РІШЕННЯ

10 червня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/246/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Десятник О.С.

розглянув матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача Тернопільської міської ради, 46001, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" Ресторан, 46001, м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 23

2. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, 46001, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5

3. Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, 46001, м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 21

про визнання незаконним рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 14.11.2018р. №7/п29/3 "Про надання дозволу".

За участі:

позивача - Білана Тараса Богдановича;

представника третьої особи 1 - Дубового Артема Михайловича, довіреність №б/н від 11.04.2022р. від ТОВ "Україна" Ресторан;

представника третьої особи 3 - Сухарської Аліни Володимирівни, Витяг з ЄДР від 02.06.2021 від Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради.

В порядку ст. 8 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Ухвалою суду від 16.04.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.05.2020р., а ухвалою суду від 15.05.2020р., враховуючи клопотання третіх осіб 1 та 3 про відкладення розгляду справи, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, для надання можливості учасникам справи ознайомитися із поданими відповідачем та третьою особою 2 відзивом на позов ( №2918 від 13.05.2020р.), поясненнями третьої особи 1 ( вх. №2898 від 12.05.2020р.), та поясненнями третьої особи 3 ( вих.№ 2810 від 05.05.2020р.),а також подати письмові заяви по суті, відкладено підготовче засідання на 09.06.2020р. Учасники повідомлені про дату і час судового засідання.

У судовому засіданні 09.06.2020р., для надання можливості учасникам ознайомитися з поданою позивачем відповіддю на відзив ( вх. №3530 від 09.06.2020р.) постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження та про оголошення перерви до 31.07.2020р., яку занесено у протокол судового засідання. Учасники повідомлені про дату і час судового засідання.

Ухвалою суду від 31.07.2020р. зупинено провадження у справі №921/246/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №921/427/19 за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, за участі третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" Ресторан, 2. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради 3. Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 14.11.2018р. №7/п29/3 "Про надання дозволу».

Ухвалами суду від 10.06.2021р., у зв`язку із усуненням обставин, що стали підставою зупинення провадження у справі, а саме рішення у справі №921/427/19 набрало законної сили, поновлено провадження у справі, продовжено підготовче провадження та призначено судове засідання на 06.07.2021р., а у судовому засіданні 06.07.2021р., за клопотанням позивача, постановлено ухвалу про оголошення перерви до 20.07.2021р. Учасники повідомлені про дату та час судового засідання.

Ухвалою суду від 20.07.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.09.2021р. Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні 10.09.2021р., постановлено ухвалу про оголошення перерви до 28.09.2021р., у зв`язку із не отриманням учасниками справи поданого представником ТОВ "Україна" Ресторан клопотання про закриття провадження у справі №б/н від 10.09.2021р. (вх. №7433 від 10.09.2021р.) та , неподанням відповідачем доказів на підтвердження повноважень представника Гірняка В.М. який підписав відзив на позов від 08.05.2020р., а у судовому засіданні 28.09.2021р., постановлено ухвалу про оголошення перерви до 11.10.2021р., яку занесено у протокол судового засідання. Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

Ухвалою суду від 11.10.2021р., на стадії розгляду справи по суті зупинено провадження у справі №921/246/20 до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах Верховним Судом у справі №921/427/19.

Ухвалою суду від 17.02.2022р., поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 03.03.2022р., у зв`язку із усуненням обставин, що стали підставою зупинення провадження у справі, а саме ухвалою Верховного Суду від 21.12.2021 року закрито касаційне провадження у справі №921/427/19. Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

Ухвалами суду від 03.03.2022р., від 12.04.2022р. та від 06.05.2022р., враховуючи Указ Президента України № 64 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2022 № 10-р, для надання можливості сторонам подати заяви по суті, клопотання позивача, для надання можливості подати заяви по суті, неподання відповідачем та третьою особою 2 витребуваних доказів, відкладено судове засідання відповідно до 12.04.2022р., до 06.05.2022р. та до 13.05.2022р. Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні 13.05.2022р., суд, враховуючи письмові пояснення відповідача та третьої особи 2, усні заперечення позивача щодо таких, відхилив клопотання ТОВ "Україна" Ресторан про закриття провадження у справі, постановлено ухвалу про оголошення перерви до 27.05.2022р. та здійснено виклик в судове засідання представників відповідача ( Тернопільської міської ради) та третьої особи (Виконавчого комітету Тернопільської міської ради). Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

У судових засіданнях 27.05.2022р. та 03.06.2022р., на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів, постановлено ухвалу про оголошення перерви відповідно до 03.06.2022р. та до 10.06.2022р., які занесено у протоколи судових засідань. Учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання.

