РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.06.2022Справа № 910/1591/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», Донецька обл., м. Добропілля

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

про стягнення 71 626,04 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (далі - АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»/відповідач) про стягнення 71 626,04 грн вартості недостачі вантажу.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.02.2022 позовну заяву АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

29.03.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.04.2022 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.06.2022 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому АТ «Українська залізниця» просить поновити строк на його подання та заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що завантаження у вагони здійснювалось засобами і силами відправника вантажу, а також саме останнім було визначено масу вантажу перед відправленням вагонів, без участі представника залізниці. За твердженням відповідача, виявлені виїмки у вагонах сталися не з вини залізниці, а внаслідок обставин, яким АТ «Українська залізниця» унеможливлено було запобігти та усунути.

Так, згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги, що відповідачем належним чином обґрунтовано поважність причин пропуску процесуального строку, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, що має наслідком прийняття відзиву АТ «Українська залізниця» до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні-листопаді 2021 року АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» завантажило вугілля кам`яне та передало вантаж для перевезення АТ «Укрзалізниця» за залізничними накладними, зокрема:

- №51652147 від 10.11.2021: у вагон №63871388 в кількості 69 850 кг та у вагон №62468111 в кількості 70 000 кг;

- №51647196 від 09.11.2021 у вагон №56998438 в кількості 70 900 кг;

- №51649655 від 10.11.2021 у вагон №55616346 в кількості 69 900 кг;

- №51929966 від 25.11.2021 у вагон №53598009 в кількості 69 950 кг;

- №51929313 від 25.11.2021 у вагон №52586369 в кількості 69 900 кг;

- №51934081 від 26.11.2021 у вагон №54038823 в кількості 70 000 кг;

- №51400968 від 27.10.2021 у вагон №62524244 в кількості 69 950 кг;

- №51795177 від 18.11.2021 у вагон №53549507 в кількості 69 000 кг;

- №51463511 від 31.10.2021: у вагон №56102270 в кількості 68 950 кг та у вагон №56160302 в кількості 68 950 кг;

- №51551794 від 04.11.2021 у вагон №56737919 в кількості 71 000 кг;

- №51516052 від 02.11.2021: у вагон №62008040 в кількості 70 000 кг, у вагон №53518932 в кількості 69 000 кг та у вагон №61017265 в кількості 70 000 кг.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України та пункту 2.1. Правил оформлення перевізних документів, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Так, згідно накладних №51652147, №51647196, №51649655, №51929966, №51929313, №51934081, №51400968, №51795177, №51463511, №51551794 та №51516052 АТ «Укрзалізниця» прийняло вантаж у АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на станції «Добропілля» Донецької залізниці і зобов`язалося доставити його на станцію «Ігрень» та «Зелене поле» Придніпровської залізниці для АТ ДТЕК «Дніпроенерго» та на станцію «Ладижин» Одеської залізниці для ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго».

Під час перевезення, на станціях «Ігрень», «Зелене поле» Придніпровської залізниці та «Добропілля» Донецької залізниці складені комерційні акти, в яких зазначено про нестачу вантажу, зокрема:

- за комерційним актом №453105/15 від 12.11.2021 нестача вантажу у вагоні №63871388 складає 1 750 кг та у вагоні №62468111 склала 1 000 кг;

- за комерційним актом №453105/16 від 12.11.2021 нестача вантажу у вагоні №56998438 складає 1 350 кг;

- за комерційним актом №453105/17 від 12.11.2021 нестача вантажу у вагоні №55616346 складає 900 кг;

- за комерційним актом №466707/180 від 28.11.2021 нестача вантажу у вагоні №53598009 складає 1 100 кг;

- за комерційним актом №466707/181 від 28.11.2021 нестача вантажу у вагоні №52586369 складає 1 150 кг;

- за комерційним актом №466707/182 від 28.11.2021 нестача вантажу у вагоні №54038823 складає 1 450 кг;

