ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2022 р. Справа№ 911/1707/18 (911/3510/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників:

ТОВ «Шакур» та ФОП Волкодав Д.Е. - Боднар М.М.

ОСОБА_1 - Ляхов І.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича

на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 (повний текст ухвали складено 11.10.2021)

у справі №911/1707/18 (911/3510/20)

за спільною заявою:

1) ліквідатора ФГ «Кухарук» арбітражного керуючого Загороднього О.М.

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур»

3) Фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича

до ОСОБА_1

про спростування майнових дій ФГ «Кухарук» та стягнення коштів

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/1707/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур»

до Фермерського господарства «Кухарук»

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

Коротке викладення суті спору та позовних вимог.

Ліквідатор ФГ «Кухарук» арбітражний керуючий Загородній О.М., ТОВ «Шакур» та ФОП « Волкодав Д.Е. звернулися до господарського суду з заявою у якій просять:

визнати недійсним пункт 2 питання 1 порядку денного протоколу № 4 Загальних зборів засновників ФГ «Кухарук» від 18.10.2017 р. щодо видачі ОСОБА_1 частки у фермерському господарстві «Кухарук» майном згідно акту приймання-передачі та коштами;

спростувати майнові дії боржника - ФГ «Кухарук» щодо перерахування платіжним дорученням № 300 від 27.10.2017р. по рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 450000,00 грн із призначенням платежу: «Для зарахування на СКР , ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 частка статутного фонду згідно протоколу від 18.10.2017р.»;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути в ліквідаційну масу Фермерського господарства «Кухарук» наступне майно, а саме грошові кошти у розмірі 450 000,00 грн (чотириста п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.);

стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «КУХАРУК» 450 000,00 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Заявники доводять, що виплата спірних грошових коштів одному із засновників боржника - ОСОБА_1 спрямовані на виведення майна та порушує права кредиторів; сума коштів становить близько 9% загальної кількості усіх кредиторських вимог.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2021 суд, зокрема, ухвалив:

Відмовити у задоволенні спільної заяви ліквідатора ФГ «Кухарук» арбітражного керуючого Загороднього О.М., а також кредиторів ТОВ «Шакур» та ФОП Волкодава Д.В. від 04.12.2020 б/№ (вх. № 3551/20) до відповідача ОСОБА_1 про спростування майнових дій ФГ «Кухарук» та стягнення коштів.

Господарський суд дійшов наступних висновків:

враховуючи, що провадження у даній справі про банкрутство ФГ «Кухарук» відкрите ухвалою суду від 10.09.2018, вбачається, що відповідна майнова дія щодо прийняття рішення про виплату Відповідачу її частку у ФГ «Кухарук» (18.10.2017) та безпосередньо перерахування коштів (27.10.2017) відбулись у період протягом одного року до дати відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ «Кухарук», що є «підозрілим» періодом в розумінні ст. 20 Закону про банкрутство;

суд вважає необґрунтованими та недоведеними твердження Заявників про неспівмірність розміру виплаченої ФГ «Кухарук» на користь ОСОБА_1 вартості частини майна товариства станом на жовтень 2017 року, пропорційно відповідно до її частки у статутному капіталі ФГ «Кухарук»;

право ОСОБА_1 на отримання відповідної частини майна ФГ «Кухарук» регламентоване ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 54 Закону України «Про господарські товариства»;

перерахування ФГ «Кухарук» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 450000,00 грн є оплатою її частки у статутному капіталі Боржника, у зв`язку з припиненням членства у ФГ, у відповідній пропорції;

судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що реалізація Відповідачем свого корпоративного права щодо припинення членства в ФГ «Кухарук» у жовтні 2017 року та отримання Відповідачем частини майна ФГ «Кухарук» пропорційно відповідно до її частки у статутному капіталі Боржника, згідно ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», було спрямоване на ухилення від розрахунків Боржника з контрагентами та завдання шкоди кредиторам ФГ «Кухарук».

Апеляційне провадження (рух справи).

ТОВ «Шакур» та ФОП « Волкодав Д.Е. звернулися з апеляційною скаргою у якій просять ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою спільну заяву ліквідатора ФГ «Кухарук», а також кредиторів ТОВ «Шакур» та ФОП « Волкодав Д.Е. про спростування майнових дій боржника ФГ «Кухарук» та стягнення 450000 грн задовольнити.

Апелянти доводять наступне:

- будь-які майнові дії боржника ФГ «Кухарук», які були вчинені протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, тобто після 10.09.2017 р. можуть бути спростовані у межах провадження у справі про банкрутство;

- на час перерахування грошових коштів 27.10.2017 р. існували рішення Господарського суду Житомирської області від 26.07.2017 р., рішення Господарського суду Житомирської області від 03.08.2017 р. судові рішення, які набрали законної сили 11.10.2017 та 19.10.2017 відповідно, та на підставі яких порушено справу про банкрутство;

- дії з виплати грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 450000 грн спрямовані на виведення коштів з власності боржника, що не дозволяє здійснити розрахунків з кредиторами.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу доводи скаржників заперечує, доводячи, зокрема, що ФГ «Кухарук» станом на жовтень 2017 року здійснювало господарську діяльність та по банківських рахунках якого проходили 5000000 грн, а кредитори не довели, що виплата частки у зв`язку з виходом з господарства суперечить інтересам кредиторів, а також конкретний розмір завданих збитків господарству чи кредиторам та вину, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції - без зміни.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Отрюх Б.В. - головуючий суддя, Грек Б.М., Копитова О.С.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий суддя, Копитова О.С., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1707/18 (911/3510/20); розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) призначено на 22.12.2021.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий суддя, Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) прийняти до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) на 12.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Отрюха Б.В. про самовідвід від розгляду справи № 911/1707/18 (911/3510/20) задоволено.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: Грек Б.М. - головуючий суддя, Сотніков С.В.. Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) прийняти до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Остапенка О.М., Сотнікова С.В.; розгляд апеляційної скарги призначено на 22.02.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) відкладено на 21.03.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) призначено на 10.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) відкладено на 06.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) на 20.06.2022.