Позивач підтримав позовні вимоги , в обґрунтування яких посилається на наступне: - рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 14.11.2018р. №7/п29/3 «Про надання дозволу» прийняте порушенням вимог ч. 1 ст. 289 Господарського кодексу України, відповідно до якої орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди; - у Договорі найму від 08.09.2010 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна «Ресторан та Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, який нотаріально посвідчений і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за №1460, відсутнє положення про те, що орендар має право на викуп об`єкта оренди єдиного майнового комплексу «Ресторан Україна» комунального підприємства «Еней»; - вважає твердження відповідача та третіх осіб про те,що за аналогічним позовом позивача Господарським судом Тернопільської області прийнято рішення у справі №921/427/19 є безпідставними, оскільки підстави звернення є різними: у розглянутій справі порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а у справі, що розглядається, порушено норми Господарського кодексу України. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач, третя особа на стороні відповідача - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, їх представник, проти позову заперечують посилаючись на те, що спірні правовідносини виникли стосовно комунального майна, а тому до таких слід застосовувати спеціальне законодавство, зокрема Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна». Звертають увагу суду, що питання прийняття спірного рішення у відповідності до норм вищезазначених законів встановлено рішеннями у справах №921/202/19 та №921/427/19. Просять в позові відмовити.

ТОВ "Україна" Ресторан та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, підтримали доводи відповідача щодо помилковості посилання позивача на норми Господарського кодексу України у даному спорі, а не на норми Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд даної справи здійснювався із врахуванням строків карантину, запровадженого в Україні через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з подальшими змінами і доповненнями) з 12.03.2020р. по 22.05.2020р. на всій території України встановлено карантин, який в подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №392, від 22.07.2020р. № 641, від 13.10.2020р. №956, від 09.12.2020р. № 1236, від 17.02. 2021р. № 104, від 16.06.2021р. №611, від 11.08.2021р. №855, від 22.09.2021р. № 981, від 15.12.2021р. № 1336, від 23.02.202р. № 229, від 27.05.2022р. №630 продовжено до 31 серпня 2022 року та, з врахуванням Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. Про введення воєнного стану в Україні (в редакції Указів № 133/2022 від 14.03.2022р., № 259/2022 від 18.04.2022р. та 341/2022р. від 17.05.2022р.), рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022р. та розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2022р. № 10-р, з 24.02.2022р. встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, який продовжено до 23.08.2022р.

Враховуючи продовжені п.4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, запровадження воєнного стану, права учасників подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, судом надано таке право сторонам під час розгляду справи.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення учасників, встановив:

- між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради в особі департаменту економіки, підприємництва та управління комунальним майном Тернопільської міської ради (Наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" Ресторан (Наймач) укладено 08.09.2010р. Договір найму цілісного майнового комплексу філії "Ресторан Україна" Комунального підприємства "Еней" Тернопільської міської ради, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. та зареєстрований в реєстрі за №1460 (далі Договір оренди), відповідно до умов якого:

- Наймодавець, на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.06.2010 року № 941 передає, а Наймач приймає в строкове платне користування терміном на десять років цілісний майновий комплекс філії Ресторан Україна Комунального підприємства Еней Тернопільської міської ради (далі - Філія), що знаходиться за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 23, а саме: - касовий апарат МІNI 500 МЕ - І одиниця; - колонка Юнкере - 1 одиниця;- нежилі приміщення літери А за адресою бульвар Шевченка, 23, загальною площею 374,4 кв.м., що становить 98/1000 частини нежилого приміщення літ. А, а саме: - 4-1 хол пл.45,7 кв.м.; - 4-2 умивальник пл. 10.3 кв.м.; - 4-3 туалет пл. 1,1 кв.м.; - 4-4 туалет пл. 1,1 кв.м.; - 4-5 умивальник пл. 9,6 кв.м.; - 4-6 туалет пл. 1,3 кв.м.; - 4-7 туалет пл. 1,3 кв.м.; - 4-8 коридор пл. 7,8 кв.м.; - 4-9 приміщення пл. 8,0 кв.м.; - 4-10 зал пл.278,1. кв.м.; - 4-11 приміщення пл. 10,1 кв.м.; - нежилі приміщення літери А загальною площею 830,8 кв. м., що становить 69/100 частини нежилого приміщення літ. А, а саме: - 1-1 кладова пл. 60.5 кв.м.; - 1-3 кладова пл. 72,4 кв.м.; - 1-4 кладова пл. 24.3 кв.м.; - 1-5 кладова пл. 46,6 кв.м.; - 1-6 кладова пл. 9,2 кв.м.; - 1-7 кладова пл. 46,5 кв.м.; - 1-8 кладова пл. 20,2 кв.м.; - 1-9 кладова пл. 4.9 кв.м.:- 1-10 кладова пл. 9,6 кв.м.; - 1-І 1 коридор пл. 42.4 кв.м.; - LХХІ- сходова клітка пл.8,2 кв.м.; - 2-І коридор пл. 6.4 кв.м.; - 2-2 кабінет пл. 8,1 кв.м.; - 2-3 кладова пл. 8.6 кв.м.; - 2-4 коридор пл. 49.9 кв.м.; - 2-5 кухня пл. 76,1 кв.м.; - 2-6 посудомийна пл. 23.6 кв.м.; - 2-7 кабінет пл. 39,6 кв.м.; - 2-8 кладова пл. 6.5 кв.м.; - 2-9 цех пл. 28,7 кв.м.; - 2-Ю кладова пл. 16,9 кв.м.; - 2-11 цех пл. 20.7 кв.м.; - 2-12 санвузол пл. 15,8 кв.м.; 2-13 гардероб пл. 17,9 кв.м.; 2-14 коридор пл 9.5 кв.м.; 2-15 посудомийка пл. 25.7 кв.м.; - 2-16 посудомийка пл. 29.0 кв.м.; - 2-17 коридор пл. 1,4 кв.м.; - 2-18 буфет пл.20.9 кв.м.; - 2-19 кладова пл. 10.1 кв.м.; - 2-20 кладова пл. 11.8 кв.м.;- 2-21 коридор пл. 46,8 кв.м.; - 2-22 кладова пл. 6,8 кв.м.; - І.XXIII коридор пл. 5.2 кв.м. ( п.1.1 Договору оренди);

- склад і вартість філії визначено відповідно до акту оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу Філії, складеного станом на 31.06.2010 року, вартість якого становить 3 548 329 грн., а оборотні матеріальні засоби в сумі 58 000 грн. Наймач викуповує на підставі договору купівлі-продажу, що укладається у простій письмовій формі між ним та Наймодавцем одночасно з підписанням Договору (п.п.1.1, 1.2 Договору оренди );

- відповідно до п. 1.6 Договору, нежилі приміщення передані у користування згідно Договору найму належать Наймодавцеві на праві власності ;

- Договір укладено строком на десять років та діє з 08.09.2010року по 01.09.2020 року включно (п. 10.1 Договору оренди).

ТОВ "Україна" Ресторан звернулося 27.08.2018 року до Управління обліку та контролю за використанням комунального майна із заявою №16 про включення орендованого цілісного майнового комплексу в перелік об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу Наймачем.

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міського голови та Управління обліку та контролю за використанням комунального майна із заявою від 25.09.2018 року (вх.№4467/591/2/210/18-ф), що має намір придбати для власних потреб комунальне майно цілісного майнового комплексу "Ресторан Україна" Комунального підприємства "Еней" з використанням процедури «оренда з правом викупу» через оголошення електронних торгів та проведення відкритого аукціону по придбанні приміщення, враховуючи наявність двох заяв.

Відповідно до Протоколу постійної комісії з питань економіки, промисловості, транспорту і зв`язку, контролю за використанням комунального майна, зовнішніх зв`язків, підприємницької діяльності, захисту прав споживачів та туризму Тернопільської міської ради (далі - Постійна комісія ) № 15.4 від 02.10.2018 року, комісія вирішила: звернення громадянина держави Україна Білана Т.Б. взяти до відома.

Управління обліку та контролю за використанням комунального майна звернулося до Постійної комісії з листом від 04.10.2018 року №615/9 у, у якому надало інформацію щодо підготовлених на сесію міської ради проектів рішень про затвердження єдиного майнового комплексу філії "Ресторан Україна" Комунального підприємства "Еней" за адресою бульвар Тараса Шевченка, 23 до приватизації шляхом:

1/ викупу орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан, згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна»;

2/ продажу на аукціоні з умовами для розгляду на сесії, у зв`язку з поступленням у період з 25.09.2018 01.10.2018 року заяв від трьох фізичних осіб про продаж об`єкта шляхом проведення аукціону.

