РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2022 року справа № 927/1323/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право", вул. Лукянівська,21, оф.93, м. Київ, 04071; адреса представника адвоката Куровського В.В.: вул. Московська, 2а, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600; електронна пошта:

до відповідача: Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника", вул. Небесної Сотні,14, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, електронна пошта:

про стягнення 127120,00 грн.Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП Право" звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" про стягнення 127120,00 грн. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №01/2020 від 02.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.01.2022 відкрите спрощене позовне провадження у справі №927/1323/21 без повідомлення сторін у справі; надано відповідачу строк (до 01.02.2022) для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України; попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

01.02.2022 від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву №100 від 31.01.2022, у якому відповідач щодо позовних вимог заперечив з викладених нижче підстав та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поданому відзиві відповідач просить суд розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін.

02.02.2022 від відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзиву №103 від 31.01.2022 щодо долучення до матеріалів справи виправленого Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача.

04.02.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з позицією відповідача з викладених нижче підстав. Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 15.02.2022 у справі №927/1323/21 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом сторі), розгляд справи призначено на 01.03.2022, 13:20.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Указами Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Судове засідання 01.03.2022 не відбулось з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.03.2022 №12/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема і Господарського суду Чернігівської області.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 №25/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відновлено територіальну підсудність Господарського суду Чернігівської області із 25.04.2022.

Ухвалою суду від 17.05.2022 розгял справи по суті призначена на 14.06.2022, 10 год. 40 хв.

Сторони у судове засідання не прибули, про час та дату судового повідомлялися належним чином.

Відповідно до роздрукованих судом трекінгів з офіційного сайту Укрпошти поштові відправлення (ухвала від 17.05.2022 надіслана судом на адресу позивача та відповідача) вручені за довіреністю 20.05.2022.

13.06.2022 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання №324 від 09.06.2022 про відкладення розгляду справи у зв?язку із перебування представника підприємства за межами України внаслідок введення бойових дій на усій території України.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд зазначає, що ухвалою суду від 17.05.2022 явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась. Крім того, суд з урахуванням конкретної справи може відхилити доводи учасника судового провадження - юридичної особи, щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити (за дійсних намірів прийняти участь у судовому засіданні) участь у судовому засіданні іншого представника як з числа своїх представників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Щодо посилання відповідача на запроваджений на території України воєнний стан, то суд зазначає, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена. Господарський суд Чернігівської області здійснює судочинство.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач як юридична особа має право обрання будь-якого представника, який знаходиться у межах України, і може скористатися або правом особистої участі у судових засіданнях свого керівника, або передбаченим Господарським процесуальним кодексом України правом участі у судових засіданнях у режимі відеоконференції. До того ж, відповідачем жодним чином не обгрунтовано неможливість розгляду справи за відсутності його представника, а також неможливість здійснення процесуальних прав та обов`язків у письмовому вигляді шляхом надсилання відпвовідних заяв, клопотань та доказів поштою або за відповідними електронними адресами позивача та суду.

Враховуючи викладене вище, у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Заяв та клопотань від позивача не надходило.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

02.01.2020 між Комунальним підприємством "Служба Єдиного Замовника" (клієнт, відповідач)) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПП Право" (виконавець, позивач) укладено договір на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №01/2020 від 02.01.2020 (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати консультаційно-інформаційні, юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується прийняти ці послуги та оплачувати їх на умовах, в обсязі та строках, визначених даним договором.

У відповідності до п. 2.1 договору виконавець бере на себе надання консультативно-інформаційних та юридичних послуг:

а) бере безпосередню участь у підготовці та укладенні різного роду договорів, які укладаються клієнтом з іншими підприємствами та громадянами, надає допомогу з організації контролю за виконанням цих договорів, слідкує за застосуванням передбачених законом та договором санкцій у відношенні до контрагентів, які не виконують договірних зобов`язань;

б) організовує та веде претензійну роботу за матеріалами, які підготовлює клієнт;

в) складає проекти необхідних процесуальних документів, листів, скарг, претензій та позовних заяв;

г) узагальнює та аналізує розгляд судових справ, результати розгляду претензій, надає клієнту пропозиції з усунення виявлених недоліків;

д) надає консультаційні та адвокатські послуги щодо захисту інтересів клієнта в державних органах та усіх інстанціях судів та господарських судів, при потребі з особистою участю та представництвом клієнта у вищеназваних органах;

д) інформує та консультує клієнта про нове законодавство;

є) веде роз`яснювальну роботу щодо застосування нормативно-правових актів при прийнятті господарських рішень клієнтом та здійснює правове обґрунтування при прийнятті клієнтом відповідних рішень;

ж) консультує клієнта при прийнятті ним рішень, що входять до компетенції трудових, адміністративних, податкових, господарських, цивільних правовідносин;

з) забезпечує представництво клієнта перед контролюючими, правоохоронними органами, а також представництво в судах на підставі окремих угод в межах цього договору;

і) надає інші правові та консультативні послуги на замовлення клієнта.

Клієнт зобов?язаний оплачувати вчасно послуги виконавця (п. 3.1 (в) договору).

Як зазначено у п. 4.1 договору, за послуги згідно п. 1.1 договору клієнт зобов`язується здійснювати оплату виконавцю шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, вказаний у договорі.

Відповідно до п. 4.2 договору вартість помісячних послуг, зазначених у п. 1. 1 даного договору, за домовленістю сторін визначено у розмірі кратному 7 (семи) встановленим на момент укладення договору розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 14714,00 грн./ місяць (2102,00 грн. х 7 = 14714,00 грн.) без ПДВ. Встановлена договором вартість послуг у сумі 14714,00 грн./місяць за базовий перший місяць дії договору підлягає перерахунку у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб на підставі відповідних нормативно-правових актів шляхом її приведення до розміру, кратного 7, до розміру законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виконавець подає акт виконаних робіт (наданих послуг) на підпис клієнту не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому надаються послуги, а клієнт у 3-денний строк після закінчення місяця, в якому надавались послуги, повертає виконавцю підписаний акт виконаних робіт (наданих послуг) або надсилає свої претензії (у разі їх наявності) (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору строк оплати послуг визначено період з 01 до останнього числа місяця, наступного за тим, в якому надавались послуги.

Пунктом 6.4 договору сторони передбачили, що представництво клієнтом своїх інтересів на умовах даного договору здійснюється шляхом надання відповідної довіреності представнику виконавця.

Підставою для оплати послуг за договором є акт виконаних робіт, підписаний клієнтом та рахунок за послуги, наданий виконавцем (п. 6.6 договору).

Договір укладений строком на дванадцять місяців з 01.01.2020 по 31.12. 2020 включно і підлягає пролонгації на тих же умовах у разі, якщо жодна з сторін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії, письмово не повідомить іншу сторону про розірвання (п. 7.1 договору).

За доводами позивача укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є абонентським, а визначений у ньому порядок проведення оплати не пов`язується та не передбачає попереднього встановлення клієнтом виконавцю конкретного обсягу послуг на кожен місяць та отримання від нього певних результатів, які повинні в кінці місяця передаватись йому за актом.

На виконання умов договору позивач цінними листами з описами вкладень направляв на адресу відповідача акти прийому-передачі абонентських юридичних послуг від 31.10.2021 , від 31.08.2021, від 31.07.2021, від 30.11.2021, від 30.09.2021, від 30.04.2021, від 31.05.2021, від 30.06.2021 та рахунки-фактури від 31.10.2021 на суму 15890,00 грн., від 31.08.2021 на суму 15890,00 грн., від 31.07.2021 на суму 15890,00 грн., від 30.11.2021 на суму 15890,00 грн., від 30.09.2021 на суму 15890,00 грн., від 30.04.2021 на суму 15890,00 грн., від 31.05.2021 на суму 15890,00 грн., від 30.06.2021 на суму 15890,00 грн. Докази направлення відповідачу актів прийому-передачі послуг наявні у матеріалах справи (а.с. 6-21). Всього в Актах зазначено вартість наданих послуг на загальну суму 127120,00 грн.

У зазначених вище рахунках-фактурах у графі Найменування зазначено: «Щомісячний платіж за послуги згідно умов договору №01/2020 від 02.01.2020 за (відповідний місяць, вказаний в вищезазначених актах рахунках) 2021 року з урахуванням розміру мінімального прожиткового мінімуму у цьому періоді».

У зазначених вище «актах прийому-передачі абонентських, юридичних послуг» зазначено про те, що виконавець та замовник склали акт про наступне: Абонентські послуги згідно договору №01/2020 від 02.01.2020 за (відповідний місяць, вказаний в вищезазначених актах актах ) 2021 року надані у повному обсязі, претензій до виконавця не має.

