арбітражним керуючим Гусаром І.О. було самостійно проведено інвентаризацію майна ТОВ "Піллар", що підтверджується, зокрема, Актами інвентаризації активів ТОВ "Піллар" від 05.02.2021 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що керівником ТОВ "Піллар" було надано запитувані розпорядником майна документи для проведення аналізу фінансово-господарської діяльності та видано розпорядчий документ про проведення інвентаризації, чим, зокрема, спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що керівником ТОВ "Піллар" вчиняються дії, направленні на ускладнення процедури розпорядження майном у справі №910/6210/20.

Колегією суддів встановлено, що керівником боржника вчинено всі можливі дії, спрямовані на здійснення інвентаризації активів боржника та на збереження майна боржника.

Відповідно до положень ст. 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В свою чергу, всупереч вимогам ГПК України, клопотання розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. не містить посилань на належні та допустимі докази, які б свідчили про невиконання керівником боржника вимог розпорядника майна, ненадання запитуваних документів, повідомлення останнім неправдивої інформації та створення перешкод для проведення інвентаризації майна та аналізу фінансово-господарської діяльності боржника.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання розпорядника майна боржника, вищенаведених обставин, встановлених апеляційним судом, не врахував, дійсних обставин, що мають значення для справи, не з`ясував, у зв`язку з чим допустився порушень норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної ухвали у відповідній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, ухвала господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О. від 05.04.2021 року №02-01/31-37, припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні заявленого розпорядником майна боржника клопотання.

Оскільки судом апеляційної інстанції прийнято нове рішення про відмову у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О., припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О., то, відповідно, Ришков О.О., як керівник ТОВ "Піллар" (боржника у даній справі про банкрутство) станом на дату подання апеляційної скарги має право на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року також в інших частинах, що в свою чергу спростовує відповідні твердження ініціюючого кредитора.

Щодо апеляційної скарги в частині відмови ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна боржника, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, розпорядником майна у відповідності до ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства з власної ініціативи проведено інвентаризацію активів, які були виявлені, а саме: активів, які перебувають на відповідальному зберіганні у ПАТ "Квазар", що підтверджується, зокрема, Актами інвентаризації активів ТОВ "Піллар" від 05.02.2021 року, та подано суду Звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника та ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

У прохальній частині заперечень боржника на клопотання розпорядника майна боржника від 05.04.2021 року №02-01/31-37 міститься клопотання про відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Піллар", яке мотивовано порушеннями, допущеними арбітражним керуючим при складанні Актів за результатом проведеної інвентаризації активів ТОВ "Піллар" та Звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності боржника.

Відмовляючи у задоволенні заявленого боржником клопотання, господарський суд міста Києва виходив з відсутності обставин, які у розумінні ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства можуть бути підставою для відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає ухвалу в цій частині такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені в ній висновки - помилковими, з огляду на таке.

Порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 02.09.2014 року № 879, зареєстрованим Міністерством юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142 (надалі - Положення).

Відповідно до п. 4 розділу І Положення проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

Пунктом 6 розділу І Положення визначено, що суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов`язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов`язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об`єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов`язання (непередбачені активи та зобов`язання) підприємства (застави, гарантії, зобов`язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно.

За рішенням керівника підприємства до складу інвентаризаційної комісії можуть бути включені члени ревізійної комісії господарського товариства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Згідно з п.2.1. розділу ІІ Положення до складу робочих інвентаризаційних комісій включаються представники апарату управління, бухгалтерської служби та досвідчені працівники підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери).

Крім того інвентаризації, серед іншого, підлягає дебіторська та кредиторська заборгованість боржника (п. 7 розділу ІІІ Положення).

Протокол інвентаризаційної комісії затверджується керівником підприємства протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації (п. 2 розділу ІV Положення).

При цьому, відповідно до ч.ч. 10,11 КУзПБ розпорядник майна боржника не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Як було зазначено вище, на виконання вимог Кодексу України з процедур банкрутства розпорядником майна проведено інвентаризацію активів, які були виявлені, а саме: активів, які перебувають на відповідальному зберіганні у ПАТ "Квазар". Результати проведеної інвентаризації подані до суду та містяться у матеріалах справи у формі актів інвентаризації активів ТОВ "Піллар" від 05.02.2021 року.

Однак, всупереч п. 4 розділу І та п. 1 розділу II Положення, інвентаризація майна ТОВ "Піллар", результати якої відображені в Актах інвентаризації від 05.02.2021 року, проведена самостійно розпорядником майна, а не повним складом інвентаризаційної комісії боржника.

При цьому, матеріали справи не містяться доказів повідомлення членів інвентаризаційної комісії боржника та керівника боржника Ришкова О.О. про проведення інвентаризації майна ТОВ "Піллар" розпорядником майна 01.02.2021-05.02.2021.

