ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Справа№ 911/2464/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

позивач: Бондар Р.І.

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 (повний текст рішення складено 29.12.2021)

у справі №911/2464/21 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Левченко Інни Сергіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська"

про стягнення 234 273,77 грн

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Левченко Інна Сергіївна звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" про стягнення 234 273,77 грн, що складається з: 204 752 грн - основний борг; 7736,13 грн - 3% річних за період з 15.01.2020 по 12.08.2021; 21785,64 грн - втрат від інфляції за період з 15.01.2020 по 12.08.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №10/04/2 від 10.04.2019 перевезення вантажу автомобільним транспортом в частині оплати наданих послуг з перевезення у установлений таким договором строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" на користь Фізичної особи-підприємця Левченко Інни Сергіївни 202 720 грн основного боргу, 7 736,13 грн - 3% річних, 21 336,14 грн - втрат від інфляції, а також 3476,88 грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором. В 2032 грн основного боргу, 449,50 грн - втрат від інфляції відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач не виконав зобов`язання договором №10/04/2 від 10.04.2019 перевезення вантажу автомобільним транспортом в частині оплати наданих послуг з перевезення у установлений таким договором строк.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" 14.01.2022 в установлений процесуальний строк засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Крім того відповідач звертав увагу суду, що при дослідженні копій Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які були долучені позивачем до позовної заяви у якості доказів надання послуг, убачається, що на всіх Актах відсутній відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Птахофабрика Київська», як обов`язковий реквізит для оформлення Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а тому дані Акти не можуть вважатися як оформлені належним чином та бути належними доказами згідно із ст. 76 ГПК України для підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги ФОП Левченко Інни Сергіївни.

Також відповідач звертав увагу суду, що відповідно до п. 9.5. Договору, цей Договір складений в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, і вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2019 року. Доказів того, що Договір пролонговувався чи сторонами договору укладались додаткові: приводу продовження його дії матеріали справи не містять та сторонами суду не повідомлені такі обставини. На переконання відповідача Договір № 10/04/2 від 10 квітня 2019 року втратив свою чинність 31 грудня 2019 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" у справі №911/2464/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України, у зв`язку із відсутністю доказів сплати судового збору в установлених порядку і розмірі, та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2464/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська". Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" призначено на 16.03.2022.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" судове засідання 16.03.2022 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 розгляд справи призначено на 01.06.2022.

26.05.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням представника відповідача у відрядженні з 30.05.2022 до 02.06.2022.

Крім того, 01.06.2022 на електронну адресу суду від Фізичної особи-підприємця Левченко Інни Сергіївни надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги ТОВ "Торговий дім "Птахофабрика Київська" без участі представника позивача.

У судове засідання, яке відбулось 01.06.2022 учасники справи не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 21.06.2022.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у установлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Як убачається із матеріалів справи, 10.04.2019 між ФОП Левченко І.С. (перевізник) та ТОВ ТД "Птахофабрика Київська" (відправник) укладено договір №10/04/2 перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - договір), відповідно до умов якого перевізник взяв на себе зобов`язання доставляти та отримувати ввірений йому для перевезення (згідно з транспортною накладною) вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, надавати експедиторські послуги, а відправник - своєчасно сплачувати перевізнику надані послуги.

Згідно п. 2.1 договору перевізник виконує для відправника пов`язані з перевезенням вантажу за окрему плату транспортно-експедиційні послуги та операції.

Як визначено п.2.3 договору, оформлена товарно-транспортна накладна, завірена відправником, при пред`явленні водієм, який виконує обов`язки експедитора, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю перевізника.

Договором передбачено, що доказом передачі вантажу є товарно-транспортна накладна, оформлена належним чином, з підписом уповноваженої особи вантажоодержувача та прикладенням печатки, а також довіреність на отримання вантажу з посиланням на номер, дату і загальну суму товарно-транспортної накладної (п.3.6 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору розмір плати за перевезення вантажу та інші операції й послуги, пов`язані з перевезенням, погоджуються сторонами та зазначаються в актах приймання-передачі наданих послуг.

Як визначено сторонами у п. 5.3 договору, оплата здійснюється кожного місяця не пізніше 15 числа наступного місяця, в якому надавались послуги з перевезення вантажу після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт за один календарний місяць.