Позачергова 29 сесія 7 скликання Тернопільської міської ради, керуючись п. 4 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи висновки Постійної комісії та висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна, прийняла 14.11.2018року рішення №7/п29/3 Про надання дозволу, яким вирішено:

- включити в перелік об`єктів, що підлягають приватизації та затвердити до приватизації єдиний майновий комплекс філії Ресторан Україна Комунального підприємства Еней, за адресою бульвар Т.Шевченка,23, шляхом викупу орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю Україна Ресторан. Управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна здійснити продаж об`єкта за ціною не менше 30 000 000 грн., без відшкодування вартості невід`ємних поліпшень.

На виконання Рішення від 14.11.2018р. між Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан укладено Договір купівлі-продажу від 18.01.2019р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. і зареєстрований у реєстрі за №44.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 24.07.2019р. у справі №921/202/19, яке набрало законної сили, відмовлено у позові Громадської організації «Тернопільські підсумки» (головою якої є Білан Т.Б.) до відповідачів: 1. Тернопільської міської ради; 2. Виконавчого комітету Тернопільської міської ради; 3 Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» Ресторан про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 14.11.2018р. №7/п29/3 "Про надання дозволу» та визнання незаконним Договору купівлі-продажу єдиного майнового комплексу від 18.01.2019р., з підстав не доведення позивачем порушення процедури приватизації спірного об`єкта оренди, передбаченої ч. 2 ст. 18 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна».

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.03.2020р. у справі №921/427/19, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021р. відмовлено у позові ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" Ресторан, 2. Виконавчий комітет Тернопільської міської ради 3. Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 14.11.2018р. №7/п29/3 "Про надання дозволу» з підстав не доведення позивачем порушення відповідачем процедури приватизації спірного об`єкта оренди, передбаченої ч. 2 ст. 18 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна».

Ухвалою Верховного суду від 21.12.2021 року закрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.03.2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021року у справі №921/427/19, оскільки: - підставою касаційного оскарження судових рішень Скаржник визначив п. 1 ч.2 ст. 287 ГПК України та вважав, що суди неправильно застосували ч.2 ст. 18 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №922/623/20, від 31.03.2021 у справі №922/3272/18, від 24.03.2021 у справі №922/3276/19 та №922/2244/19, від 18.03.2021 у справі №922/4169/19 та від 16.03.2021 у справі №922/1009/20 (п.7 ухвали); - касаційний суд відхилив аргументи Скаржника, викладені у касаційній скарзі, оскільки такі не спростовують висновків судів та не свідчать про наявність підстав для скасування судових рішень, а наведені Скаржником у касаційній скарзі постанови Верховного Суду були прийняті за іншого матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин, а також іншого предмета та підстав заявлених позовних вимог та іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів) ніж у цій справі (п.49 ухвали).

Позивач, вважає, що рішення Тернопільської міської ради від14.11.2018р. №7/п29/3 прийняте з порушенням вимог ч.1 ст. 289 Господарського кодексу України, згідно якої Орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди, а оскільки умови Договору найму від 08.09.2010р. не містять положень про право орендаря на викуп об`єкта оренди, а тому спірне рішення прийняте не у відповідності з нормами законодавства та порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Суд, на підставі ст.ст. 86, 237 ГПК України, давши оцінку поданим доказам та наведеним учасниками справи доводам в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

При цьому, суд виходив із наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Одними із принципів місцевого самоврядування є принцип законності та гласності (ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. N 7-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Також, в наведеному рішенні Конституційного Суду України зазначається, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.59 Закону Про місцеве самоврядування в Україні).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом цивільних прав та інтересів у спосіб визначений ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України, одним з яких є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З огляду на приписи ст. ст.15, 16 ЦК України та ст.20 ГК України , кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб (правова позиція Верховного Суду України викладена у постановах від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16; від 11.06.2020року у справі №904/1145/19; від 07.07.2021року у справі 906/217/20).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Аналіз наведених норм Закону дає підстави вважати, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 21.10.2015року у справі №3-649гс15, від 20.11.2018року у справі № 922/1111/18, від 17.04.2018року у справі № 914/1521/17, від 02.04.2020року у справі № 910/7160/19; позиція Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019року у справі №916/3156/17).