Слід також зазначити, що хоча розпорядником майна ТОВ "Піллар" арбітражним керуючим Гусаром І.О. в листах №02-01/31-2 від 16.12.2020 року та №02-01/31-29 від 19.01.2021 року наголошувалось на необхідності створення інвентаризаційної комісії, до якої слід включити представників апарату управління, бухгалтерської служби та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери), а також провести інвентаризацію активів та зобов`язань ТОВ "Піллар" у відповідності до Положення, з рештою інвентаризацію проведено розпорядником майна без залучення вказаних осіб, тобто без дотримання вимог зазначеного Положення.

Крім того, як встановлено апеляційним судом та не заперечується арбітражним керуючим, інвентаризація активів була проведена лише на основі майна ТОВ "Піллар", яке було передане на відповідальне зберігання ПрАТ "Квазар".

Водночас, інвентаризацією не було охоплено частину майна, що належить боржнику, зокрема, транспортні засоби та обладнання, про яке йдеться у кримінальному проваджені №0000874, що є порушення п.6 розділу І Положення, який передбачає проведення інвентаризації всіх активів підприємства незалежно від їх місцезнаходження.

Вищенаведені факти неповної інвентаризації, проведеної розпорядником майна боржника, може призвести в подальшому до неправильної грошової оцінки майнових активів боржника та, як наслідок, висновку стосовно платоспроможності або неплатоспроможності ТОВ "Піллар".

Також, всупереч п. 2 Розділу IV Положення, Акти інвентаризації від 05.02.2021 року не затверджені керівником підприємства Ришковим О.О. протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації, оскільки підписані лише арбітражним керуючим Гусаром І.О.

Як вбачається із Актів про недопуск членів інвентаризаційної комісії ТОВ "Піллар" для проведення інвентаризації від 16.02.2021 року та від 26.02.2021 року, розпорядник майна боржника не з`явився для проведення інвентаризації у визначені дати та час проведення інвентаризації майна Боржника та не повідомив про причини своєї неявки.

Вказані вище обставини, на які місцевий господарський суд не звернув уваги та яким не надав належної оцінки, свідчать про неналежне виконання розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Гусаром І.О. обов`язку, передбаченого абз. 11 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства.

Стосовно наданого суду Звіту розпорядника майна Гусара І.О. за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар", судова колегія зазначає наступне.

Згідно абз. 6 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3105/5 від 10.09.2020 року, Аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - Аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19 січня 2006 року № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26 жовтня 2010 року №1361) (далі - Методичні рекомендації).

Арбітражний керуючий, призначений судом розпорядником майна, проводить Аналіз до проведення перших зборів кредиторів та подає результати Аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію.

Відповідно до п. 5 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства під час проведення аналізу визначаються:

- стан фінансово-господарської діяльності підприємства, структура його балансу (задовільна чи незадовільна) та обґрунтованість визнання підприємства неплатоспроможним;

- тенденції щодо динаміки основних показників ефективності діяльності підприємства;

- можливість використання санаційних процедур для поліпшення фінансово-господарського стану підприємства та виведення його з неплатоспроможного стану;

- наявність економічних ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.

Згідно п. 4 Розділу II Методичних рекомендацій за результатами проведення аналізу складається звіт за формою згідно з додатком 3.

Розділом III Методичних рекомендацій передбачено методичне забезпечення заповнення форми звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства.

Згідно пункту 2.2.1. розділу ІІІ Методичних рекомендацій для узагальнення використання виробничого апарату підприємства здійснюється аналіз його виробничих потужностей, які характеризуються такими показниками: середньорічна виробнича потужність підприємства в цілому (у вартісному виразі), у тому числі щодо основних видів продукції; використання середньорічної виробничої потужності, у тому числі щодо основних видів продукції. Дані проведеного аналізу виробничих потужностей підприємства вносяться до таблиці 7 "Використання виробничих потужностей".

Пунктом 2.2.4. розділу III Методичних рекомендацій передбачено проведення поглибленого аналізу дебіторської заборгованості (аналіз структури, тенденцій та аналітичних показників).

Відповідно до пункту 2.2.5. розділу III Методичних рекомендацій у ході аналізу кредиторської заборгованості оцінюються: структура кредиторської заборгованості (таблиця 13 "Структура поточної кредиторської заборгованості"); наявність та характер простроченої кредиторської заборгованості, існування якої призводить до застосування відповідних фінансових санкцій до підприємства (таблиця "Структура простроченої кредиторської заборгованості", яка аналогічна за змістом таблиці 12); кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги за строками її виникнення, а також підстави її виникнення. Слід проводити аналіз господарських договорів, виконання яких призвело до збільшення кредиторської заборгованості, на предмет доцільності їх укладення відповідно до основного виду діяльності підприємства, а також умови їх виконання.

Згідно пункту 2.2.6. розділу III Методичних рекомендацій для аналізу динаміки розміру прибутку підприємства з`ясовується вплив таких основних показників, як дохід (виручка) від реалізації, податок на додану вартість, акцизний збір, собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), а також фінансові результати від іншої операційної діяльності, здійснення позареалізаційних операцій тощо. На підставі результатів заповнюється таблиця 15 "Аналіз структури прибутку підприємства" та визначається сфера діяльності підприємства (інвестиційна, фінансова або операційна), яка позитивно або негативно вплинула на фінансовий результат від звичайної діяльності до оподаткування.

