ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022м. ХарківСправа № 922/4540/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
до Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 1171130,30 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором № 195 УП від 21.12.2018 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, в розмірі 1171130,30 грн., з яких: 720493,20 грн. - основна заборгованість; 131381,12 грн. - 3% річних; 319255,98 грн. - індекс інфляції. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 22.11.2021 відкрито провадження у справі № 922/4540/21 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.12.2021 об 11:00 год.

13.12.2021 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 29341), в якому відповідач залишає вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості за договором № 195 УП від 21.12.2018 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг в розмірі 720493,20 грн. та суму нарахованих позивачем інфляційних втрат в розмірі 319255,98 грн. на розсуд суду та просить зменшити розмір 3% річних на 70% до 39414,34 грн. (вх. № 29341).

Ухвалою господарського суду від 12.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 22 лютого 2022 року.

У строки, визначені ухвалою суду від 22.11.2021, позивач відповідь на відзив на позов суду не надав.

Ухвалою господарського суду від 16.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17 лютого 2022 року об 11:00 год.

Рух справи також висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судове засідання 21.06.2022 представники сторін не з`явились, про причину неявки суд не повідомили. Про час місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.06.2022, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.10.2018 № 1268.

ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - Постанова), та на умовах договору постачання універсальних послуг.

На виконання п. 13 розділу XVII Закону під час здійснення заходів з відокремлення, було створено електропостачальника ПрАТ Харківенергозбут.

Відповідно до ст. 4 Закону, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльні на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Ч. 1 ст. 63 Закону встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону).

Абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної пост та/або факт споживання електричної енергії.

Згідно з п. 7 Постанови, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Разом з тим, у відповідності до п. 13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згод повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної єна споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних поз розміщений на офіційному сайті ПрАТ Харківенергозбут: zbutenergo.kharkov.ua.

Згідно з п.п. 4.12, 4.13 розділу IV Правил, затверджених Постановою розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 10 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 9.1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку (AT Укрзалізниця) та затверджуються Регулятором.

Таким чином розрахунки за спожиту електричну енергію AT Завод Електроважмаш ПрАТ Харківенергозбут проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - AT Харківобленерго".

Враховуючи те, що Державним підприємством Завод Електроважмаш було надано підписану заяву - приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу, підписаний примірник договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 4/1, фактично споживалась електрична енергія, що підтверджується (актами приймання - передачі електричної енергії, доданими до позовної заяви, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 195 УП від 21.12.2018 (далі - договір) вважається укладеним.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 248-р від 31.03.2021 погоджено пропозицію Фонду державного майна, щодо перетворення Державного підприємства Завод Електроважмаш в Акціонерне товариство у процесі приватизації.

08.04.2021 Фондом державного майна видано наказ № 586 Про перетворення Державного підприємства Завод Електроважмаш в Приватне акціонерне товариство.

Таким чином, 26.08.2021 ДП Завод Електроважмаш було перетворено в Акціонерне товариство Завод Електроважмаш, згідно інформації, яка міститься у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, Акціонерне товариство Завод Електроважмаш (відповідач, споживач) є правонаступником ДП Завод Електроважмаш.

Акціонерне товариство Завод Електроважмаш приєдналося до умов Договору № 195 УП з 21.12.2018 шляхом підписання заяви-приєднання на умовах комерційної пропозиції № 6.

Згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

П. 5.9 договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Згідно з п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції.

За умовами п. 3 комерційної пропозиції № 6, розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

П. 4 комерційної пропозиції № 6, встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком; у такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

У відповідності до п. 5.11 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

П. 7 комерційної пропозиції № 6 передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п. 4 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому, сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та індексу інфляції повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.

Згідно з переданими оператором системи розподілу даними ПрАТ Харківенергозбут для AT Завод Електроважмаш було сформовано наступні рахунки за електричну енергію:

- за липень 2021 на суму 282110,64 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.08.2021, строк оплати рахунку по 16.08.2021. Рахунок не оплачений.

- за серпень 2021 на суму 282359,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 09.09.2021, строк оплати рахунку по 16.09.2021. рахунок не оплачений.

- за вересень 2021 на суму 156023,28 грн. Рахунок було отримано представником відповідача під підпис 08.10.2021, строк оплати рахунку по 19.10.2021. Рахунок не оплачений.

Таким чином, станом на 01.10.2021 сума заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію за договором № 195 УП від 21.12.2018 за період липень - вересень 2021 складає 720493,20 грн.

Отже, ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник, виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, але відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з 3% річних та індексу інфляції, яка станом на 01.10.2021 року складає 450637,10 грн., з яких: 131381,12 грн. - 3% річних; 319 255,98 грн. - індекс інфляції.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 ГК України.

Ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Загальні положення про договір визначені ст. ст. 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору ст. ст. 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. ст. 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами ст. ст. 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та за період липень - вересень 2021 поставив електричну енергію, яка була спожита відповідачем, у зв`язку з чим у відповідача виникає зустрічний обов`язок - здійснити в визначений строк, своєчасну оплату постачальнику вартості електричної енергії.

