ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/6656/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Берднік І. С.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

прокуратури - Гамор Н. В.,

відповідачів - Боднар Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 (Парусніков Ю. Б. - головуючий, Білецька Л. М., Коваль Л. А.) і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 (суддя Золотарьова Я. С.) у справі

за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури

до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та Товариства з обмежено відповідальністю Приватний заклад освіти, Навчально виховний комплекс "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус"

про визнання недійсним рішення міської ради щодо приватизації, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання провернути нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У грудні 2020 року Дніпропетровська обласна прокуратура (далі - прокурор) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та Товариства з обмежено відповідальністю Приватний заклад освіти, Навчально виховний комплекс "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" (далі - ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус") про:

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 31.01.2018 № 22/29 "Про передачу з балансу на баланс об`єктів нерухомого майна на вул. Вернадського, 33";

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 28/39 "Про приватизацію нерухомого майна у 2019 році" в частині включення до переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації у 2019 році, будівель та споруд на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, площею 1308,6 м2;

- визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 47/39 "Про приватизацію об`єктів нерухомого майна на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі";

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.02.2019 № 157/Н нерухомого майна на вул. Вернадського, 33 у м. Дніпро;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 30374136 про право власності ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі;

- зобов`язання ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" повернути Дніпровській міській ради нежитлову будівлю, розташовану на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням передачі майна комунального закладу освіти всупереч встановленої частиною 4 статті 80 Закону України "Про освіту" заборони щодо приватизації об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти.

1.3. Дніпровська міська рада у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення, просила відмовити прокурору у задоволенні його вимог, зазначаючи про безпідставність вимог прокурора, наголошуючи, що рішенням Дніпровської міської ради від 20.06.2018 № 45/33 припинено шляхом ліквідації юридичну особу - Комунальний заклад "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 141" Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Вернадського, 33.

Отже, на час приватизації нерухомого майна, розташованого на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, таке нерухоме майно не належало до комунального закладу освіти, що виключає порушення частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" та положень Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

1.4. ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" у відзиві на позовну заяву також просило відмовити в її задоволенні через безпідставність та необґрунтованість доводів прокурора, а також просило застосувати позовну давність.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Суди дійшли висновку про відсутність підстав для застосування положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" до спірних правовідносин, оскільки засновником закладу освіти прийняте рішення про його ліквідацію, отже, станом на час проведення приватизаційної процедури заклад освіти був ліквідований.

Суди виходили з того, що застосована процедура викупу щодо приватизації спірного майна відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки орендарем виконані умови, визначені у частині другій статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", що надає орендарю право на викуп орендованого майна.

З урахуванням встановлення обставин щодо відсутності підстав для задоволення позову в цьому випадку суди відмовили у застосуванні позовної давності, заявленої відповідачем.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021, прокурор у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, посилаючись на пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що судом першої та апеляційної інстанцій застосовано положення абзацу 5 частини 4 статті 15 "Про приватизацію державного та комунального майна" без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 906/677/19 щодо обов`язкового збереження профілю діяльності об`єкта приватизації під час приватизації об`єктів освіти.

Оскаржуючи судові рішення з посиланням на пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, прокурор у касаційній скарзі зазначає, що у цьому випадку наявні підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- судами в повному обсязі не досліджені зібрані у справі докази, зокрема апеляційним судом не досліджено лист Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 04.11.2021 № 8124/0/211-21, який підтверджує факт відсутності у ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" права надавати освіті послуги у приватизованому приміщенні;

- судом першої інстанції відхиллено клопотання прокурора про призначення будівельно-технічної експертизи, а також клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 904/5031/21 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Дніпровської міської ради до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради до ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" про визнання недійсним договору оренди нерухомого комунального майна від 25.05.2018 № 154- ДРА/18;

- в матеріалах справи відсутній висновок експерта на підтвердження здійснення ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" невід`ємних поліпшень у приватизованому приміщенні. В той час як частиною 2 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" передбачено необхідність підтвердження здійснених невід`ємних поліпшень у приміщенні, що приватизується, висновком експерта. Прокурор вважає, що на порушення статей 77, 86 Господарського процесуального кодексу України суди попередніх інстанцій встановили факт здійснення відповідачем невід`ємних поліпшень на підставі недопустимого доказу - "Експертного дослідження будівельно- технічної експертизи № ГО-2468", що призвело до неправильного встановлення обставин справи;