При цьому, згідно п. 5.4 договору за згодою сторін в кожному випадку розрахунки можуть здійснюватись в іншій формі або в іншому порядку.

Сторонами узгоджено, що будь-які зміни та доповнення до указаного договору будуть дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі, підписані сторонами та завірені печатками (п. 9.2 договору).

Згідно п. 9.5 договору відповідний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2019.

Звертаючись із позовом Левченко Інна Сергіївна зазначала, що на підтвердження фактів надання відповідачу послуг за відповідним договором у період з 26.12.2019 по 08.05.2020 позивачем надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписані позивачем та відповідачем в особі директора ТОВ ТД "Птахофабрика Київська" Лавріненко І.В., у яких є посилання на відповідний договір - №10/04/2 від 10.04.2019, визначено вид робіт і їх вартість (а.с.14-81, 124, 126,128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 164, 166). Загальна вартість послуг за такими актами за підрахунком суду становить 202 720 грн.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Як визначено ст. 908 ЦК України, перевезення, зокрема вантажу, здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

В силу ч.1 ст.916 ЦК України за перевезення, зокрема, вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Отже, відповідно до п. 5.3 договору, оплата здійснюється кожного місяця не пізніше 15 числа наступного місяця, в якому надавались послуги з перевезення вантажу після підписання акта приймання-передачі виконаних робіт за один календарний місяць.

На підтвердження фактів надання відповідачу послуг за відповідним договором у період з 26.12.2019 по 08.05.2020 позивачем надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписані позивачем та відповідачем в особі директора ТОВ ТД "Птахофабрика Київська" Лавріненко І.В., у яких є посилання на відповідний договір - №10/04/2 від 10.04.2019, визначено вид робіт і їх вартість (а.с.14-81, 124, 126,128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 164, 166). Загальна вартість послуг за такими актами за підрахунком суду становить 202 720 грн.

Отже, уклавши договір та підписавши акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором №10/04/2 від 10.04.2019, якими визначений вид послуг, узгоджена сторонами в особі уповноважених представників вартість таких послуг, а також вказано про відсутність претензій, відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити вартість відповідних послуг у установлений договором строк.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач зазначав, що відповідні акти не є допустимими доказами, оскільки на них відсутня його печатка. Колегія суддів вважає дане твердження необґрунтоване з наступних підстав.

Будь-яке підприємство, незалежно від форми власності, виду діяльності у процесі своєї діяльності приходить до необхідності правильного відображення господарської операції з надання чи отримання послуг, виконання робіт.

Основним документом, що підтверджує факт здійснення такої діяльності є акт виконання робіт/надання послуг, який повинен відповідати вимогам законодавства, але з урахуванням особливостей підприємства.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 (із змінами і доповненнями) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як визначено ч.1 ст.581 ГК України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки; використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

В силу ч.3 такої норми, наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Отже, сама по собі наявність печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків на відміну від підпису уповноваженої особи. Поряд з цим, наявність на актах підпису керівника ТОВ ТД "Птахофабрика Київська" Лавріненко І.В., що відповідач не оспорював у відзиві, яка брала участь у здійсненні господарської операції, засвідчує факт виконання послуг, їх прийняття, узгодження обсягу та вартості відповідних послуг та відсутності претензій щодо якості таких послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що сам факт не подання позивачем товаротранспортних накладних щодо перевезень, здійснених на замовлення відповідача, не є підставою для висновку суду про те, що позивачем відповідні послуги не надавались, Так, із змісту умов договору убачається, що його сторонами узгоджено складання актів приймання-передачі виконаних робіт на підтвердження факту виконання зобов`язань відповідача за договором (п.п.5.2, 5.3 договору).

Підписання таких актів, що відбулось за взаємною згодою сторін, за кожним фактом перевезення, а не сукупного за місяць, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплатити відповідні послуги за узгодженою сторонами ціною у строк, визначений відповідно до п.5.3 договору - не пізніше 15 числа наступного за місяцем, у якому надавались послуги. Так, зміна порядку прийняття відповідних послуг, про який сторони домовились у договорі, відбулась за їх взаємною згодою, про що свідчать акти, підписані уповноваженими особами без зауважень.