Акти прийому-передачі абонентських юридичних послуг підписані лише з боку позивача.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач взяті на себе грошові зобов?язання за п. 4.2, п. 4.4 договору не виконав, оплату послуг за договором за період з квітня 2021року - листопад 2021 року включно не здійснив.

Позивач вказав, що відповідач відмовився від підписання пред`явлених йому актів про надання послуг за вказані місяці та від їх повернення на адресу позивача; відмова відповідача від підписання направлених йому актів за умовами абонентського договору жодним чином не звільняє його від обов`язку своєчасного та повного виконання грошових зобов`язань, взятих на себе за договором; обґрунтованих претензій після отримання актів про надання послуг відповідач на адресу позивача не надсилав.

Вищезазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заборгованість у сумі 127120,00 грн. заявлена позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив факт укладення між сторонами договору щодо надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №01/2020 від 02.01.2020, проте заперечив факт надання позивачем послуг, визначених договором, а саме консультаційно-інформаційних, юридичних послуг за період з квітня-листопада 2021 року. Відповідач зазначив, що укладений сторонами договір не містить умов абонентського договору, сам факт укладення договору не свідчить про його фактичне виконання; акти прийому-передачі наданих послуг підписані в односторонньому порядку позивачем та є недійсними; акти прийому-передачі не містять інформації про зміст та обсяг господарської операції, зокрема не містять переліку наданих у відповідному місяці послуг. Щодо відсутності необхідності у користуванні послугами, передбаченими договором, Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» повідомляло позивача листами з описом вкладення на юридичну адресу позивача, але позивач жодного разу не ставив питання про доцільність подальшої співпраці з відповідачем, зважаючи на систематично отримані ним листи щодо відсутності потреби у послугах.

У підтвердження відсутності потреби у користуванні консультаційно- інформаційними та юридичними послугами відповідачем до матеріалів справи надані листи №298 від 31.03.2021, №407 від 29.04.2021, №510 від 28.05.2021, №622 від 25.06.2021, №740 від 29.07.2021, №826 від 26.08.2021, №939 від 27.09.2021, №1074 від 26.10.2021, №1222 від 29.11.2021, направлені відповідачем 14.05.2021 та отримані позивачем, та листи №617 від 24.06.2021, №827 від 26.08.2021, №938 від 27.09.2021, №1244 від 02.12.2021, №1245 від 02.12.2021, №1246 від 02.12.2021, №1247 від 02.12.2021 щодо не підписання актів прийому-передачі послуг та не прийняття їх до оплати внаслідок ненадання позивачем послуг відповідачу у відповідному періоді.

04.02.2022 позивачем у справі суду надано відповідь на відзив відповідача, у якій позивач заперечив щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, з таких підстав:

- посилання відповідача як на підставу від звільнення від виконання грошових зобов`язань за умовами договору на листи, у яких він повідомляв про відсутність планів користуватись послугами, не можуть бути належними та достовірними доказами того, що він не отримував передбачених договором консультаційних та юридичних послуг, оскільки особисте планування виконання умов договору не призупиняло дію договору та не звільняло сторони від виконання взятих на себе зобов`язань;

- вказані відповідачем листи інформативного характеру не мають жодного юридичного значення;

- заперечення відповідача, які ґрунтуються на тому, що останній повідомляв позивача (листами) про те, що буде підписувати направлені йому акти передачі послуг та виконувати свої грошові зобов`язання за договором, з посиланням на те, що він їх не замовляв, не є належними доказами відсутності боргу за договором. Умови договору не містять обумовлених випадків, які б передбачали відмову відповідача від підписання направлених йому актів, та односторонньої відмови від виконання грошового зобов`язання за договором;

- відповідач неправильно тлумачить ст. 901 Цивільного Кодексу України, спираючись на яку він стверджує, що зобов`язаний якимось чином оплачувати лише окремі послуги, які він отримував за умовами договору, оцінюючи їх на свій розсуд, а не сплачувати погоджену сторонами щомісячну фіксовану ціну за доступ до абонентського обслуговування.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі договору надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №01/2020 від 02.01.2020 та факт направлення позивачем на адресу відповідача актів прийому-передачі абонентських юридичних послуг від 31.10.2021, від 31.08.2021, від 31.07.2021, від 30.11.2021, від 30.09.2021, від 30.04.2021, від 31.05.2021, від 30.06.2021 на загальну суму 127120,00 грн. Акти не підписані з боку відповідача.