Вирішуючи спори про визнання актів органів місцевого самоврядування недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких актів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний акт.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, необхідною передумовою для задоволення позову про визнання недійсним та скасування акту (рішення) органу місцевого самоврядування є встановлення факту порушення таким актом прав та інтересів позивача. При цьому, передусім суду слід з`ясувати та перевірити правові підстави, відповідно до яких у позивача виникло та існує речове право на майно.

За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.172 ЦК України).

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (абз. 15 ст.1 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно зі ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон про реєстрацію прав та їх обтяжень ).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону про реєстрацію речових прав та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади ( в редакції Закону на дату прийняття рішення).

Згідно ст. 289 ГК України орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди; - орендар має право у будь-який час відмовитися від здійснення передбаченого в договорі права на викуп об`єкта оренди; - приватизація єдиних майнових комплексів, нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна є Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Тернопільська міська рада, як власник майна, розпорядилася належним йому правом та прийняла спірне рішення від 14.11.2018року №7/п29/3 про включення в перелік об`єктів, що підлягають приватизації та затвердити до приватизації єдиний майновий комплекс філії Ресторан Україна Комунального підприємства Еней, за адресою м.Тернопіль, бульвар Т.Шевченка,23, шляхом викупу орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю Україна Ресторан.

Приймаючи спірне рішення, міська рада керувалася: - п. 4 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», відповідно до якої перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, ухвалюється місцевою радою. Включення нових об`єктів до цього переліку здійснюється шляхом ухвалення окремого рішення щодо кожного об`єкта комунальної власності; - ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», яка регулює порядок приватизації об`єктів державної і комунальної власності, переданих в оренду.

Так, відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: - орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; - невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; - здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; - орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; - договір оренди є чинним на момент приватизації. Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або місцевою радою.

На виконання Рішення від 14.11.2018р. між Управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна та ТОВ «Україна» Ресторан укладено Договір купівлі-продажу від 18.01.2019р.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нежиле приміщення літ « А» зареєстровано 15.02.2019р. за ТОВ «Україна» Ресторан.

Позивач, як на підставу позову посилається на порушення ч.1 ст.289 ГК України якою передбачено, що орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Суд, не погоджується з такими доводами позивача, та вважає їх помилковими, з огляду на наступне:

- відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

- не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. У резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 320/4938/17, п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.03.2020р. у справі №921/427/19, відмовлено у позові ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконним рішення від 14.11.2018р. №7/п29/3 "Про надання дозволу» з підстав не доведення позивачем порушення відповідачем процедури приватизації спірного об`єкта оренди, передбаченої ч. 2 ст. 18 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна», який є спеціальним законом щодо регулювання правовідносин які виникли у процесі приватизації комунального майна. Слід зазначити, що Верховний Суд в ухвалі від 21.12.2021 року відхилив аргументи ОСОБА_1 викладені у касаційній скарзі, оскільки такі не спростовували висновків судів та не свідчили про наявність підстав для скасування судових рішень, зокрема щодо застосування матеріальних норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, рішення у даній справі має преюдиційне значення щодо застосування до даних відносин норм спеціального Закону України Про приватизацію державного і комунального майна», що узгоджується із частиною четвертою статті 289 ГК України, відповідно до якої - приватизація єдиних майнових комплексів, нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, зданих в оренду, здійснюється у випадках і порядку, передбачених законом.

Суд звертає увагу, що норми Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» не ставлять в залежність право Орендаря на приватизацію орендованого майна від наявності в умовах договору права на викуп об`єкта оренди.

Також, обраний власником майна спосіб приватизації не порушив право та охоронюваний законом інтерес позивача, так як він не був орендарем приміщення, а при виконанні Орендарем норм ч.2 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», право на викуп орендованого майна йому гарантується .

Отже, позивач не довів, що спірне рішення прийняте з порушенням чинного законодавства та порушує його право та охоронюваний законом інтерес щодо спірного майна, а тому у задоволенні позову відмовляється, як безпідставно заявленому.

Судовий збір згідно ст. 129 ГПК України, покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили протягом 20 днів з дня виготовлення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Тернопільської області.

Повне рішення складено 01 липня 2022року.

Суддя М.С. Стадник