З матеріалів справи слідує, що позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (заява про усунення недоліків) підтверджують надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 202 720,00 грн, у той же час позивачем заявлено вимогу про стягнення 204 752грн. Суд зазначає, що позивачем не доведено надання послуг на указану у позовній заяві суму, а також ураховуючи порушенням відповідачем зобов`язань в частині здійснення оплати таких послуг в установлений строк, заявлені вимоги в частині основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 202 720 грн, а у задоволенні вимог про стягнення 2 032 грн основного боргу належить відмовити.

Крім того, звертаючись із апеляційною скаргою відповідач зазначав, що відповідним договором не урегульовані відносини сторін у 2020 році, оскільки строк дії такого договору закінчився, однак колегія суддів вважає дане посилання скаржника не обґрунтоване, виходячи з наступного.

Як визначено ч.7 ст.180 ГК України: строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договором сторонами узгодили, що зміни до нього мають бути вчинені з дотриманням письмової форми (п.9.2 договору).

Договір, який уклали сторони, є двостороннім правочином з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України: правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

При цьому, як визначено ч.2 такої норми, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

З урахуванням зазначеного, відсутність угоди про продовження строку дії відповідного договору у письмовій формі, за наявності актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених уповноваженими особами, у яких як підстава таких послуг вказаний договір №10/04/2 від 10.04.2019, не спростовує факту усної домовленості сторін щодо розповсюдження дії договору №10/04/2 від 10.04.2019 на відносини з надання послуг з перевезення у 2020 році і не є підставою вважати таку угоду (щодо продовження дії договору) недійсною унаслідок недотримання письмової форми. Так, відповідні письмові докази - акти є підтвердженням відповідної домовленості сторін.

Крім того з матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 7 736,13 грн - 3% річних за період з 15.01.2020 по 12.08.2021, а також 21 785,64 грн - втрат від інфляції за період з 15.01.2020 по 12.08.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Судом було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку і установлено, що такі розрахунки виконані позивачем не вірно, оскільки позивачем нарахування процентів та інфляції здійснюється включно з 15 числа місяця, однак, ураховуючи установлений сторонами строк оплати (п. 5.3 договору - не пізніше 15 числа наступного місяці), прострочення має місце лише з 16 числа відповідного місяця.

Відповідно, за розрахунком суду, ураховуючи сукупний обсяг наданих послуг за кожним місяцем, розмір боргу та період прострочення, розмір 3% складає 8 197,86 грн, а саме за період з:

- 16.01.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги грудня 2019 року у розмірі 4616,10 грн - 217,79 грн;

- 16.02.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги січня 2020 року у розмірі 32816 грн - 1464,82 грн;

- 16.03.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги лютого 2020 року у розмірі 39 952 грн - 1688,51 грн;

- 16.04.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги березня 2020 року у розмірі 85 512 грн - 3396,74 грн;

- 16.05.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги квітня 2020 року у розмірі 18 584 грн - 692,50 грн;

- 16.06.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги травня 2020 року у розмірі 21 240 грн - 737,50 грн.

Водночас, ураховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі заявлених позовних вимог, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 736,13 грн.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції становить 21 336,14 грн, а саме за період з:

- 16.01.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги грудня 2019 року у розмірі 4616,10 грн - 533,30 грн;

- 16.02.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги січня 2020 року у розмірі 32816 грн - 3901,48 грн;

- 16.03.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги лютого 2020 року у розмірі 39 952 грн - 4395,09 грн;

- 16.04.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги березня 2020 року у розмірі 85 512 грн - 8653,80 грн;

- 16.05.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги квітня 2020 року у розмірі 18 584 грн - 1819,49 грн;

- 16.06.2020 по 12.08.2021 на борг за послуги травня 2020 року у розмірі 21 240 грн - 2032,98 грн.

Ураховуючи вищенаведене, вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню у розмірі 21 336,14 грн, а у задоволенні позову у частині стягнення 449,50 грн втрат від інфляції належить відмовити.

Крім того,ч. 1 ст. 74 ГПК України чітко визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 ст. 77 ГПК України визначає, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, ч. 1 ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів відхиляє доводи наведені у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" з підставї їх недоведеності та необґрунтованості.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Птахофабрика Київська" на рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/2464/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на ТОВ "Торговий дім "Птахофабрика Київська".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.06.2022.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран