ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 червня 2022 року Справа № 924/1141/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Розізнана І.В.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Відповідача-Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни на рішення господарського суду Хмельницької області від 10.01.2022, повний текст якого складено 12.01.2022, у справі №924/1141/21 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни м.Хмельницький

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

1. Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» м.Київ

2. Приватна організація «Організація колективного управління авторськими

та суміжними правами» м.Київ

про стягнення 43 222 грн 23 коп. основного боргу, інфляційних та річних,-

У листопаді 2021 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» (надалі в тексті Громадська спілка) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни (надалі в тексті Підприємець) 43222 грн 23 коп. заборгованості по розрахунках, інфляційних втрат та річних за порушення умов договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (з урахуванням продовження його дії), щодо строків здійснення оплати винагороди.(арк.справи 1-10).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.11.2021 відкрито провадження у справі №924/1141/21, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Приватну організацію «Українська ліга авторських і суміжних прав» (надалі в тексті УЛАСП) та Приватну організацію «Органі-зація колективного управління авторськими та суміжними правами» (надалі в тексті ОКУАСП). (арк. справи 60-61).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.01.2022 у справі №924/1141/21 задоволено позов Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» до Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» та Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» про стягнення грошей.(арк.справи 71-74).

Рішення вмотивоване тим, що за відсутності доказів оплати першого платежу до 16.01. 2020, механізм розстрочки не активовано. Тому, з 17.03.2020 почав діяти механізм річної оплати, тобто, у Відповідача виник обов`язок з оплати винагороди в розмірі повної передоплати за рік. Однак, докази оплати даної суми в зазначені строки матеріали справи не містять. Крім того, обґрунтованими та вірно обрахованими є інфляційні втрати та 3% річних, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, Відповідач подав скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.(арк. справи 101-107).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції непов-но з`ясував усі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не взяв до уваги, що договір, а також додатки до нього є не укладеними. Суд першої інстанції безпідставно не дослідив чи складались сторонами та передава-лись Відповідачу Позивачем рахунки-фактури та акти нарахування роялті згідно умов Договору. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження статусу у Позивача акредитованої організації колективного управління суміжними правами. З`ясування цієї обста-вини має важливе значення для вирішення справи по суті, адже, у разі втрати статусу акредитованої організації (або ж взагалі відсутність такого статусу), згідно із п.5.2 Договору, правовідносини сторін призупиняються або ж розриваються, означене детермінує призупинення нарахування винагороди за Договором. Суд мав би встановити чи передано Відповідачу Каталог або інший перелік об`єктів суміжних прав щодо яких останній отримав доступ та право використовувати у своїй господарській діяльності. Для встановлення чи дійсно Договір був укладений між сторонами цієї справи, суд повинен був з`ясувати, особливо враховуючи відсутність Відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції (а також відсутність будь яких відомостей та/або доказів наданих Відповідачем), переддоговірну процедуру укладення Договору та зокрема, чи було передано завірені копії документів Позивачу. Суд першої інстанції не з`ясував чи використовувались та виконувались Відповідачем фонограми, дозвіл на використання яких, наче б то надав Позивач, зокрема чи складались та направлялись Позивачу Звіти про використання таких об`єктів суміжних прав. Апелянт наголошує, що Договір підписано іншою, третьою особою, без відома та погодження з Відповідачем, а тому Договір не є укладеним та не породжує для останнього будь яких правових наслідків. Підприємець Бресь А.С. у своїй господарській діяльності використовує печатку, зразок відтиску якої можна побачити у копіях правочинів, що були укладені Відповідачем раніше та надаються суду. Договір та додатки, що є у матеріалах справи та слугували підставою для прийняття судом рішення про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором, крім того, що підписані не Відповідачем, ще й не містять відтиску його печатки. За таких умов, стверджувати про укладення Договору між сторонами цієї справи не доводиться. Крім того, суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду, а не вирішувати справу по суті, адже факт неявки у жодне із судових засідань Позивача, а також відсутність заяв/повідомлень про причини неявки та/або прохання про розгляд справи за його відсутності, обумовлює застосування судом ч.4 ст.202 ГПК України, наслідком чого є залишення позовної заяви без розгляду. Апелянт наголошує, що Відповідач не вправі укладати такий договір з Позивачем та третіми особами, оскільки здійснює свою діяльність відповідно до договору про співпрацю та організацію діяльності закладу громадського харчування «Кухмістерська Хаселева» та не має відповідних повноважень.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №924/141/21. Крім того, встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також визначено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 150).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесу-ального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Громадською спілкою «Українська ліга авторських та суміжних прав»-суміжна організація, Приватною організацією «Організація колективного управ-ління авторськими та суміжними правами»-авторська організація, Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав»-ПО УЛАСП та ФОП Бресь А.С-користувач уклали договір від 01.01.2020 №КБР-504/01/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (надалі в тексті Договір), за умовами п.1.1 якого користувач доручає ПО УЛАСП укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).(арк.справи 19-21).

