ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" червня 2022 р. Cправа № 902/260/22

Господарський суд Вінницької області в складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Переродова С.О., розглянувши в приміщенні суду у судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали по справі

за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

за участю :

арбітражний керуючий Цвик А.О., за посвідченням

від боржника : ОСОБА_2 , за ордером

від ОСОБА_3 : Галайський О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку)

від ОСОБА_4 : Бурка В.Р., за посвідченням

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/260/22 за заявою ОСОБА_1 б/н від 20.04.2022 року (вх. № 265/22) про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 04.05.2022 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; призначено керуючим реструктуризацією у справі арбітражного керуючого Цвика А.О.; призначено попереднє засідання на 13.07.2022 року.

Також, ухвалою суду від 23.06.2022 року призначено заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. № б/н від 22.06.2022 року про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про заборону виїзду за кордон) та № б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/423/22) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про накладення арешту на транспортні засоби) - до розгляду в судовому засіданні на 27.06.2022 року. Ухвалено забезпечити участь представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 902/260/22, яке відбудеться 27.06.2022 року о 10:00 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області з використання системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

На визначену дату в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з`явилися арбітражний керуючий Цвик А.О., представники боржника, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В судовому засіданні, представник ОСОБА_3 підтримав зазначені вище заяви та просив суд їх задоволити.

Представник боржника стосовно накладення арешту на ТЗ звернув увагу суду, що на ці ТЗ уже накладено арешт виконавчою службою. При цьому, представник боржника щодо задоволення заяви про накладення арешту поклався на розсуд суду, а щодо заборони виїзду закордон - заперечив проти задоволення.

Арбітражний керуючий з приводу накладення арешту на ТЗ не заперечив, а щодо заборони виїзду закордон поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, розглянувши заяву № б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/423/22) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про накладення арешту на транспортні засоби) та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За змістом вказаної вище заяви, згідно відомостей наведених у заяві боржника, а також доданої боржником декларації, вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано три автомобілі: HONDA CRV, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , Toyota Camry 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 та BMW 5251, 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

Разом з тим, боржником зазначається, що насправді два останні автомобілі йому не належать, і були "продані" за генеральною довіреністю.

Водночас, Заявник звертає увагу на те, що при "продажу" автомобіля за "генеральною довіреністю" не відбувається перехід права власності на авто, тому продавець залишає у себе всі правомочності власника, а саме: продати, здати в оренду, передати авто у заставу тощо.

Поряд з цим, твердження боржника про "продаж за довіреністю" дають підстави для кредитора з побоюваннями ставитись до можливості задоволення його вимог за рахунок коштів та/або майна боржника та дають підстави сформувати висновки про бажання боржника позбутись та відчужити відповідні автомобілі в дійсності.

Більше того, згідно інформаційної довідки з Державної прикордонної служби вбачається, що ОСОБА_1 постійно користується транспортним засобом з д.н.з. НОМЕР_5 , відомості про який відсутні і його приналежність невідома.

Це в свою чергу, на думку Заявника, дає підстави для формування висновку про те, що потреби у автомобілях HONDA CRV, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , Toyota Camry 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 та BMW 5251, 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 у ОСОБА_1 немає.

З огляду на все вищенаведене, з метою недопущення відчуження майна боржника та збереження можливості кредиторам забезпечити вимоги за рахунок майна боржника, Заявник просить суд накласти арешти на вищезазначені автомобілі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 118 КУзПБ, господарський суд має право за вмотивованим клопотанням сторін у справі про неплатоспроможність чи за своєю ініціативою вжити заходів для забезпечення вимог кредиторів.

Заходи для забезпечення вимог кредиторів вживаються господарським судом у порядку та на умовах, визначених у Книзі третій цього Кодексу.

До заходів для забезпечення вимог кредиторів належать, зокрема, накладення арешту на конкретне майно боржника.

За змістом ч. 1 ст. 40 КУзПБ, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в тому числі, на стадії ліквідаційної процедури вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями статті 137 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм КУзПБ (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 925/100/15, від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173, від 16.09.2020 у справі N 910/13208/19).

