ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" червня 2022 р. Cправа № 902/146/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Приватного підприємства "БРІЗ-Д.Т." (вул. Сергія Зулінського, буд. 25, кв. 39, м. Вінниця, 21022)

про стягнення вартості частки в майні підприємства та сум за прострочення їх виплати, ціна позову 964 378,22 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява громадянина ОСОБА_1 з вимогою до Приватного підприємства "БРІЗ-Д.Т." про стягнення вартості частки в майні приватного підприємства в загальному розмірі 964 378,22 грн, з яких: 840 600,00 грн - вартість частки в майні підприємства; 27 567,07 грн - сума 3 % річних; 96 211,15 грн - сума інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що був співвласником Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» з часткою у статутному капіталі у розмірі 10%.

Рішенням зборів власників від 10.02.2020, що оформлене протоколом № 7 зборів власників ПП «БРІЗ-Д.Т.», вирішено наступне:

надати згоду позивачу на вихід із власників Підприємства;

частку власності позивача в майні Підприємства, що становить 800 000,00 грн. (10%) вирішено визначити виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток власників Підприємства пропорційно до розміру, що передувало дню подання заяви від 10.02.2020 про вихід, в сумі 840 600,00 грн.;

з дня державної реєстрації виходу позивача із власника Підприємства, виплатити вартість частки власності в майні Підприємства в сумі 840 600,00 грн. протягом одинадцяти місяців.

Позивач наголошує, що державну реєстрацію виходу учасника зі складу власників відповідача було проведено 12.02.2020, з огляду на що, виплата вартості частки мала бути проведена до 13.01.2021.

Однак, всупереч вимогам закону та рішенню зборів власників, жодних виплат проведено не було, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду.

Ухвалою суду від 21.02.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/146/22 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.03.2022.

Ухвалою суду від 17.03.2022 підготовче засідання у справі відкладено на 14.04.2022.

За наслідками судового засідання 14.04.2022 продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 19.05.2022, про що 14.04.2022 постановлено відповідну ухвалу.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 14.06.2022, про що 19.05.2022 постановлено відповідну ухвалу.

14.06.2022 до суду надійшла заява № б/н від 14.06.2022 за підписом представника позивача - адвоката Цвик А.О., в якій представник заявляє про те, що докази про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані на протязі п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На визначену дату судом в судове засідання представник позивача не з`явився. В заяві б/н від 14.06.2021 (вх. №01-34/4702/22), що надійшла до суду 14.06.2022, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу по суті без участі представника позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, що направлена відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві, що відповідає інформації щодо відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повернута до суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

З врахуванням викладеного суд зазначає, що згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

До того ж, суд вважає за необхідне зауважити, що ухала суду у даній справі додатково направлялись на відому суду адресу електронної пошти відповідача.

Окрім того, судом 24.05.2021 розміщено оголошення на веб-порталі судової влади (сайт Господарського суду Вінницької області) про розгляд справи № 902/146/22 по суті, в якій відповідачем є Приватне підприємство "БРІЗ-Д.Т.".

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Також, суд зазначає, що роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.06.2022 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням зборів власників Приватного підприємства «БРІЗ - Д.Т.» від 27.02.2019 № 6 затверджено Статут Приватного підприємства «БРІЗ - Д.Т.».

ОСОБА_1 (надалі Позивач), був співвласником Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» (надалі - Відповідач) з часткою у статутному капіталі у розмірі 10%.

10.10.2020 Позивачем на ім`я Відповідача було подано заяву про вихід із Підприємства.

Справжність підпису на вищезазначеній заяві Позивача 10.02.2020 засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В..

10.02.2020 власниками Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» проведено збори власників, за результатами яких прийнято рішення, що оформлені протоколом № 7 зборів власників Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.». Так, рішенням зборів власників вирішено:

Надати згоду ОСОБА_1 на вихід із власників Підприємства.