- суд першої інстанції відхилив клопотання прокурора про зупинення провадження у справі, що унеможливило встановлення обставин правомірності укладення договору від 25.05.2018 № 154-ДРА/18 оренди нерухомого комунального майна, розташованого за адресою: вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус", який став передумовою для застосування процедури викупу при приватизації будівлі. Суд апеляційної інстанції жодної оцінки діям суду першої інстанції щодо відмови прокурору у вищевказаних клопотаннях не надав.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус", заперечуючи проти доводів прокурора, вказує на те, що прокурор не надав на підтвердження своїх вимог належних доказів, а також не довів свого права на звернення до суду в інтересах держави в особі територіальної громади міста Дніпра.

Товариство акцентує увагу на тому, що Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 927/246/18 зазначив, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Проте у цій справі позов заявлено прокурором не в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради як органу місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, а визначено Дніпровську міську раду як відповідача за вимогою про скасування рішення ради, яке, на думку прокурора, не відповідає інтересам територіальної громади. При цьому прокурор не звертався до Дніпровської міської ради з відповідною вимогою щодо скасування спірних рішень. Крім того, попереднього повідомлення прокурором до звернення до суду відповідних суб`єктів владних повноважень про те, що прокурором буде здійснюватися представництво інтересів держави в особі територіальної громади міста Дніпра, як цього вимагає стаття 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурором надано не було.

Товариство зазначає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" було виконано всі вимоги, визначні статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" щодо права на приватизацію об`єкта саме шляхом викупу, зокрема здійснено поліпшення орендованого майна, для чого був укладений договір на виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту орендованого об`єкта від 19.10.2018 № 1910-РС/2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХ ТРАНС БУД АГ" (далі - ТОВ "ТЕХ ТРАНС БУД АГ"). Вартість таких поліпшень згідно зі звітом незалежного аудиту, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська Фірма "АУДИТ-КОМП" (далі - ТОВ "Аудиторська Фірма "АУДИТ-КОМП") становить 1 958 052, 79 грн, а відношення зроблених витрат на виконання невід`ємних поліпшень до оціночної вартості орендованих приміщень, що вказана у пункті 1.1 договору оренди майна становить 39,51%. При цьому право ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" на приватизацію орендованого об`єкта та правомірність такої приватизації також витікає з умов договору оренди майна від 25.05.2018 № 154-ДРА/18, за змістом підпункту 11.1 якого дія договору припиняється внаслідок приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря).

Стосовно доводів прокурора про незбереження ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" профілю діяльності спірного об`єкта нерухомості, тобто використання приміщення для інших, аніж освітніх потреб, відповідач наголошує, що ці доводи є непідтвердженими припущенням, жодних доказів на підтвердження таких доводів прокурор не надав.

У той же час ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" зареєстровано як юридичну особу, головним завданням якої є надання освітніх послуг, у тому числі здійснення дошкільної освіти, початкової освіти та загально середньої освіти. Наведе підтверджується видами діяльності ( кодами КВЕД), котрі відображені у офіційному витягу із сайту Міністерства юстиції України, а також у статуті товариства (вказані документи містяться у матеріалах справи). Згідно зі статутом товариства його головною метою є забезпечення реалізації права громадян на здобуття дошкільної та початкової середньої освіти, а одним із головних завдань, зокрема, - створення умов для різнобічного розвитку дитини дошкільного віку, забезпечення реалізації прав громадян на початкову загальну середню освіту. Цільове призначення спірного майна - приміщення за адресою: вул. Володимира Вернадського, 33, місто Дніпро, не змінилося. ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" має оформлену відповідно до вимог чинного законодавства ліцензію на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти, що не заперечується прокурором, а необхідність отримання будь-яких додаткових дозволів законодавством не передбачено.

Крім того, ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" зазначає, що експертне дослідження будівельно-технічної експерти від 16.11.2018 № ГО-2468 було підготовлено на замовлення ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" до виникнення спору та подання позову, та обумовлене необхідністю встановлення факту здійснення товариством невід`ємних поліпшень із підтвердженням характеру таких поліпшень та їх вартості. Проведення експертного дослідження було здійснено компетентною організацією - Дніпропетровською торгово-промисловою палатою, яка за змістом частини 1 статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" має право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість, що не потребує ліцензії на оціночну діяльність.