Як встановлено судом, згідно доданої боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність декларації за 2021, вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано три автомобілі: HONDA CRV, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , Toyota Camry 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 та BMW 5251, 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідні обставини щодо права власності боржника - ОСОБА_1 на вказані вище автомобілі підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, роздрукованих з електронного сервісу "Дія".

Разом з цим, у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , останнім повідомлено, що легковий автомобіль марки HONDA CR-V, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , був вилучений приватним виконавцем Біленьким Ігорем Мироновичем.

Також, легковий автомобіль марки Тоуоta Camry, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , у 2011 році був проданий громадянину ОСОБА_5 . Однак, боржником було видано генеральну довіреність, а не оформлено договір купівлі-продажу. У зв`язку з тим, що фактичний покупець не переоформив автомобіль на себе, на відповідний транспортний засіб було накладено арешт в межах виконавчого провадження, а тому наразі він рахується в реєстрі як власність боржника. Проте, фактично більше 10 років перебуває у користуванні інших осіб.

Крім того, легковий автомобіль марки BMW-5251, 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , у 2007 році був проданий громадянину ОСОБА_6 . Однак, боржником було видано генеральну довіреність, а не оформлено договір купівлі-продажу. У зв`язку з тим, що фактичний покупець не переоформив автомобіль на себе, на цей транспортний засіб було накладено арешт в межах виконавчого провадження, а тому наразі він рахується в реєстрі як власність боржника. Проте, фактично більше 14 років вказаний автомобіль перебуває користуванні інших осіб.

Отже, обставини щодо перебування у власності боржника легкових автомобілів на які Заявник просить накласти арешт у поданій заяві про забезпечення вимог кредиторів, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні копії постанов приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. та Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення із ОСОБА_1 грошових коштів.

Однак, в матеріалах цієї справи відсутні докази, які б свідчили про накладення арешту на зазначені вище автомобілі в межах виконавчих проваджень.

Принагідно, суд зважає на те, що наслідком такої дії (арешту) є накладення заборони на право розпоряджатися майном, це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна.

Відтак, вжиття судом заходів забезпечення вимог кредиторів, шляхом накладення арешту на майно боржника, не позбавить його права власності на таке майно та не спричинить останньому будь-яких збитків.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення вимог кредиторів, суд бере до уваги інтереси не тільки боржника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням або не застосуванням відповідних заходів.

При цьому, суд звертає увагу, що при виборі заходів забезпечення вимог кредиторів, слід дотримуватись розумного балансу між необхідністю забезпечити збереження активів боржника, та їх ефективного використання з одного боку, та неприпустимістю блокування господарської діяльності боржника, з іншого боку.

Водночас, беручи до уваги те, що заходи забезпечення вимог кредиторів, які просить вжити Заявник, є співмірними й адекватними заходами забезпечення вимог кредиторів, оскільки всі активи ОСОБА_1 повинні бути збережені, знаходитися у власності боржника та мають бути задіяні для виконання головної мети при проведенні судової процедури у справі про неплатоспроможність фізичної особи залежно від її подальшої стадії: або бути залученими для відновлення платоспроможності боржника, або бути реалізованими, грошові кошти від чого спрямовуються на задоволення кредиторських вимог боржника.

Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. № б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/423/22) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про накладення арешту на транспортні засоби), у повному обсязі.

Також, судом розглянуто заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. №б/н від 22.06.2022 року про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про заборону виїзду за кордон).

Відповідна заява, мотивована тим, що згідно інформаційної довідки Державної прикордонної служби України від 04.05.2022 р. ОСОБА_1 має можливість і дуже часто перетинає державний кордон в напрямку Республіки Польщі.

Зокрема, за період часу з 21.02.2021 р. по 28.04.2022 р., ОСОБА_1 , перетнув державний кордон лише в сторони виїзд 19 раз.

Окрім того, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вік особи дозволяє йому перетинати державний кордон без будь-яких обмежень на час запровадженого на території України воєнного часу.

З огляду на вищенаведене, Заявник просить суд заборонити ОСОБА_1 виїзд за кордон, оскільки, на думку Заявника, наявні обставини вказують на те, що ОСОБА_1 має можливість постійного безперешкодного перетину державного кордону в невідомих для кредитора цілях на транспортному засобі походження і приналежність якого є невстановленою, що спричиняє у кредитора певне занепокоєння щодо можливості виконання судових рішень в подальшому.