Учасники справи взяли участь у судовому засіданні через представника.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

18.10.2017 було проведено Загальні збори засновників ФГ «Кухарук», на яких прийнято рішення виключити ОСОБА_1 із числа засновників ФГ за її заявою про вихід; видати її частку у ФГ «Кухарук» майном згідно акту приймання-передачі та коштами.

27.10.2017 відповідно до платіжного доручення № 300 ФГ «Кухарук» було перераховано з рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 450000,00 грн з призначенням платежу «для зарахування на СКР , ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , частка статутного фонду згідно протоколу від 18.10.2017».

Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 10.09.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство ФГ "Кухарук".

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Апеляційний господарський суд відзначає, що у спірному випадку підлягає вирішенню питання впливу наслідків вчинених боржником дій на права та законні інтереси заявників.

Оспорювані кошти виплачено боржником на користь ОСОБА_1 у період дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI в редакції від 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), що діяла до 21.10.2019, умови та підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в якому було врегульовано статтею 20 цього Закону.

У постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 908/1730/18 (908/3089/20) сформульовано, зокрема, наступні правові висновки:

«Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанові Великої палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) (висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц)».

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частинами другою та третьою статті 13 ЦК України унормовано, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Відмовляючи у задоволені заяви, господарський суд першої інстанції не врахував, що дії боржника - ФГ «Кухарук» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 450000,00 грн хоча і ґрунтуються на вільному волевиявленні члена господарства вийти з господарства, однак не враховують принцип добросовісності, що вбачається, зокрема, з таких обставин:

дії боржника ФГ «Кухарук» щодо перерахування грошових коштів 27.10.2017р. вчинені протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство 10.09.2018р.;

боржник достеменно обізнаний про необхідність виконання свого зобов`язання, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили;

боржником не було вжито заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань, що підтверджені судовими рішеннями, що набрали законної сили 11.10.2017 та 19.10.2017.

Апеляційна інстанція зазначає, що саме по собі вчинення боржником спірних дій у «підозрілий період» може свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та опосередковано спрямовано на завдання шкоди кредиторам боржника..

Отже, у контексті встановлених обставин та наведених правових висновків боржник, який здійснив виплату грошових коштів, тобто вчинив дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього грошових зобов`язань перед кредиторами, які підтверджені судовими рішеннями, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Відтак, апеляційна інстанція критично ставиться до висновку господарського суду першої інстанції про те, що реалізація Відповідачем свого корпоративного права щодо припинення членства в ФГ «Кухарук» у жовтні 2017 року та отримання Відповідачем частини майна ФГ «Кухарук» пропорційно відповідно до її частки у статутному капіталі Боржника, згідно ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», не було спрямоване на ухилення від розрахунків Боржника з контрагентами та завдання шкоди кредиторам ФГ «Кухарук».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Апеляційний господарський суд встановив обставини порушення права заявників як кредиторів, яке підлягає захисту; обраний заявниками спосіб захисту порушеного права відповідає закону.

Апеляційна інстанція відхиляє заперечення боржника, оскільки вони не спростовують тверджень апеляційної скарги з якими погоджується апеляційний господарський суд.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до норми п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого судового рішення господарського суду першої інстанції.

У зв`язку з тим, що апеляційний господарський суд задовольняє апеляційну скаргу, судовий збір за подання апеляційної скарги згідно статті 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та статтями 7-9 Кодексу України з процедур банкрутства апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 28.09.2021 у справі №911/1707/18 (911/3510/20) скасувати.

3. Прийняти у справі нове рішення, яким заяву ліквідатора Фермерського господарства «Кухарук» арбітражного керуючого Загороднього О.М., а також кредиторів ТОВ «Шакур» та фізичної особи-підприємця Волкодава Дмитра Едуардовича про спростування майнових дій боржника Фермерського господарства «Кухарук» та стягнення 450000 грн задовольнити.

4. Спростувати майнові дії боржника - ФГ «Кухарук» () щодо перерахування платіжним дорученням №300 від 27.10.2017 по рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) коштів у розмірі 450000 грн призначенням платежу: «Для зарахування на СКР , ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 , частка статутного фонду згідно протоколу від 18.10.2017р.»

5. Зобов`язати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) повернути в ліквідаційну масу Фермерського господарства «Кухарук» () наступне майно, а саме грошові кошти у розмірі 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

6. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фермерського господарства «Кухарук» () 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

7. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фермерського господарства «Кухарук» () судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви до господарського суду першої інстанції в сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

8. Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фермерського господарства «Кухарук» () судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви до господарського суду першої інстанції в сумі 6306 (шість тисяч триста шість) грн.

Господарському суду Київської області видати відповідні накази.

9. Матеріали справи №911/1707/18(911/3510/20) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко

Повний текст постанови складено 28.06.2022.