Товариство вказує на те, що відмінність між судовою експертизою та експертним дослідженням полягає в тому, що судова експертиза проводиться експертом тільки на підставі спеціальної постанови (ухвали), винесеної слідчим в процесі розслідування кримінального провадження, або суддею в процесі розгляду судової справи, а експертне дослідження проводиться експертом за зверненням громадян, права яких порушені, але вони ще не звернулися до суду або в правоохоронні органи.

Щодо доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі стосовно порушення судами норм процесуального права, відповідач у відзиві зазначає, що прокурор був присутній на всіх судових засіданнях з часу відкриття провадження у справі та був обізнаний про хід справи та докази. які надаються сторонами на підтвердження своїх вимог. Однак прокурор, звертаючись 23.03.2021 (після закриття підготовчого провадження) до суду з клопотанням про проведення експертизи, не навів обставини, які перешкодили йому заявити клопотання про проведення експертизи раніше, а саме до закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті. У той же час за змістом пункту 8 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України суд у підготовчому провадженні на виконання завдань підготовчого провадження задля забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті в тому числі вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Стосовно твердження скаржника про те, що такий доказ, як експертне дослідження будівельно-технічної експертизи від 16.11.2018 № ГО-2468 було надано прокурору після судового процесу та поза межами судового засідання, не відповідає дійсності, оскільки надання доказів відбувалося під час засідання. При цьому, дізнавшись про наявність зазначеного дослідження, прокурор не просив суд надати йому час на ознайомлення з документом, перенести розгляд справи на іншу дату та не заперечував проти закриття підготовчого провадження. Наведене повністю спростовує твердження прокурора відносно того, що його права як сторони процесу були порушені під час розгляду справи.

3.3. Дніпровська міська рада у відзиві на касаційну скаргу просить поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу у зв`язку із наявністю поважних причин пропуску такого строку внаслідок введення воєнного стану в Україні та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, акцентуючи увагу на необґрунтованості доводів, наведених прокурором з підстав, аналогічних тим, що наведені ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" у відзиві на касаційну скаргу.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні прокурора та представника відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:

- рішенням Дніпровської міської ради від 31.01.2018 № 22/29 вирішено передати об`єкти нерухомого майна на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі з балансу Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпровської міської ради (далі - КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю");

- рішенням Дніпровської міської ради від 20.06.2018 № 45/33 припинено шляхом ліквідації юридичну особу Комунальний заклад освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 141 Дніпропетровської міської ради, розташований за адресою: вул. Володимира Вернадського, 33, м. Дніпро" (т. 1, а. с. 73, 74);

- 25.05.2018 між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" укладено договір оренди нерухомого майна № 154-ДРА/18, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, за умовами якого нерухоме майно передано орендареві для розміщення приватного дошкільного навчального закладу із визначенням у пунктах 6.1, 6.2 цього договору умов стосовно того, що орендар має право використовувати об`єкт оренди відповідно до цільового призначення та умов цього договору, виконувати, в разі необхідності, невід`ємні поліпшення орендованого майна виключно з дозволу єдиного орендодавця нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Відповідно до пункту 11.1 договору оренди майна його дія припиняється, зокрема, внаслідок приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря);

- 30.07.2018 листом № 79ПК/КВ директору КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" надано витяг з протоколу засідання постійної комісії з питань комунальної власності, енергозбереження та законності від 23.07.2018 № 56, за змістом якого вбачається, що комісія вважає за доцільне надати ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі (том 1, а. с. 183, 184);

- 18.10.2019 Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради надав ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" згоду (лист № 7/6-1846) на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна (том 1, а. с. 182);

- 19.10.2018 ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" (замовник) уклало з ТОВ "ТЕХ ТРАНС БУД АГ" (генпідрядник) договір № 1910-РС/2018, за умовами якого замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту об`єкта на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпро;

- відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2018 року за договором від 23.10.2018 № 1910-РС/2018 вартість робіт становить 1 958 052,79 грн;

- згідно з аудиторським висновком від 09.11.2018 (звіт незалежного аудитора) про повноту оформлення та достовірність відображення проведених витрат з поліпшення орендованого майна, розташованого на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус";

- згідно з експертним дослідженням будівельно-технічної експертизи, здійсненим за заявою ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" від 12.11.2018 (складений 16.11.2018), товариство здійснило невід`ємні поліпшення орендованого майна, розташованого на вул. Вернадського, 33 у м. Дніпрі.