В силу пункту 2.2.7. розділу III Методичних рекомендацій з урахуванням інформації, наведеної у формі статистичної звітності №1П-НПП, проводиться аналіз структури виробництва продукції для визначення тієї продукції, яка становить найбільшу частку у виробництві. За результатами аналізу заповнюється таблиця 20 "Аналіз структури виробництва продукції".

Як вбачається з наявних у справі доказів, зокрема листа керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. №020221/1 від 02.02.2021, арбітражному керуючому було надано наступні документи:

- копії звіту про наявність і рух основних засобів, амортизацію (форма №11-ОЗ) за 2017 та 2018 роки, а також копії приміток до фінансової звітності (форма №5) за 2017, 2018 та 2019 роки;

- копії балансів підприємства (форма №1) за 2017, 2018 та 2019 роки, а також копії приміток до фінансової звітності (форма №5) за 2017, 2018 та 2019 роки;

- копії балансів підприємства (форма №1) за 2017, 2018 та 2019 роки, а також копії звітів про взаєморозрахунки з нерезидентами (форма № 1-Б) за 2017, 2018 та 2019 роки;

- копії звітів про фінансові результати (форма №2) за 2017, 2018 та 2019 роки;

- копії звітів про виробництво та реалізацію промислової продукції (форма №1П-НПП) за 2017, 2018 та 2019 роки.

Однак, як обґрунтовано зазначає апелянт в апеляційній скарзі та підтверджується матеріалами справи, в порушення зазначених вимог, наданий розпорядником майна Звіт розпорядника майна Гусара І.О. за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Піллар" не містить:

- передбачених Додатком 3 Методичних рекомендацій наступних розділів: поглиблений аналіз дебіторської заборгованості (аналіз структури, тенденцій та аналітичних показників); аналіз витрат на виробництво; аналіз використання трудових ресурсів; аналіз об`єктів житлово-комунального та соціально-культурного призначення; оцінка резервів підвищення ефективності функціонування підприємства та відновлення його платоспроможності, що свідчить про те, що звіт складений з порушенням вимог п. 4 розділу II Методичних рекомендацій;

- аналізу виробничих потужностей підприємства; поглибленого аналізу дебіторської заборгованості (аналіз структури, тенденцій та аналітичних показників); оцінки наявності та характеру простроченої кредиторської заборгованості, існування якої призводить до застосування фінансових санкцій до підприємства та оцінки кредиторської заборгованості за товари, роботи, послуги за строками її виникнення, а також підстав її виникнення; аналізу структури виробництва продукції, що свідчить про те, що поданий звіт не відповідає положенням пунктів 2.2.1., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.6. та 2.2.7. розділу III Методичних рекомендацій.

Отже, вищенаведеним підтверджується факт порушення арбітражним керуючим Гусаром І.О. вимог п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3105/5 від 10.09.2020 року.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в наведеній частині, вищевикладені обставини, які встановлено судом апеляційної інстанції, залишив поза увагою та не навів обґрунтованих мотивів неврахування заявлених у клопотанні доводів скаржника, що свідчить про неповне з`ясуванням фактичних обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ "Піллар" про відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Піллар".

При цьому, судова колегія вважає за необхідне додатково зазначити, що відповідні порушення, допущені розпорядником майна ТОВ "Піллар" арбітражним керуючим Гусаром І.О. під час здійснення ним повноважень у справі №910/6210/20, також були встановлені комісією Міністерства юстиції України в ході позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Гусара І.О., що підтверджується Довідкою Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №1 про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Гусара І.О. від 08.02.2022 року та Актом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №1 позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Гусара І.О. від 17.02.2022 року, за наслідками чого 21.02.2022 року за №1 арбітражному керуючого Гусару І.О. було винесено припис про недопущення повторних порушень.

Апеляційний суд зазначає, що хоча вказані документи були створені вже після прийняття оскаржуваної ухвали та надані до матеріалів справи лише в суді апеляційної інстанції, однак підлягають врахуванню, оскільки також підтверджують встановлені колегією суддів відповідні порушення вимог чинного законодавства розпорядником майна боржника Гусаром І.О.

В силу положень ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; 2) зловживання правами арбітражного керуючого; 3) подання до суду неправдивих відомостей; 4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; 5) припинення діяльності арбітражного керуючого; 6) наявності конфлікту інтересів.

З огляду на встановлені обставини, дослідивши доводи апеляційної скарги в зазначеній частині, судова колегія, на відміну від протилежних висновків суду першої інстанції, вважає доведеними вказані апелянтом обставини, які у розумінні ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Піллар".

Разом з тим, надаючи правову оцінку належності обраного скаржником способу захисту, про який йдеться в апеляційній скарзі, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує максимально дієве та реальне поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання.

Як встановлено судом згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та не заперечується учасниками провадження у справі, постановою господарського суду міста Києва від 25.10.2021 року ТОВ "Піллар" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

Тобто, з 25.10.2021 року ТОВ "Піллар" перебуває в стадії ліквідації, повноваження розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О., як і повноваження органів управління боржника, припинені, а повноваження ліквідатора здійснює інший арбітражний керуючий - Кучак Ю.Ф.