Обов`язок відповідача щодо оплати передбачено умовами комерційної пропозиції, згідно якої оплата електричної енергії в тому числі послуги розподілу електричної енергії, здійснюється платником один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного показами розрахункових засобів обліку (або за розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунку споживачу постачальником, в якому зазначається сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість за спожиту електричну енергію за період липень - вересень 2021 року у розмірі 720493,20 грн. не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо сплати на користь позивача вартості спожитої електроенергії підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується.

Строк виконання цих зобов`язань є таким, що настав.

З урахуванням наведеного, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати електричної енергії за період липень - вересень 2021 року у розмірі 720493,20 грн.

Щодо заявлених до стягнення 131381,12 грн. - 3% річних; 319255,98 грн. - індексу інфляції, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 78 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23 серпня 1989 року, та яка набула чинності 01 лютого 1991 року, встановлено, що, якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми.

У даному разі, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначені суми заборгованості відповідачем не спростовані, власного контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суду надано не було.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 131381,12 грн. - 3% річних та 319255,98 грн. - індексу інфляції обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідачем надано до суду клопотання про зменшення розміру 3% річних на 70% до 39414,34 грн.

Заперечень щодо поданого клопотання позивачем до суду надано не було.

Дослідивши клопотання відповідача та аргументи, наведені в його обґрунтування, суд виходить з наступного.

Відповідно до положення ст. 233 ГК України, що кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені та штрафу) є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Так, AT Завод Електроважмаш внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках. Наказом Фонду державного майна України №777 від 08.06.2018 було прийнято рішення про приватизацію ДП Завод Електроважмаш. Розпорядженням КМУ від 16.01.2019 № 36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03 .03 .2020 року), відповідно до якого ДП Завод Електроважмаш включено до цього переліку. Зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України є актом, для якого не встановлений кінцевий строк його дії, тобто розпорядження від 16.01.2019 № 36-p залишається актуальним і у 2021 році. Також розпорядженням КМУ від 17.11.2021 № 1443-р Акціонерне товариство Завод Електроважмаш, в якості повного правонаступника прав та обов`язків Державного підприємства Завод Електроважмаш було внесено до даного переліку.

Відповідно до Закону України При приватизацію державного та комунального майна основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику. Приватизація здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; продажу об`єктів приватизації з урахуванням особливостей таких об`єктів; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного та достовірного інформування про об`єкти приватизації та порядок їх приватизації; забезпечення конкурентних умов приватизації.

За умовами Меморандуму який укладений Урядом України і Міжнародним валютним фондом з нагоди отримання четвертого траншу кредиту, питання приватизації виводиться на рівень пріоритетних в країні. Міжнародний валютний Фонд неодноразово наполягає на стимулюванні та прискоренні здійсненні приватизації в України, оскільки такі процеси стимулюватимуть економіку, зменшують корупційні складові та приваблюють інвестиції в країну. Повторно вже у 2020 року у перемовинах щодо траншу у 5 млрд. доларів для України було наголошено, що до кінця року Фонд державного майна України повинен оголосити два тендери щодо продажу двох великих підприємств. Додатково три підприємства повинні бути готові до продажу в першій половині 2021 року. До списку таких підприємств увійшов Одеський припортовий завод, Центренерго, Електроважмаш, Угольна компанія Краснолиманська тощо.

Окрім цього, в обгрунтування неможливості вчасно розрахуватись за спожиту енергію з позивачем, відповідач наголошує, що з грудня 2019 по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі, так станом на 22.07.2021 така заборгованість склала 14,7 млн. грн., а станом на 06.12.2021 - 66,4 млн. грн.

Так, згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Ст. ст. 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інших нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надане Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 .07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Це твердження також відображено в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі Хонякіна проти Грузії від 19 червня 2012 року, де зазначено, що право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Суд зазначає, що у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, таке:

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- відповідно до положень ст. 611, ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір, як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, на підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково та зменшити розмір 3% річних на 50% від загального їх розміру до 65690,56 грн., що, в свою чергу врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Натомість, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (3% річних) покладається на відповідача повністю без урахування такого зменшення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод Електроважмаш (; 61089, м. Харків, пр-т Московський, 299) на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) заборгованість за електричну енергію в сумі 720493,20 грн. (з яких: ел. енергія - 600411,00 грн., ПДВ на ел. енергію - 120082,20 грн.) на п/р із спеціальним режимом використання в філії ХОУ AT Ощадбанк НОМЕР_1 , МФО 351823.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод Електроважмаш (; 61089, м. Харків, пр-т Московський, 299) на користь Приватного акціонерного товариства Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) 3% річних у сумі 65690,56 грн., індекс інфляції у сумі 319255,98 грн. та судовий збір у сумі 17566,97 грн. на п/р НОМЕР_2 в АТ Мегабанк, МФО 351629.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, );

Відповідач - Акціонерне товариство "Завод Електроважмаш (; 61089, м. Харків, пр-т Московський, 299).

Повне рішення складено 01.07.2022.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4540/21