- відповідно до витягу з протоколу від 19.11.2018 № 60 Дніпровської міської ради комісія погодила приватизацію спірного об`єкта нерухомого майна шляхом викупу та включила об`єкт до переліку об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу (том 1, а. с. 223);

- рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 28/39 вирішено затвердити Перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації у 2019 році, до якого було включено й нерухоме майно на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі (том 1, а. с. 30);

- рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 № 47/39 вирішено здійснити приватизацію об`єктів нерухомого майна на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі шляхом викупу (том 1, а. с. 93);

- 18.02.2019 Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради уклав з ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" договір купівлі-продажу № 1570/Н нерухомого майна, розташованого на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р. О. за № 733;

- згідно з висновком про вартість об`єкта приватизації, що складений суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Експерт капітал" станом на 31.12.2018, який затверджений Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради № 15 від 22.01.2019, ринкова вартість об`єкта приватизації становить: з виконаними поліпшеннями 7 165 723,35 грн; вартість поліпшень 1 935 268,35 грн; частки комунального майна в об`єкті приватизації 5 230 455 грн; частки комунального майна в об`єкті приватизації 6 276 546 грн; покупець зобов`язаний внести 6 276 546, 00 грн, у тому числі ПДВ - 1 046 091,00 грн за придбаний об`єкт протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу;

- відповідно до приватизаційного платіжного доручення від 18.02.2019 на суму 6 276 546,00 грн ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" виконано договір купівлі-продажу в частині його оплати;

- згідно з наказом Дніпровської міської ради від 21.02.19 № 43 вирішено приватизацію об`єкта нерухомого майна вважати завершеною.

Суди попередніх інстанцій також установили, що ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" має ліцензію на надання освітніх послуг, а основними видами діяльності згідно з витягом з ЄДРПОУ є початкова освіта (основний), надання ландшафтних послуг; дошкільна освіта, загальна середня освіта, допоміжна діяльність у сфері освіти.

4.3. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішень Дніпровської міської ради від 31.01.2018 № 22/29 щодо передачі об`єктів нерухомого майна на вул. Володимира Вернадського, 33 з балансу на баланс, від 19.12.2018 № 28/39 про приватизацію нерухомого майна у 2019 році в частині будівель та споруд, розташованих на вул. Володимира Вернадського, 33, та № 47/39 про приватизацію зазначеного нерухомого майна. а також визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.02.2019 № 157/Н нерухомого майна, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 30374136 про право власності ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" на нерухоме майно та зобов`язання товариство повернути Дніпровській міській ради нежитлову будівлю, з посиланням на порушення вимог статей 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" та статті 80 Закону України "Про освіту" щодо неможливості приватизації шляхом викупу будівлі дошкільного навчального закладу.

4.4. Закон України від 05.09.2017 № 2145-VІІІ "Про освіту" (який набрав чинності 28.09.2017) регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.

За змістом пункту 6 статті 1 зазначеного Закону заклад освіти - юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність.

Засновник закладу освіти - орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов`язків засновника (пункт 7 статті 1 Закон України "Про освіту").

За змістом частини 1 статті 80 цього Закону до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Відповідно до частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

4.5. Закон України від 18.01.2018 № 2269-VІІІ "Про приватизацію державного та комунального майна" (набрав чинності 07.03.2018) регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, за змістом частини 1 статті 2 якого основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна" (у редакції, чинній на час прийняття Дніпровською міською радою оскаржуваних рішень від 19.12.2018 про приватизацію нерухомого майна у 2019 році та приватизацію спірного нерухомого майна) до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною 4 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону (частина п`ята статті 3 Закону про приватизацію 2018). Перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, ухвалюється місцевою радою. Включення нових об`єктів до цього переліку здійснюється шляхом ухвалення окремого рішення щодо кожного об`єкта комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 5 зазначеного Закону з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації.

За змістом пунктів 2, 4 частини 2 цієї статті до об`єктів малої приватизації належать: окреме майно, яким вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації; об`єкти соціально-культурного призначення, до яких належать, зокрема, об`єкти освіти.

У частині 2 статті 4 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" передбачено, що крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема, заклади освіти, що фінансуються з державного бюджету; державні заклади освіти, у тому числі приміщення, в яких розміщуються державні заклади освіти.

За змістом частини 3 статті 4 цього Закону у разі, якщо майно, зокрема, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно державних підприємств, що належать до сфери управління органів державної влади та органів місцевого самоврядування, безпосередньо не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, таке майно є об`єктами, що підлягають приватизації.