Враховуючи викладене, в даному конкретному випадку на стадії ліквідації ТОВ "Піллар" задоволення вимоги апеляційної скарги щодо відсторонення арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання обов`язків розпорядника майна боржника не забезпечить ефективний захист та не відновить порушених прав та інтересів Ришкова О.О., як керівника ТОВ "Піллар", а відтак судова колегія дійшла висновку залишити ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 про відмову ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого Гусара І.О. від виконання повноважень розпорядника майна боржника з підстав, викладених у даній постанові.

Стосовно вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо оскарження ухвали в частині визнання грошових вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., ПрАТ "Квазар" і ОСОБА_2 до боржника, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як було зазначено вище, ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі №910/6210/20 про банкрутство ТОВ "Піллар", введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Відповідне оголошення про відкриття стосовно ТОВ "Піллар" справи про банкрутство офіційно оприлюднено 21.12.2020 року за №65630.

Заява Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. з грошовими вимогами до боржника на суму 2 251 223,95 грн. надійшла до Господарського суду міста Києва 09.04.2021 року (згідно відмітки поштового штемпелю на конверті 06.04.2021 року), тобто поза межами тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

В обґрунтування заяви кредитор посилається на те, що 16.10.2018 року ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57438374 про стягнення з ТОВ "Піллар" на корить ПрАТ "Квазар" 15 355 726,60 грн. заборгованості, 7 685 235,19 грн. інфляційних втрат, 962 589,25 грн. 3% річних та 73 080,00 грн. судового збору. Всього за рішенням суду, на примусове виконання якого відкрито виконавче провадження, стягнуто 24 076 631,04 грн.

Крім того, 16.10.2018 Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2 407 663,10 грн., нараховану у виконавчому провадженні №57438374.

За твердженням заявника, оскільки вимоги щодо основної винагороди були частково погашені, станом на дату звернення із кредиторською заявою заборгованість ТОВ "Піллар" перед кредитором складає 2 251 223,95 грн.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині визнання грошових вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. на вказану суму, виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, як наслідок про наявність підстав для включення їх до четвертої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, судом також було визнано судові витрати кредитора у розмірі 4 540,00 грн. за подання до суду відповідної заяви.

ОСОБА_1 з даної ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на пропуск приватним виконавцем строку на звернення до суду із заявою з кредиторськими вимогами до ТОВ "Піллар", наголошує на невірному розрахунку виконавчого збору, який, за твердженням апелянта, в силу приписів ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" має стягуватись у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, а також вказує на визнання недійсними електронних торгів в межах виконавчого провадження №57438374.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали в наведеній частині, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року №1403-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1403-VIII, державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Згідно з приписами ч.ч. 3,4 ст.31 наведеного закону основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді суми, що підлягає стягненню, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України і яка стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

За частиною 7 ст. 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно ч. 1 та 2 статті 27 наведеного закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який набув чинності 28.08.2018 року).

З огляду на вимоги наведених норм, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, на виконання приписів чинного на момент відкриття виконавчого провадження законодавства приватним виконавцем Варавою Р.С. у постанові про відкриття виконавчого провадження №57438374 від 16.10.2018 року, виходячи із загального розміру суми стягнення, що визначена в виконавчому документі, здійснено розрахунок основної винагороди у розмірі 2407663,10 грн., що становить 10% від загальної суми до стягнення за виконавчим документом.

У зв`язку з цим, 16.10.2018 року приватним виконавцем Варавою Р.С. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2407663,10 грн., нараховану у виконавчому провадженні №57438374 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області №911/2179/15 від 19.07.2018 року.

Водночас, як зазначає кредитор, станом на 06.04.2021 року залишок нестягнутої суми основної винагороди приватного виконавця становить 2251223,95 грн., які заявлені до визнання.

Судова колегія зазначає, що кредитором до заяви не додано доказів часткового погашення основної винагороди приватного виконавця.

Однак, враховуючи, що суд не може виходити за межі заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Вараву Р.С. кредитором боржника на суму 2 251 223,95 грн.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, правомірно визнано також судові витрати кредитора у розмірі 4 540,00 грн. за подання до суду відповідної заяви.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо невірного розрахунку виконавчого збору, який підлягає стягненню на корить приватного виконавця, як на підставу для скасування ухвали суду в цій частині та відмови приватному виконавцю у визнанні його вимог до боржника, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (16.10.2018 року) норми ст. 27 Закону №1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд звертає увагу скаржника, що ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28.08.2018 року, а після 28.08.2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Отож, після набуття чинності змінами до ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується з фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі №160/4481/20).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 04.08.2020 року у справі №200/13920/19-а зроблено висновок, за яким законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

За вказаних обставин, оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом №1404-VIII, а саме 16.10.2018 року, то в даному випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням внесених змін, а відтак приватним виконавцем правомірно розраховано розмір основної винагороди, який підлягає до стягнення, як наслідок до визнання у даній справі про банкрутство ТОВ "Піллар", що в свою чергу спростовує протилежні доводи скаржника.