Частка власності ОСОБА_1 в майні Підприємства становить вклад на суму 800000 (вісімсот тисяч) гривень 00 коп., що становить 10% (десять відсотків), визначити її вартість виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток власників Підприємства пропорційно до її розміру, що передувало дню подання заяви від 10 лютого 2020 року про вихід, в сумі 840600 (вісімсот сорок тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

З дня державної реєстрації виходу ОСОБА_1 із власника Підприємства, виплатити вартість частки власності в майні Підприємства в сумі 840600 (вісімсот сорок тисяч шістсот) гривень 00 копійок протягом одинадцяти місяців.

Затвердити зміну розміру статутного капіталу до 7 200 000,00 грн..

Внести зміни до Статуту Підприємства шляхом викладення Статуту у новій редакції, затвердити та підписати нову редакцію Статуту Підприємства.

Уповноважити директора Підприємства Доліщука Миколу Миколайовича на вчинення необхідних дій, пов`язаних із державною реєстрацією змін про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань без права передоручення тертім особам.

12.02.2020 було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - зміна складу або інформації про засновників.

Позивач наголошує на тому, що у встановлений строк (13.01.2021) вартість частки виплачено не було.

Зазначені обставини і стали підставою звернення Позивача до суду з даними позовом, в якому останній просить стягнути 840 600,00 грн. вартості частки в майні підприємства, інфляційні втрати у розмірі 96 211,15 грн та 3% річних у розмірі 27 567,07 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є частка у статутному капіталі Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.».

Відповідно до частини 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (частина перша статті 113 ГК України).

Частиною першою статті 63 ГК України передбачена класифікація підприємств за ознакою форм власності.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (ч.1 ст.113 ГК України).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що погоджується з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2018 року у справі №917/1887/17, про те, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено.

За змістом частин 3 та 5 статті 63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Разом з цим, відповідно до частин 1 та 3 статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, зокрема приватного підприємства.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у пунктах 23 - 26 постанови від 11 червня 2019 року у справі № 917/1338/18 (провадження № 12-23гс19).

Відповідно до викладеної позиції Верховного Суду у справі №917/1887/17, суд звертає увагу на постанови від 02.10.2019 та від 03.10.2018 у справі №917/1887/17, де Верховний Суд, досліджуючи правову природу приватного підприємства встановив, що визначальним критерієм того, чи можна відносити певну юридичну особу до господарського товариства з поширенням відповідних приписів законодавства є наявність у юридичної особи статутного капіталу (фонду), поділеного на частки між учасниками. Характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено, а не відносин з формування статутного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 по справі №916/2813/18 вирішила виключну правову проблему, що стосується правової природи приватного підприємства та визначення правового режиму його майна, зокрема щодо розпорядження учасником підприємства часткою у його статутному капіталі.

Згідно з ч.1 ст.57 Господарського кодексу України установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання.

Відповідно до п. 1.1. Статуту Відповідача, Приватне підприємство «БРІЗ-Д.Т.» створене згідно чинного законодавства України за погодженням між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 , громадянином Туреччини ОСОБА_3 , громадянами України: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 3.2. Статуту Відповідача для забезпечення діяльності Підприємства за рахунок внесків власників створюється Статутний капітал Підприємства , що складає 8 000 000,00 грн.

Внесок власника Підприємства ОСОБА_4 до Статутного капіталу складає - 2 000 000,00 грн, а його частка власності в майні Підприємства становить 25%.

Внесок власника Підприємства ОСОБА_2 до Статутного капіталу складає - 2 000 000,00 грн, а його частка власності в майні Підприємства становить 25%.

Внесок власника Підприємства ОСОБА_3 до Статутного капіталу складає - 2 000 000,00 грн, а його частка власності в майні Підприємства становить 25%.

Внесок власника Підприємства ОСОБА_5 до Статутного капіталу складає - 1 200 000,00 грн, а його частка власності в майні Підприємства становить 15%.