Як встановлено судом, укладений між сторонами договір надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №01/2020 від 02.01.2020 не охоплює собою правову сутність надання абонентських послуг позивачем. Предметом договору відповідно до п. 1.1 є надання консультаційно-інформаційних, юридичних послуг в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Суд зазначає, що юридичний консалтинг є одним із засобів, за допомогою якого здійснюється юридичне обслуговування суб`єкта господарювання, основною метою якого слід вважати вирішення конкретних завдань правого характеру. Основною ж метою юридичного обслуговування є виконання всієї роботи правового характеру, що виникає у зв`язку із здійсненням суб`єктом господарювання своєї підприємницької діяльності.

Оцінивши умови укладеного сторонами у справі догвоору у їх сукупності, господарський суд не убачає у цьому договорі умов про абонентське юридичне обслуговування позивачем відповідача, за якими (умовами) позивач мав би право на щомісячну плату в сумі 14714 грн. 00 коп. незалежно від факту надання відповідачеві юридичних послуг. Навпаки, з договору сторін однозначно вбачається, що сплаті підлягають лише замовлені і фактично надані юридичні послуги, а не сама можливість відповідача користуватися ними. При цьому обсяг замовлених і наданих юридичних послуг на розмір плати в сумі 14714 грн. 00 коп. не впливає.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, позивач у цій справі має довести обставини фактичного надання відповідачу замовлених ним юридичних послуг у період дії укладеного сторонами договору.

Позивачем у ході розгляду справи не надано документальних доказів того, що позивач фактично надавав відповідачеві юридичні послуги, обумовлені укладеним сторонами у справі договором.

Суд звертає увагу на те, що позивачем у ході розгляду справи не надано жодних документальних доказів того, що впозивачем фактично здійснювалося саме абонентське юридичне обслуговування та не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із виконанням завдань, не зазначено місце виконання таких послуг та їхній обсяг.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на дату здійснення господарських операцій) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням приписів вказаних вище норм для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Доводи позивача про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є абонентським договором і не вимагає його реального виконання з боку позивача, спростовуються викладеним вище.

У пункті п. 2.1 договору сторонами визначено передік надання консультативно-інформаційних та юридичних послуг, які виконавець взяв на себе надати замовнику.

Як встановлено судом, позивачем не надано доказів надання відповідачеві обумовлених договором послуг; у жодному акті виконаних робіт не йдеться про те, які саме з перелічених у п. 2.1 договору послуг надавалися позивачем у справі. З аналізу доданих до позовної заяви копій актів випливає, що вони фактично виготовлені за певним шаблоном, без зазначення виду наданих послуг.

Таким чином, додані позивачем акти прийому-передачі абонентських юридичних послуг від 31.10.2021, від 31.08.2021, від 31.07.2021, від 30.11.2021, від 30.09.2021, від 30.04.2021, від 31.05.2021, від 30.06.2021 не є належними доказами надання позивачем відповідачеві послуг за договором.

Судом взято до уваги доводи відповідача про те, що у останнього була відсутня потреба у необхідності у користуванні послугами, передбаченими договором, а тому Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» повідомляло позивача листами з описом вкладення на юридичну адресу позивача, але позивач жодного разу не ставив питання про доцільність подальшої співпраці з відповідачем, зважаючи на систематично отримані ним листи щодо відсутності потреби у послугах. Крім того, відповідач листами повідомляв позивача про не підписання актів прийому-передачі послуг та не прийняття їх до оплати внаслідок ненадання позивачем послуг відповідачу у відповідному періоді. Відповідні листи додані до матеріалів справи.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що позивачем не підтверджено факт виконання договірних зобов?язань перед відповідачем.

Вказані обставини позивачем не спростовано.

Таким чином, недоведеність факту виконання договірного зобов?язання однією із сторін договору є підставою для висновку про відсутність у іншої сторони договору здійснювати зустрічне виконання.

З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Решту аргументів позивача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а тому судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право"до Комунального підприємства "Служба Єдиного Замовника" про стягнення 127120,00 грн. відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 14.06.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2022.

Суддя М.О. Демидова