Посилання апелянта на судові рішення у справі №761/15797/19, якими було оскаржено реалізацію майна ТОВ "Піллар" в межах виконавчого провадження №57438374, до уваги судом не беруться, оскільки жодним чином не відносяться до предмету доказування під час розгляду вимог приватного виконавця до боржника та, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, не впливають як на суть спору так і на правову оцінку заявлених вимог.

Колегія суддів зазначає, що під час вчинення виконавчого провадження постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця боржником не оскаржувалась, оскільки доказів зворотнього суду не надано та матеріали справи не містять, а відтак є чинною, з огляду на що грошові вимоги приварного виконавця Варави Р.С. до боржника є законними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Разом з тим, приймаючи оскаржувану в наведеній частині ухвалу та визнаючи вимоги приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. з грошовими вимогами на суму 2255763,95 грн., з яких: 4540,00 грн. - вимоги першої черги, 2 251 223,95 грн. - вимоги четвертої черги, судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява вказаного кредитора надійшла до Господарського суду міста Києва 09.04.2021 року (згідно відмітки поштового штемпелю на конверті 06.04.2021 року), тобто поза межами тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

Правове регулювання поданих заяв з грошовими вимогами до боржника, які заявлені після закінчення передбаченого ст. 45 КУзПБ строку міститься у ч.4 наведеної статті кодексу, згідно якої для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Таким чином, відомості про таких кредиторів також підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів і для них передбачено такий самий порядок, як і для тих, хто заявив свої вимоги у встановлений законом строк, крім права вирішального голосу на зборах та комітету кредиторів.

За таких обставин, доводи апелянта щодо не зазначення приватним виконавцем підстав для поновлення строку або причин поважності пропуску строку для звернення із заявою про визнання грошових вимог не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до помилкового тлумачення норм ст. 45 КУзПБ.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія на підставі норм ст.ст.275,277 ГПК України дійшла висновку змінити ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. на суму 2 255 763,95 грн., визнавши приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Вараву Р.С. кредитором ТОВ "Піллар" на суму 2 255 763,95 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 2 251 223,95 грн. - вимоги четвертої черги без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Заява ПрАТ "Квазар" з грошовими вимогами до боржника на суму 4224043,13 грн. надійшла до Господарського суду міста Києва 29.12.2020 року, тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

В обґрунтування заявлених вимог ПрАТ "Квазар" посилається на наявність у ТОВ "Піллар" заборгованості перед кредитором згідно наказу Господарського суду міста Києва №910/13234/18 від 30.07.2020 щодо стягнення з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" суми основного боргу у розмірі 3 946 316,76 грн., пені у розмірі 191 618,44 грн., 3% річних у розмірі 19 195,98 грн. та судового збору у розмірі 62 506,97 грн.; згідно наказу Господарського суду міста Києва на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2020 року у справі №910/11906/18 про стягнення з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" 2 643,00 грн. у вигляді витрат про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги; згідно наказу Господарського суду міста Києва на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року у справі №910/11906/18 про стягнення з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" 1 762,00 грн.

Як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 року у справі №910/13234/18 за позовом ПрАТ "Квазар" до ТОВ "Піллар" про стягнення 4195165,81 грн. позовні вимоги задоволено частково: стягнуто суму основного боргу у розмірі 3 946 316,76 грн., пені у розмірі 191 618,44 грн., 3% річних у розмірі 19 195,98 грн. та судового збору у розмірі 62 506,97 грн. Закрито провадження у справі № 910/13234/18 в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Піллар" частини суми основного боргу у розмірі 10 000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 року у справі №910/13234/18 залишено без змін.

На примусове виконання вищевказаного рішення суду господарським судом міста Києва 30.07.2020 року видано відповідний наказ.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року у справі №910/11906/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року, за позовом ПрАТ "Квазар" до ТОВ "Піллар" про визнання недійсним одностороннього правочину від 31.08.2018 року №327/А та за зустрічним позовом ПрАТ "Квазар" до ТОВ "Піллар" про зобов`язання вчинити дії у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено; зобов`язано ТОВ "Піллар" повернути ПрАТ "Квазар" орендовані згідно з Договором №1а нежитлові приміщення загальною площею 20 010,60 кв.м. шляхом підписання акта приймання-передачі майна. Стягнуто з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" 1 762,00 грн. судового збору.

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року, місцевим господарським судом 24.04.2019 року видано відповідний наказ.

Однак, постановою Верховного Суду від 12.06.2019 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року та рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року у справі №910/11906/18 скасовано, справу №910/11906/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За наслідками нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 року у справі №910/11906/18 визнано недійсним вчинений ПрАТ "Квазар" односторонній правочин, оформлений повідомленням від 31.08.2018 року №327/А про розірвання укладеного сторонами договору від 28.07.1995 №1а про виконання робіт і надання послуг, стягнуто з ПрАТ "Квазар" на користь ТОВ "Піллар" 1 762,00 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПрАТ "Квазар" до ТОВ "Піллар" про зобов`язання вчинити дії. Витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову покладено на ПрАТ "Квазар".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 року у справі №910/11906/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено повністю, стягнуто з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" 2 643,00 грн. судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На примусове виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 року господарським судом міста Києва 12.06.2020 року видано відповідний наказ.