Внесок власника Підприємства ОСОБА_1 до Статутного капіталу складає - 800 000,00 грн, а його частка власності в майні Підприємства становить 10%.

Статтею 148 ЦК України передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про господарські товариства» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, при виході учасника з товариства у товариства виникає обов`язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному фонді товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Відповідно до частини 2 статті 148 ЦК України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

За змістом п. 4.2. Статуту Відповідача власник Підприємства може вийти з нього за згодою інших власників. Рішення щодо надання згоди на вихід власника з Підприємства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання таким власником заяви. Власник вважається таким, що вийшов з Підприємства з дня державної реєстраціїйного виходу. Підприємство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатись про вихід власника, виплатити такому колишньому власнику вартість його частки.

Судом встановлено прийняття рішенням зборів власників Підприємства, оформлених протоколом № 7 від 10.02.2020, прийнято заяву ОСОБА_1 про вихід з Підприємства як власника, вирішено визначити частку власності в сумі 840 600,00 грн зі строком виплати - одинадцять місяців з дня державної реєстрації виходу власника.

Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №58 від 15.02.2022 по Приватному підприємству «БРІЗ-Д.Т.» () 12.02.2020 проведено державну реєстрацію змін складу засновників (учасників) юридичної особи.

Станом на 15.02.2022 засновниками (учасниками) юридичної особи є: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 .

Відтак, строк виплати вартості частки ОСОБА_1 в майні Підприємства, у зв`язку з його виходом в загальному розмірі 840 600,00 грн, є таким, що настав 13.01.2021.

В установлений строк Відповідач свої зобов`язання з виплати вартості частки ОСОБА_1 в майні Підприємства на загальну суму 840 600,00 грн не виконав, доказів перерахування коштів не надав.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що з моменту звернення Позивача із заявою до Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» (10.02.2020) про його вихід зі складу власників майна Підприємства, ним реалізовано гарантоване чинним законодавством та обумовлене Статутом право на вихід зі складу власників Відповідача, в зв`язку з чим Позивач має право на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці (вкладу) у статутному капіталі.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять та Відповідачем не доведено виконання ним обов`язку з виплати ОСОБА_1 вартості частини майна, пропорційної його частці в статутному капіталі Підприємства, установленої на момент виходу його зі складу власників.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «БРІЗ-Д.Т.» в частині стягнення 840 600,00 грн вартості частки в майні Підприємства такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення Відповідачем строків виконання зобов`язання по виплаті частки в майні Підприємства, Позивачем заявлено до стягнення 96 211,15 грн інфляційних втрат та 27 567,07 грн три проценти річних .

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Перевіркою розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок, тому вказані вимоги підлягають до задоволення, у визначених Позивачем розмірах.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд зважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву з обґрунтуванням своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів виконання зобов`язань за договорами, укладеними у спрощений спосіб, в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на Відповідача покладаються витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 14 465,67 грн.

Окрім того, з урахуванням заявлення позивачем в позовній заяві витрат на професійну правничу допомогу, докази на понесення яких представник позивача, в заяві №б/н від 14.06.202, зобов`язався подати протягом 5 днів після ухвалення рішення, суд дійшов висновку про встановлення 5-ти денного строку для подання відповідних доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 52, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "БРІЗ-Д.Т." (вул. Сергія Зулінського, буд. 25, кв. 39, м. Вінниця, 21022; ) на користь громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) 840 600 грн. 00 коп. - вартості частки в майні; 27 567 грн. 07 коп. - 3% річних; 96 211 грн. 15 коп. - інфляційних втрат та 14 465 грн. 67 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питань про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 27.06.2022 об 11:30 год.

Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити позивачу строк п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення. Зобов`язати позивача у цей же строк надіслати належним чином завірені копії вказаних доказів відповідачу.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2, представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 23 червня 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу ( вул. Сергія Зулінського, буд. 25, кв. 39, м. Вінниця, 21022)