4.6. Суди попередніх інстанцій установили, що спірна будівля дошкільного навчального закладу на вул. Володимира Вернадцького, 33 у м. Дніпрі на час прийняття оскаржуваних рішень міської ради про приватизацію та укладення договору купівлі-продажу знаходилась у комунальній власності та належала територіальній громаді міста Дніпра.

При цьому, як свідчать матеріали справи та установили суди під час розгляду справи, згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 20.06.2018 № 45/33 Комунальний заклад освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 141 Дніпропетровської міської ради, розташований на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, припинено шляхом ліквідації юридичної особи (том 1, а. с. 73, 74).

Згідно із частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У пункті 1 частини 1 статті 110 цього Кодексу закріплено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлена виключна компетенція сільських, селищних, міських рад та пунктом 30 частини 1 зазначеної норми передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.

Отже, суди попередніх інстанцій установили, що згідно з рішенням уповноваженого органу (рішення Дніпровської міської ради від 20.06.2018 № 45/33) Комунальний заклад освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 141 Дніпропетровської міської ради, розташований на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, припинено шляхом ліквідації юридичної особи.

При цьому, як установили суди, рішення про приватизацію спірного нерухомого майна, розташованого на вул. Володимира Вернадського, 33 у м. Дніпрі, приймалися Дніпровською міською радою 19.12.2018 року, тобто після ліквідації Комунального закладу освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 141 Дніпропетровської міської ради.

4.7. Як вже зазначалося, прокурор, оскаржуючи судові рішення у справі посилався у касаційній скарзі на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неврахуванням судами правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 906/677/19.

4.8. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

4.9. У постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 906/677/19 за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської об`єднаної територіальної громади в особі Житомирської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій Діжитал", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департаменту культури, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, зобов`язання повернути майно та скасування запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення про відмову у задоволенні позову та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, зокрема, таке.

"60. … безпосередньо положення Закону про приватизацію 2018 не містять заборони на приватизацію спірного приміщення Недіючого дошкільного закладу № 54 як об`єкта комунального закладу дошкільної освіти, враховуючи, що суди попередніх інстанцій також встановили, що така приватизація здійснена зі збереженням профілю діяльності, тобто з дотриманням абзацу п`ятого частини четвертої статті 15 Закону про приватизацію 2018 (останній факт не оскаржується та не спростований належним чином сторонами спору). Також судами попередніх інстанцій не встановлено, а сторонами спору не доведено недотримання в результаті приватизації спірного приміщення Недіючого дошкільного закладу № 54 абзацу другого частини третьої статті 16 Закону про дошкільну освіту.

61. Одночасно зміст пункту 4 частини другої статті 5 Закону про приватизацію 2018 чітко вказує на те, що є об`єкти освіти, які приватизуються.

62. Однак частина четверта статті 80 Закону про освіту 2017 року містить пряму заборону приватизації об`єктів та майна комунальних закладів освіти безвідносно до положень частини другої статті 4 Закону про приватизацію 2018.

63. Разом з тим, Закон про приватизацію 2018 містить чітке визначення та закріплення приватизації двох окремих категорій майна - об`єктів комунальної та державної власності (пункт 22 частини першої статті 1, частина п`ята статті 3, частина четверта статті 11 Закону про приватизацію 2018).

64. Отже, відповідно до того, як з точки зору юридичної техніки та логіки сформульована частина перша статті 3 Закону про приватизацію 2018, Закон про освіту 2017 не може бути застосований як спеціальний закон в сфері освіти, який визначає галузеві особливості приватизації комунального майна спірну будівлю Недіючого дошкільного закладу № 54, оскільки ця норма чітко передбачає її поширення виключно на об`єкти державної власності. Тому заборона приватизації, яка міститься у частині четвертій статті 80 Закону про освіту 2017 може застосовуватись до приватизації спірної будівлі Недіючого дошкільного закладу № 54 лише як загальний Закон, передбачений частиною першою статті 4 Закону про приватизацію 2018".