Згідно з частиною 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки суми заборгованості ТОВ "Піллар" перед ПрАТ "Квазар" підтверджені чинними судовими рішеннями у справах №910/13234/18 та №910/11906/18, на виконання яких видано відповідні накази, і є безспірними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про визнання ПрАТ "Квазар" кредитором боржника на заявлену суму із включенням до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Крім того, судом також правомірно визнано судові витрати за подання відповідної заяви кредитора до суду у розмірі 4 204,00 грн., які підлягають включенню до першої черги.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2019 року у справі №910/1125/19, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року, як на підставу для скасування ухвали в наведеній частині та відмови ПрАТ "Квазар" у визнанні заявлених вимог, є недоречними та судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказані рішення у справі №910/1125/19, яким зобов`язано ПрАТ "Квазар" повернути ТОВ "Піллар" за актом приймання-передачі станок різки алмазним дротом DW288P6-03 у складі всіх його частин, вказаних у додатку №1 до укладеного між сторонами Договору оренди майна №170901/1 від 01.09.2017 року, жодними чином не відносяться до предмету доказування під час розгляду заявлених грошових вимог ПрАТ "Квазар" до боржника та не спростовують обставин законності, обґрунтованості та безспірності таких вимог, які заявлені на підставі чинних та не скасованих судових рішеннях, які набрали законної сили.

Більш того, судова колегія зауважує, що постановою Касаційного господарського суду у складу Верховного Суду від 05.10.2021 року скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року та рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2019 року у справі №910/1125/19, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, що також спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Разом з тим, під час перегляду в апеляційному порядку законності та обґрунтованості вимог кредитора, а також правильності підрахунків таких вимог, встановлено, що місцевий господарський суд, визнаючи ПрАТ "Квазар" кредитором боржника на суму 4 219 638,15 грн. четвертої черги та 4 204,00 грн. судового збору першої черги, що у сукупності складає 4 223 842,25 грн., хоч і послався в мотивувальній частині своєї ухвали на наявність заборгованості боржника перед кредитором за наказом Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року у справі №910/11906/18 на суму 1 762,00 грн. та за наказом Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 року у справі №910/11906/18 на суму 2 643,00 грн., однак з рештою не врахував заявлені кредитором грошові вимоги за цими наказами до загальної суми заборгованості, чим допустився порушень норм процесуального права.

Усуваючи відповідні процесуальні порушення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що кредиторські вимоги ПрАТ "Квазар" заявлено на суму 4 224 043,15 грн. без урахування 4204,00 грн. судового збору за подання такої заяви у справі про банкрутство.

Таким чином, всього заявлено грошових вимог на суму 4 228 247,15 грн., в тому числі на підставі наказів господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року та від 12.06.2020 року у справі №910/11906/18.

Однак, судова колегія не може погодитись з ПрАТ "Квазар" про визнання його вимог на суму 1 762,00 грн. згідно наказу господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року у справі №910/11906/18, оскільки такий наказ було видано на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року, яке в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання вказаних вимог з ПрАТ "Квазар" на суму 1 762,00 грн. згідно наказу господарського суду міста Києва від 24.04.2019 року у справі №910/11906/18, оскільки такий наказ видано на підставі скасованого рішення суду, а відтак є таким, що не підлягає виконанню.

В подальшому, за наслідками нового розгляду справи №910/11906/18 постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 року прийнято нове рішення, яким у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено повністю. Стягнуто з ТОВ "Піллар" на користь ПрАТ "Квазар" 2 643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, на примусове виконання якої господарським судом міста Києва 12.06.2020 року було видано відповідний наказ.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ПрАТ "Квазар" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія на підставі норм ст.ст.275,277 ГПК України дійшла висновку змінити ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог ПрАТ "Квазар" на суму 4 223 842,25 грн., визнавши ПрАТ "Квазар" кредитором ТОВ "Піллар" на суму 4 226 485,15 грн., з яких: 4204,00 грн. - вимоги першої черги, 4 222 281,25 - вимоги четвертої черги.

Заява ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника на суму 423 380,96 грн. надійшла до господарського суду міста Києва 20.01.2021 року (згідно відмітки поштового штемпелю на конверті 18.01.2021 року), тобто в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст. 45 КУзПБ.

В обґрунтування своїх вимог кредитор зазначає про наявність у боржника заборгованості по заробітній платі за період з 01.10.2018 року по 10.12.2018 року в розмірі 35 322,75 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.12.2018 по 18.01.2021 в розмірі 373 160,18 грн.

Крім того, внаслідок протиправних дій боржника з невиплати заробітної плати кредитором також заявлено до визнання завдану моральну шкоду в розмірі 15 607,46 грн.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині визнання вимог визнання грошових вимог ОСОБА_2 на всю суму, виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, як наслідок дійшов висновку про наявність підстав для включення їх до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали в наведеній частині, судова колегія зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки, та не заперечується боржником, ОСОБА_2 з 01.03.2017 року працювала у ТОВ "Піллар" на посаді інженера з охорони праці, а з 10.08.2017 року за сумісництвом на посаді керуючого справами.

