УХВАЛА

22 червня 2022 року

м. Київ

Справа № 904/5665/21

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Случ О. В.

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 (суддя Євстигнеєва Н. М.),

додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 (суддя Євстигнеєва Н. М.)

і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022 (головуючий суддя Дармін М. О., судді Антонік С. Г., Березкіна О. В.)

у справі № 904/5665/21

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» і 2) Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зінкової Юлії Євгенівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Дніпровська міська рада,

про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права на оформлення користування земельною ділянкою по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні позову відмовлено повністю.

07.12.2021 додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

21.02.2022 постановою Центрального апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021 залишено без змін, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 змінено в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

03.06.2022 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу у справі № 904/5665/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В.- головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу, Суд встановив, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, як на підставу (підстави) для касаційного оскарження.

Частиною першою статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо зазначеної скаржником підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає, що скаржник обґрунтовуючи цю підставу касаційного оскарження, не навів чіткого формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована. У свою чергу, скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України навів лише перелік постанов Верховного Суду, цитуючи їх по тексту касаційної скарги, однак, скаржник не вказав, який саме висновок щодо застосування якої норми права та в яких правовідносинах не було враховано апеляційним господарським судом, а також у чому саме полягає відмінність його висновків від висновків Верховного Суду, що не може вважатися належним правовим обґрунтуванням зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження.

Також, скаржник посилаючись на пункт 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не навів обставин (із відповідним обґрунтуванням), наведених у частинах першій і третій статті 310 Господарського процесуального кодексу України (скаржник, зокрема, посилається на пункт 1 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України та зазначає про «не встановлення обставин на підставі недопустимих доказів»), що не може вважатися належним правовим обґрунтуванням зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження.

Вказане порушує пункт 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.

Проте, у вступній та описовій частині касаційної скарги скаржник зазначає, що касаційна скарга подана на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2021, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2021 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022, при цьому у прохальній частині касаційної скарги просить лише скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що у прохальній частині сторона має зазначити, які конкретно процесуальні документи вона оскаржує та, що просить зробити суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної інстанції.

Враховуючи зазначене, скаржникові необхідно уточнити вимоги касаційної скарги.

Таким чином, Суд вважає касаційну скаргу такою, що оформлена з порушенням вимог пункту 6 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» необхідно залишити без руху із наданням скаржникові строку на (1) приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства і на (2) уточнення вимог касаційної скарги із конкретизацією оскаржуваних процесуальних документів, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

При цьому Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» у справі № 904/5665/21 залишити без руху.

2. Надати Товариству з додатковою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-Інвест» строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог даної ухвали, касаційна скарга буде повернута скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Случ