Відповідно до п.1.2 Договору сторони передбачають особливий порядок перерахування коштів від користувача до авторської організації та суміжної організації, який при цьому не пов`язаний з жодними додатковими витратами з боку користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторських прав та суміжних прав.

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав та Договір про надання дозволу на використання авторського права та виплату винагороди за користування об`єктами авторського права укладаються строком на один рік (з автоматичною пролонгацією) і за своєю правовою природою є ліцензійними договорами.(п.п. 3.1, 3.2 Договору).

В силу п.3.3 Договору за договорами, зазначеними в п.3.1 та 3.2 користувач здійснює щомісячні платежі за один рік в розстрочку, при цьому, користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі що зазначається в додатку №3 до цього договору на рахунок ПО УЛАСП.

Згідно пунктів 3.4 та 3.5 Договору:

- механізм розстрочки передбачений цим договором діє наступним чином. Користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку. В той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і роз-починають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав, і це правило стосується кожного з дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір з додатками до нього;

- отриманий ПО УЛАСП від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується ПО УЛАСП на рахунок суміжної організації та на рахунок авторської організації. Пропорції щодо перерахування на суміжну організацію та на авторську організацію дотримується ПО УЛАСП завжди в рівних частках (50% на 50%). Тобто, 50% від зазначеного платежу користувача має отримати суміжна організація, а інші 50% авторська організація.

Договір підписано представниками усіх сторін та скріплено відтисками печаток авторської, суміжної організацій та ПО УЛАСП.(арк.справи 21).

Додатком №1 до Договору є Договір про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав, укладений між тими ж сторонами, за яким користувач від імені якого діє ПО УЛАСП, здійснює на території (загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2021, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань до їх повного виконання (п.5.1). У випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення.(п.5.2).(арк.справи 22-24).

Додатком №2 до Договору є Договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права від 01.01. 2020, підписаний тими ж сторонами, за яким користувач, від імені якого діє ПО УЛАСП здійснює на території (загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл) використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) авторській організації у чіткій відповідності з умовами основного договору. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2021, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань до їх повного виконання.(п.5.1). У випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди протягом місяця до настання зазначеної в п.5.1 дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії цієї ліцензійної угоди не буде належного повідомлення про припинення.(п.5.2).(арк.справи 25-27).

Додатком №3 до Договору є перелік закладів, в яких користувач здійснює використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторських прав, де сторони погодили також розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права, який дорівнює 3300 грн. Додаток також підписано всіма сторонами та скріплено печатками позивача та третіх осіб.(арк.справи 28-29).

Додаток №4 до основного договору форма звіту. Додаток №5 угода щодо питань обробки персональних даних в процесі взаємодії.(арк.справи 30, 31).

Всі додатки підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток авторської, суміжної організацій та ПО УЛАСП.(арк.справи 24, 27, 29, 30, 31).

Матеріали справи не містять доказів здійснення оплати Відповідачем згідно умов Договору.

Так вважаючи своє право на тримання оплати за Договором порушеним Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» звернулась до суду із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни 37950 грн основного боргу, 3850 грн 09 коп. інфляційних втрат за період з 25.02.2020 по 01.11.2021 та 1422 грн 14 коп. -3% річних за період з 25.02.2020 по 01.11.2021 за порушення умов договору про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (з урахуванням продовження його дії), щодо строків здійснення оплати винагороди.(арк.справи 1-10).

Як зазначалось вище, рішенням від 10.01.2022 господарський суд Хмельницької області позов задоволив.(арк.справи 71-74).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом спору є грошові зобов`язання згідно договору про використання права інтелектуальної власності.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, згідно зі ст.193 ГК України, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи стверджено, що 01.01.2020 з моменту укладення Договору між сто-ронами виникли відносини, які регулюються Законом України «Про авторське право і суміжні права», Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і суміжних прав» та Книгою четвертою Цивільного кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (надалі в тексті Закон) передбачено, що організація колективного управління (організація колективного управління май-новими правами) це організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Згідно з ст.418 ЦК України право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначе-ний цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Об`єктами суміжних прав без виконання будь-яких формальностей щодо цих об`єктів та незалежно від їх призначення, змісту, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження є: а) виконання; б) фонограми; в) відеограми; г) програми (передачі) організацій мовлення.(ст.449 ЦК України).

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), в силу приписів ст.1108 ЦК України, може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на викорис-тання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

За ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, терто-рія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за викорис-тання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.(ст.1109 ЦК України).

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Майновими правами інтелектуальної власності на твір, відповідно до ст.440 ЦК України та ч.3 ст.15 Закону, є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

За приписами статей 31, 32, 33 Закону, використання творів допускається виключно на ос-нові авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом міністрів України.

Суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.(ст.45 Закону).

Особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), згідно ч.4 ст.47 Закону, зобов`язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх вико рис-тання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 48 Закону, повноваження на колективне управління майно-вими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб-єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

На основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав. Організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об`єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об`єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди. До функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управ-ляють, а також іншим суб`єктам прав відповідно до цього Закону.(ч.ч.5, 6 ст.48, ч.1 ст.49 Закону).

Таким чином, якщо ліцензійним договором передбачено оплатне використання об`єкта права інтелектуальної власності, ліцензіарові не може бути відмовлено у вимозі про стягнення плати з мотиву невикористання ліцензіатом відповідного об`єкта (якщо договір є чинним).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивач, як суміжна організація, з третіми особами, як авторська організація та як особа, що виконує допоміжні функції щодо поділу винагороди, а також Відповідач, як користувач, уклали договір №КБР 504/ 01/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.01.2020.

Даний правочин є договором про надання послуг, оскільки Відповідач доручає, а ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» надає послуги з укладення, від імені Відповідача, договорів про отримання Відповідачем дозволів на використання майнових прав щодо об`єктів авторського та суміжних прав.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконав-цеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, Позивач та Відповідач є також сторонами договору про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав від 01.01.2020, де Позивач є суміжною організацією, а Відповідач користувачем. При цьому, даний договір укладено в рамках виконання вищевказаного договору №КБР-504/01/20-Н від 01.01.2020 та є Додатком №1 до нього.

Відповідач є також стороною договору-користувачем від 01.01.2020 про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права, який (договір) також укладено в рамках виконання договору №КБР-504/01/20-Н від 01.01.2020 та є Додатком №2 до нього.

Таким чином, за основним договором Відповідач доручив ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» укласти від його імені Договори №1 та 2, які є додатками до нього, що і було виконано.

Зокрема, згідно з умовами Договору №1, Відповідач здійснює та території використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а суміжна організація/позивач надає стосовно території користувачу на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав. Користувач в свою чергу зобов`язується виплатити винагороду (роялті) суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного договору.

При цьому, згідно розділу 2 договору: територія загальна площа закладу, стосовно якої надається дозвіл; роялті загальна винагорода, яка повинна бути сплачена користувачем (відпові-дачем) суміжній організації (позивачу) за використання об`єктів суміжних прав на умовах цієї ліцензійної угоди; об`єкти суміжних прав фонограми та зафіксовані у них виконання без обмежень і виключень (тобто всі фонограми і зафіксовані в них виконання щодо яких суміжною організацією здійснюється розширене колективне управління).

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що в силу ст.35 Закону (в редакції, станом на час укладення договору) об`єктами суміжних прав, незалежно від призна-чення, змісту, оцінки, способу і форми вираження, є: а) виконання літературних, драматичних, музичних, музично-драматичних, хореографічних, фольклорних та інших творів; б) фонограми, відеограми; в) передачі (програми) організацій мовлення. Первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення. Суміжне право виникає внаслідок факту виконання твору, виробництва фонограми, виробництва відеограми, оприлюднення передачі організації мовлення (ст.37 Закону). Майнові права виконавців можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб використання виконань, розмір і порядок виплати винагороди, строк дії договору і використання виконань, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо (ст.39 Закону).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Відпові-дач, укладаючи основний договір та договір №1, який є додатком до Договору взяв на себе зобов`язання виплатити винагороду Позивачеві, як суміжній організації у відповідності до умов основного договору, тобто здійснити оплату за 1 рік в розстрочку щомісячними платежами.

Механізм розстрочки визначений п.3.4 основного Договору, який встановлює, що: користу-вач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15-ти днів з дати підписання цього договору; режим розстрочки за загальним правилом за цим договором діє без обмеження строку; в той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав, і це правило стосується кожного з дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір з додатками до нього.

Враховуючи вказані договірні положення, обов`язок оплати винагороди за договором вини-кає у Відповідача: або шляхом розстрочки не пізніше 15 днів з дати підписання основного договору у розмірі першого єдиного щомісячного сукупного платежу, тобто до 16.01.2020 та до кожного 16 числа наступних місяців; або шляхом річної оплати у розмірі повної передоплати за рік (у разі не активації механізму розстрочки) з 17.03.2020 несплата єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права два календарних місяці поспіль.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів оплати Відповідачем першого платежу до 16.01.2020, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про не застосування розстрочки.

Тому, з 17.03.2020 почав діяти механізм річної оплати, тобто, у Відповідача виник обов-язок щодо оплати винагороди в розмірі повної передоплати за рік.

Згідно додатку №3 до Договору розмір єдиного щомісячного сукупного платежу становить 3300 грн, повна передоплата за 2020 рік (12 місяців) дорівнює 39600 грн. (3300 х 12), яка мала бути оплачена станом на 17.03.2020.

Однак матеріали справи не містять доказів оплати Відповідачем за Договором.

Крім того, за умовами п.5.2 договору №1, який є додатком №1 до основного договору у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди (договору №1) протягом місяця до настання зазначеної в п.5.1. дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Тому, враховуючи відсутність у справі доказів здійснення сторонами повідомлень про припинення дії договору, строк дії договору №1 продовжено на 1 рік 2021. При цьому, умови щодо оплати винагороди за цей рік такі ж, як і за попередній, в тому числі щодо ненастання механізму розстрочки та застосування річної попередньої оплати з 17.0320.21, враховуючи відсутність доказів оплати за 2021 рік.

При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання апелянта на відсутність доказів акредитації Позивача, оскільки Позивач є акредитованим з 29.05.2019 відповідно до наказу Мінекономрозвитку від 29.05.2019 №912 строком на 3 роки.

Жодних доказів відкликання чи скасування акредитації Відповідач не подав.

Також доводом апеляційної скарги є неукладення Договору через непідписання його Відповідачем та відсутність прав укладати такий Договір, оскільки Підприємець здійснює свою діяльність відповідно до договору про співпрацю та організацію діяльності закладу громадського харчування «Кухмістерська Хаселева» та не має відповідних повноважень, однак останнім не надано жодних доказів на підтвердження вказаного, тому виходячи із з огляду а положень статті 204 ЦК України щодо правомірності такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє.

Крім того, з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу» №1206-VII від 15.04.2014 запроваджено перехід від обов`язкового до добровільного використання печаток юридичними особами.

Апелянт не подав доказів ні існуванні ні використання в нього печатки за період укладення спірного договору.

Крім того, безпідставними є посилання на недослідження судом першої інстанції виконання умов Договору, оскільки предметом спору є невиконання умов Договору саме в частині строків здійснення оплати винагороди, а не в частині складання та передачі Відповідачу Позивачем рахунків-фактур та актів нарахування роялті, передачі Каталогу або іншого переліку об`єктів суміжних прав, використання Відповідачем фонограми та виконання, дозвіл на використання яких, наче б то, було надано Позивачем, зокрема чи складались та направлялись Позивачу Звіти щодо використання таких об`єктів суміжних прав тощо.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на чинність Договору та Додатків до нього, а також у зв`язку із відсутністю доказів оплати Відповідачем винагороди за Договором у передбачені ним строки, доводи Позивача про наявність боргу обґрунтовані.

При цьому, згідно умов основного договору (п.3.3) оплата винагороди здійснюється єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права в розмірі вказаному у додатку №3 3300 грн. Тобто, розмір оплати 3300 грн є сукупним платежем за двома договорами про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав (договір №1/додаток №1 до основного договору) та про надання дозволу на використання об`єктів авторських прав та виплату винагороди за використання об`єктів авторських прав (договір №2/додаток №2 до основного договору).

Відповідач є платником за обома вищевказаними договорами. Позивач отримувачем коштів (винагороди) лише за договором №1, де він є суміжною організацією. Отримувачем коштів за договором №2 є авторська організація Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами». При цьому, згідно п.3.5 основного договору отриманий від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перерахову-ються на рахунок суміжної організації (позивача) та на рахунок авторської організації. Пропорції щодо перерахування на суміжну організацію та на авторську організацію дотримуються завжди в рівних частках (50% на 50%), тобто, 50% від зазначеного платежу має отримати суміжна організація, а інші 50% авторська організація.

Отже, розмір боргу, який підлягає стягненню на користь Позивача становить: 1) 3300 грн місячний платіж х 11 місяців першого року договору (11 місяців заявлено в позові) = 36300 грн (за 2020 рік); 2) 12 місяців х 3300 грн = 39600 грн(за 2021 рік); 3) 36300 грн + 39600 грн = 75900 грн (сукупний платіж за двома договорами за два роки); 4) 75900 грн : 2 = 37950 грн. (50% вина-городи, які належать Позивачу).

Отже, позов в частині основної заборгованості обґрунтований та підлягає задоволенню, про що суд першої інстанції дійшов правильного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заявив до стягнення додаткові вимоги.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Позивач нарахував Відповідачу 3850 грн 09 коп. інфляційних за період з 25.02.2020 по 01.11.2021 та 1422 грн 14 коп. -3% річних за період з 25.02.2020 по 01.11.2021.

Перевіривши згідно ст.625 ЦК України розрахунок суми додаткових вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані суми є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Таким чином, задоволені та оспорювані Відповідачем суми інфляційних втрат і річних нараховані підставно та обчислені арифметично вірно, тому підлягають стягненню з Відповідача, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність залишення позову без розгляду через неявку позивача, оскільки за приписами ч.4 ст.202 ГПК України такі наслідки не наступають через неявку позивача або якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності або його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на достатність матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку про правомірність розгляду судом першої інстанції спору по суті та ухвалення повного та обґрунтованого рішення за його наслідками.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія судів вважає, що матеріалами справи спростовуються посилання Скаржника на недійсність Договору та додатків до нього, а також правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнають-ся такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого госпо-дарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуа-льного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бресь Алли Сергіївни на рішення господарського суду Хмельницької області від 10.01.2022 у справі №924/1141/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верховного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №924/1141/21 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.