На підставі наказу №068/У від 10.12.2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади "Інженер з охорони праці" за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

Також, 10.12.2018 року на підставі наказу № 067/У ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку з посади "керуючий справами", яку заявниця обіймала за сумісництвом.

Водночас, останню заробітну плату боржником було сплачено лише за вересень 2018 року.

Станом на дату звернення кредитора з відповідною заявою розрахунок по заробітній платі боржником не проведено, доказів зворотного суду не надано.

Згідно долученої до заяви довідки Пенсійного фонду України за формою 5-ок, в жовтні 2018 року кредитору нарахована заробітна плата в розмірі 15 458,71 грн., а у листопаді та частково у грудні 2018 боржник взагалі не нарахував заробітну плату.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Згідно довідки форми 5-ОК, заробітна плата за два останніх місяця склала - 14 337,50 (вересень 2018) +15 458,71 (жовтень 2018) = 29 796,21 грн.

Кількість робочих днів у вересні 2018 року - 20, у жовтні 2018 року - 22, разом - 42.

Таким чином, відповідно до довідки форми 5-ОК середньоденна заробітна плата складає 709,43 грн. (29 796,21/44=709,43 грн.), про що правомірно встановлено місцевим господарським судом.

Отже, станом на день звільнення 10.12.2018 заборгованість боржника по заробітній платі складає 35 322,75 грн., а саме: за жовтень 2018 року - 15 458,71 грн.; за листопад 2018 року - 15 607,46 грн. (22 (дні) х709,43 грн. = 15 607,46 грн.); за грудень 2018 року - 4 256,58 грн. (6 (днів) х709,43 = 4 256,58 грн.).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідності зі ст. ст.47, 116 КЗпП України боржник був зобов`язаний в день звільнення ОСОБА_2 видати їй належним чином заповнену трудову книжку та виплатити заробітну плату у розмірі 35 322,75 грн.

Разом з тим, докази на підтвердження отримання належних сум працівником боржником не надано та в матеріалах справи відсутні.

Посилання скаржника на існування накладеного арешту на рахунках боржника, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості своєчасно виплатити працівнику заробітну плату, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відсутність коштів у роботодавця у зв`язку з накладенням органами ДВС арештів не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не звільнію роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. (Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.01.2018 року у справі №331/2814/16-ц).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною належними доказами заборгованість ТОВ "Піллар" перед ОСОБА_2 на суму 35 322,75 грн.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Для нарахування компенсаційних виплат в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України слід використовувати формулу, зазначену в п. 8 Порядку № 100. Обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку (Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 01.03.2017 №635/2084/16-ц).

Отже, починаючи з 11.12.2018 року боржник повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 28 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно положень ч.ч. 12, 14 ст. 39 КУзПБ ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство набирає законної сили з моменту її постановлення. З моменту відкриття провадження у справі, зокрема пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, звертаючись до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_2 , з якою погодився суд першої інстанції, нарахувала середній заробіток за період з 11.12.2018 року по 18.01.2021 року (дата звернення до суду із заявою), що становить 525 робочих днів та складає 372 450,75 грн.

Однак, місцевим господарським судом не враховано, що у разі відкриття провадження у справі про банкрутство кількість робочих днів вираховується за період з наступного дня після звільнення та обмежується днем, що передує дню порушення провадження по справі про банкрутство боржника.

Тобто, в даному випадку граничною датою нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку є дата 22.11.2020 року, оскільки вже з 23.11.2020 року (дата відкриття провадження у даній справі) був ведений мораторій на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Таким чином, вірним періодом нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є період з 11.12.2018 року по 22.11.2020 року та, відповідно, становить 486 робочих днів.

Здійснивши власний розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за вказаний період, судова колегія дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_2 в наведеній частині у розмірі 344 782,98 грн. (486 х 709,43 = 344 782,98 грн.)

Доводи скаржника про пропуск кредитором трьохмісячного строку на звернення до суду з відповідними вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, як на підставу для відхилення цих вимог, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року передбачено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Крім цього, внаслідок протиправних дій боржника з невиплати заробітної плати ОСОБА_2 зазначила про завдання їй таким чином моральної шкоди, оскільки заявниця була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. До того ж, ОСОБА_2 на вихованні має неповнолітню дитину. Зазначені обставини зумовили спричинення душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного стану заявниці.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови від 31.03.1995 року №4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У пункті 13 постанови від 31.03.1995 рок у№ 4 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, стаття 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт невиплати на користь ОСОБА_2 боржником заробітної плати було встановлено судом вище та доведено в ході розгляду справи.

З огляду на наведене, доводи апелянта про відсутність підстав для визнання вимог щодо моральної шкоди через те, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів, які б свідчили про душевне страждання заявника та порушення організації його життя, є необґрунтованими, оскільки порушення законного трудового права ОСОБА_2 , яке полягало у неотриманні від товариства в день звільнення всіх сум, що належать останній, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

Так, звертаючись до суду із заявою про відшкодування моральної шкоди, кредитором визначено суму 15 607,46 грн., яку було визнано місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі.

Водночас, під час перегляду справи в апеляційному порядку, колегією суддів враховано, що 11.12.2018 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду інспектора з охорони праці ПрАТ "Миронівський хлібокомбінат", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки.