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі № 906/677/19 зазначив також таке:

"72. Незалежно від статусу Закону про освіту 2017 року як спеціального чи загального стосовно Закону про приватизацію 2018, Закон про освіту 2017, враховуючи його преамбулу, та відповідно до частини першої статті 4 Закону про приватизацію 2018 (з урахуванням також його преамбули), може лише уточнювати процедури, передбачені Законом про приватизацію 2018, з метою захисту завдань та мети Закону про освіту 2017. Разом з тим Законом про освіту 2017 не можуть безпосередньо змінюватись самі ці процедури приватизації, здійснюватися пряме фактичне регулювання процедур приватизації, припинятись потенційна можливість таких процедур без внесення відповідних узгоджених змін до Закону про приватизацію 2018. Враховуючи це (в межах встановлених обставин цієї справи) надання переваги частині четвертій статті 80 Закону про освіту 2017 у зазначеному протиріччі з положеннями Закону про приватизацію 2018 призводить саме до вищезазначеного, оскільки попри передбачену Законом про приватизацію 2018 можливість приватизації об`єктів освіти, частина четверта статті 80 Закону про освіту 2017, яка встановлює абсолютну заборону приватизації об`єктів державних та комунальних закладів освіти, повністю виключає дію пункту 4 частини другої статті 5 Закону про приватизацію 2018 щодо об`єктів освіти, а не уточнює її або визначає особливості її реалізації".

Передаючи справу № 906/677/19 на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 06.04.2021, на яку посилався скаржник, вказав, що судам необхідно надати оцінку діям усіх учасників процедури приватизації нерухомого майна в контексті висновків Європейського суду з прав людини, а також наслідки можливого задоволення позовних вимог через призму положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд визнав висновки судів першої та апеляційної інстанцій таким, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

4.10. Однак, зважаючи на предмет, підстави позову, нормативно-правове регулювання та конкретні обставини, (зокрема, щодо прийняття уповноваженим органом рішення про ліквідацію закладу дошкільної освіти, доказів про фінансування якого з державного бюджету немає, та дотримання вимог законодавства під час прийняття рішення про приватизацію комунального майна та укладення відповідного договору), у справі № 904/6656/20, що розглядається Верховним Судом, та у наведеній скаржником справі, судові рішення в якій було скасовано та передано справу на новий розгляд для встановлення та дослідження всіх обставин справи, колегія суддів зазначає, що правовідносини в цих справах не є подібними, отже, наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у справі № 904/6656/20.

4.11. Щодо оскарження прокурором судових рішень у справі з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на порушення судами норм процесуального права, а саме: ухвалення судових рішень при недосліджені всіх доказів у справі, відсутності належних доказів у справі на підтвердження здійснення орендарем нерухомого майна невід`ємних поліпшень у виді саме висновку експерта, а також відхилені судом першої інстанції клопотань прокурора про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про невстановлення судом апеляційної інстанції всіх обставин справи з огляду, у тому числі, на непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18.

4.12. Судова колегія відхиляє також доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, про те, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта на підтвердження здійснення ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" невід`ємних поліпшень у приватизованому приміщенні, у той час як частиною 2 статті 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" передбачено необхідність підтвердження здійснених невід`ємних поліпшень у приміщенні, що приватизується, висновком експерта. Так, прокурор вважає, що на порушення статей 77, 86 Господарського процесуального кодексу України суди попередніх інстанцій встановили факт здійснення відповідачем невід`ємних поліпшень на підставі недопустимого доказу - "Експертного дослідження будівельно-технічної експертизи № ГО-2468", що призвело до неправильного встановлення обставин справи.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Разом із тим за приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, неналежні докази та недопустимі докази це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19.

Згідно із частиною 1, 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.

Скаржник, у свою чергу, не довів наявності порушень, встановлених законом, щодо порядку одержання доказів у справі, що мають наслідком визнання їх недопустимими, тому колегія суддів суду касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо встановлення судами обставин на підставі недопустимого доказу щодо здійснення ТОВ ПЗО, НВК "Школа І ступеня дошкільний навчальний заклад "Едхаус" невід`ємних поліпшень у приватизованому приміщенні.

Інші доводи касаційної скарги, які стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі та зводяться до незгоди з відповідними обставинами і оцінкою, здійсненою господарськими судами попередніх інстанцій, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає межі розгляду справи судом касаційної інстанції, та встановлює, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на зазначене наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних у справі судових рішень і з цієї підстави.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки під час здійснення касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у цій справі з підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховним Судом не було встановлено допущених судами порушень норм процесуального права з наведених у касаційній скарзі мотивів, то і підстав для зміни чи відміни оскаржуваних судових рішень у касаційного суду немає.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки підстав для скасування судового рішення, а також задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі № 904/6656/20, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

3. Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі № 904/6656/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

І. С. Берднік