- за комерційним актом №493102/109/118 від 28.10.2021 нестача вантажу у вагоні №62524244 складає 950 кг;

- за комерційним актом №493102/120/123 від 19.11.2021 нестача вантажу у вагоні №53549507 складає 1 100 кг;

- за комерційним актом №493102/111/119 від 01.11.2021 нестача вантажу: у вагоні №56102270 складає 1 200 кг та у вагоні №56160302 складає 650 кг;

- за комерційним актом №493102/114/122 від 08.11.2021 нестача вантажу у вагоні №56737919 складає 13 150 кг;

- за комерційним актом №493102/113/121 від 04.11.2021 нестача вантажу: у вагоні №62008040 складає 250 кг, у вагоні №53518932 складає 750 кг та у вагоні №61017265 складає 300 кг.

Отже, з позовної заяви вбачається, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, внаслідок чого зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу, прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №51652147, №51647196, №51649655, №51929966, №51929313, №51934081, №51400968, №51795177, №51463511, №51551794 та №51516052 у загальному розмірі 71 626,04 грн.

За таких обставин, АТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення 71 626,04 грн вартості недостачі вантажу, внаслідок незбереження під час його перевезення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно частини 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно зі статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з незалежних від перевізника причин.

Статтею 623 ЦК України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення частини 2 статті 623 ЦК України кореспондується зі змістом статті 74 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно із частиною 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом статті 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно зі статтею 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями пунктів 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що завантаження у вагонах №63871388, №62468111, №56998438, №55616346, №53598009, №52586369, №54038823, №62524244, №53549507, №56102270, №56160302, №56737919, №62008040, №53518932, №61017265 здійснено вантажовідправником.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами частини 3 статті 917 ЦК України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки залізничні накладні №51652147, №51647196, №51649655, №51929966, №51929313, №51934081, №51400968, №51795177, №51463511, №51551794 та №51516052 таких відміток не містять.

Згідно статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Факти нестачі за спірним перевезенням підтверджені відповідними комерційними актами №453105/15 від 12.11.2021, №453105/16 від 12.11.2021, №453105/17 від 12.11.2021, №466707/180 від 28.11.2021, №466707/181 від 28.11.2021, №466707/182 від 28.11.2021, №493102/109/118 від 28.10.2021, №493102/120/123 від 19.11.2021, №493102/111/119 від 01.11.2021, №493102/114/122 від 08.11.2021, №493102/113/121 від 04.11.2021.

Отже, залізниця зобов`язана відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно частини 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки про вартість вугільної продукції, які містяться в матеріалах справи.

У пункті 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України, статтею 314 Господарського кодексу України і статей 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом "г" статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

За змістом пункту 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Отже, підсумовуючи наведене вище, сума втраченого вантажу розраховується наступним чином: вартість 1 тони вантажу * фактичну недостачу вантажу з урахуванням норми природної втрати 1%.

Таким чином, перевіривши розрахунок наданий позивачем щодо вартості втраченого вантажу, суд встановив, що під час здійснення відповідачем перевезення за залізничними накладними №51652147, №51647196, №51649655, №51929966, №51929313, №51934081, №51400968, №51795177, №51463511, №51551794 та №51516052 відбулась втрата вантажу на загальну суму 71 626,04 грн.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що недостача вантажу у вагонах №63871388, №62468111, №56998438, №55616346, №53598009, №52586369, №54038823, №62524244, №53549507, №56102270, №56160302, №56737919, №62008040, №53518932, №61017265 сталась не з вини залізниці або з причин, що не залежали від неї, внаслідок чого суд визнає ці доводи відповідача необґрунтованими.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, зокрема вартості нестачі вугілля, є доведеними належним чином, відповідно підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003, Донецька область, місто Добропілля, вулиця Київська, будинок 1; ідентифікаційний код 00176472) 71 626 (сімдесят одну тисячу шістсот двадцять шість) грн 04 коп. - вартості нестачі вугілля та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В. В. Бондарчук