Тобто, заявником було реалізовано конституційне право на працю відразу на наступний день після звільнення ОСОБА_2 із займаної посади на підприємстві ТОВ "Піллар" (10.12.2018 року), що може свідчити про менший ступінь глибини переживань кредитора у зв`язку із втратою попередньої роботи та неотриманням належних їй сум від боржника.

З огляду на вищевикладені обставин, дотримуючись принципів розумності й справедливості, апеляційний господарський суд вважає грошову вимогу ОСОБА_2 , що становить розмір завданої моральної шкоди, обґрунтованою в розмірі 5 000,00 грн.

Доводи скаржника про пропуск кредитором трьохмісячного строку на звернення до суду з відповідними вимогами також до уваги не беруться з підстав, наведених апеляційним судом у цій постанові вище.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ОСОБА_2 до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія на підставі норм ст.ст.275,277 ГПК України дійшла висновку змінити ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 на суму 423 380,96 грн., визнавши ОСОБА_2 кредитором ТОВ "Піллар" на суму 385 105,75 грн., із включенням до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом строків проведення процедури розпорядження майном у справі №910/6210/20, визначених ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали у повному обсязі, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до норм ч.ч. 1,2 ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу. Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Як встановлено судом вище, ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2020 року за заявою ПрАТ "Кріпта" відкрито провадження у справі №910/6210/20 про банкрутство ТОВ "Піллар", введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

Таким чином, як вірно зазначає апелянт, строк проведення процедури розпорядження майном боржника розпочався 23.11.2020 року та, відповідно, сплив ще 13.05.2021 року.

Разом з тим, посилаючись в апеляційній скарзі на відповідні обставини, скаржником залишено поза увагою, що ухвала господарського суду міста Києва від 23.11.2020 року була оскаржена в апеляційному та касаційному порядку, у зв`язку з чим матеріали справи №910/6210/20 супровідним листом від 12.01.2021 року були направлені до судів вищих інстанцій і місцевий господарський суд був позбавлений можливості розглядати дану справу.

Судом встановлено, що матеріали справи №910/6210/20 були повернуті до суду першої інстанції лише 23.06.2021 року, тобто вже після спливу строку проведення процедури розпорядження майном боржника, і ухвалою суду від 30.07.2021 року справу призначено до розгляду у попередньому засіданні на 18.08.2021 року, на якому прийнято оскаржувану ухвалу.

Більш того, в ухвалі попереднього засідання 18.08.2021 року визначено дату проведення підсумкового засідання на 25.10.2021 року і саме в цей день, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, було проведено підсумкове засідання, за наслідками якого припинено процедуру розпорядження майном боржника та визнано ТОВ "Піллар" банкрутом.

Судова колегія зауважує, що згідно ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що хоча судом першої інстанції і не було дотримано строки проведення процедури розпорядження майном, встановлені ч. 2 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, проте вказане порушення зумовлено об`єктивними причинами, зокрема, оскарженням ухвали про відкриття провадження у справі та направленням матеріалів справи до судів вищих інстанції, і таке порушення не можна розцінювати як порушення розумних строків розгляду справи судом, з огляду на поведінку суду першої інстанції та кількість вчинених ним процесуальних дій.

Більш того, судом апеляційної інстанції не встановлено жодних фактів зволікання місцевого господарського суду з розглядом справи та безпідставного відкладення такого розгляду на іншу дату.

Окрім того, дане порушення не призвело до порушення прав учасників провадження у справі, в тому числі і прав ТОВ "Піллар", а відтак не може бути беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з цих мотивів в силу приписів ст. 277 ГПК України.

Враховуючи встановлені вище обставини у їх сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи ОСОБА_1 , викладені в його апеляційній скарзі, стосовно неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 у відповідності до положень ст. 275 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині задоволення клопотання розпорядника майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О. від 05.04.2021 року №02-01/31-37, припинення повноважень керівника ТОВ "Піллар" Ришкова О.О. та покладення виконання обов`язків керівника боржника на розпорядника майна арбітражного керуючого Гусара І.О. скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О. відмовити.

4. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині відмови ТОВ "Піллар" у відстороненні арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання повноважень розпорядника майна боржника залишити без змін з підстав, викладених у постанові.

5. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. на суму 2 255 763,95 грн. змінити, визнавши приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Вараву Р.С. кредитором ТОВ "Піллар" на суму 2 255 763,95 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 2 251 223,95 грн. - вимоги четвертої черги без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

6. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог ПрАТ "Квазар" на суму 4 223 842,25 грн. змінити, визнавши ПрАТ "Квазар" кредитором ТОВ "Піллар" на суму 4 226 485,15 грн., з яких: 4 204,00 грн. - вимоги першої черги, 4 222 281,25 - вимоги четвертої черги.

7. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року у справі №910/6210/20 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 на суму 423 380,96 грн. змінити, визнавши ОСОБА_2 кредитором ТОВ "Піллар" на суму 385 105,75 грн. - вимоги першої черги.

8. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

9. Матеріали оскарження повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 30.06.2022 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Б.М. Грек