Також, враховуючи, що рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не виконується з 2017 р. і боржник вживає всіх можливих заходів для його невиконання, побоювання та занепокоєння кредитора є цілком зрозумілим та обґрунтованим.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 118 КУзПБ, до заходів для забезпечення вимог кредиторів належать, зокрема, заборона виїзду боржника за кордон.

Згідно ч. 5 ст. 337 ГПК України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом до закриття провадження у справі про неплатоспроможність такої фізичної особи в порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

Водночас, з огляду на приписи ст. 118 КУзПБ, клопотання кредитора про вжиття заходів для забезпечення своїх вимог, зокрема, у вигляді заборони виїзду боржника за кордон повинно бути вмотивованим.

Як вказувалося вище, подана заява про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони виїзду за кордон, мотивована тим, що боржник - ОСОБА_1 , дуже часто перетинає державний кордон в напрямку Республіки Польща, та з огляду на вік боржника, останній має можливість перетинати державний кордон без будь-яких обмежень на час запровадженого на території України воєнного стану, що спричиняє у кредитора певне занепокоєння щодо можливості виконання судових рішень в подальшому.

Однак, відповідні припущення представника кредитора не можуть слугувати підставою для постановлення судом ухвали про заборону виїзду ОСОБА_1 за кордон.

Суд звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 116 КУзПБ, заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів справи, 20.04.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 б/н від 20.04.2022 року (вх. № 265/22) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та ухвалою суду від 04.05.2022 року було відкрито провадження у справі № 902/260/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ..

Отже, боржник - ОСОБА_1 , з огляду на неспроможність виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав, скористався, передбаченим Книгою 4 КУзПБ, правом та звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність. Порушень вимог КУзПБ та суду з огляду на ту процедуру у справі про неплатоспроможність, на якій знаходиться відповідна справа, не встановлено.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього КУзПБ, судом тощо, не встановлено.

Поряд з цим, з огляду на вказані вище обставини, ОСОБА_1 , перетинав державний кордон у період часу з 21.02.2021 р. по 28.04.2022 р., тобто ще до відкриття провадження (04.05.2022 р.) у справі № 902/260/22.

Також, Заявником не надано суду доказів, які б свідчили про наявність у боржника громадянства іншої держави та ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань перед кредиторами внаслідок неодноразового перетину державного кордону в напрямку Республіки Польща.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Разом з цим, представник кредитора, окрім власних припущень, жодних переконливих аргументів та доказів для заборони боржнику виїзду за кордон у заяві не зазначив.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. № б/н від 22.06.2022 року про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про заборону виїзду за кордон).

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 40, 113, 118 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 3, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 169, 232-236, 242, 326 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. № б/н від 22.06.2022 року (вх. № 01-36/423/22) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про накладення арешту на транспортні засоби) у справі № 902/260/22, повністю.

2. Накласти арешт на належний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), автомобіль HONDA CRV, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

3. Накласти арешт на належний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), автомобіль Toyota Camry 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 .

4. Накласти арешт на належний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), автомобіль BMW 5251, 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

5. Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Галайського О.В. № б/н від 22.06.2022 року про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (про заборону виїзду за кордон) у справі № 902/260/22.

6. Ухвалу засвідчену підписом судді та гербовою печаткою суду надіслати рекомендованим листом представнику ОСОБА_3 - адвокату Адвокатського об`єднання "Ві Ес Джі Партнерс" Галайському О.В. (вул. О. Степанівни, буд. 45, м. Львів, 79018).

7. Копію ухвали надіслати на відомі суду електронні поштові адреси: боржнику - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією) Цвику А.О. - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; представнику ОСОБА_3 - адвокату Галайському О.В. - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; представнику ОСОБА_4 - адвокату Бурці В.Р. - ІНФОРМАЦІЯ_5 ; представнику ОСОБА_7 - адвокату Вовчаку А.В. - ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала набирає законної сили - 27.06.2022 року.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження", ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - Представнику ОСОБА_3 - адвокату Адвокатського об`єднання "Ві Ес Джі Партнерс" Галайському О.В. (вул. О. Степанівни, буд. 45, м. Львів, 79018).