ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022м. ХарківСправа № 922/202/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Красовському В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд", м. Херсон
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче об`єднання "Ю Бі Сі - Промо", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 80780,05 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транслойд", м. Херсон, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ю Бі Сі - Промо", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 13/03/20 від 13.03.2020, в розмірі 80780,05 грн., з яких: 62732,00 грн. - основна заборгованість; 1930,39 грн. - інфляційні втрати; 2503,90 грн. - 3% річних; 13613,76 грн. - пеня. Також просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 13/03/20 від 13.03.2020.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/202/22. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.02.2022 об 11:45 год.

14.02.2022, відповідачем, через канцелярію суду надано відзив на позов (вх. № 3423), в якому зазначив про відсутність основної заборгованості перед позивачем за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 13/03/20 від 13.03.2020, надавши копії платіжних доручень від 24.01.2022 №№ 25485 та 54484 про сплату 62732,00 грн. та 3500,00 грн. відповідно. Відповідач заперечував проти позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 11856,92 грн., інфляційних збитків в розмірі 1362,00 грн. та 3% відсотків річних за користування грошовими коштами в розмірі 2203,44 грн., як додаткових вимог до відповідача за зобов`язаннями, які виникли із заявки на перевезення № 105-ПР від 14.04.2021 вартістю послуг 116000,00 грн. та заявки на перевезення № 106-ПР від 14.04.2021 вартістю послуг 116000,00 грн., що є предметом розгляду в даній справі, як такі, що подані з пропущенням встановленого ст. 258 ЦК України, 315 ГК України 6-місячного строку позовної давності. Таким чином, відповідач заявляє про застосування позовної давності до вищевказаних зобов`язань, що, на його думку, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, інфляційних збитків та 3% відсотків річних за користування грошовими коштами, всього в розмірі 15422,36 грн. Окрім цього, відповідач заперечує проти покладення на нього понесених витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 16.02.2022 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 3128), в якій позивач, враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості в розмірі основного боргу за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 13/03/20 від 13.03.2020 в сумі 62735,00 грн. (на підставі платіжного доручення № 25485 від 24.01.2022), просить суд стягнути з відповідача на свою користь 18048,05 грн., з яких: 1930,39 грн. - інфляційні втрати; 2503,90 грн. - 3% річних; 13613,76 грн. - пеня.

Рух справи висвітлено також в ухвалах суду по даній справі.

У судове засідання 21.06.2022 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "Транслойд" (вх. №3128).

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.06.2022, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання « Ю БІ СІ - Промо» (відповідач, відправник) був укладений договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 13/03/2020 від 13.03.2020, згідно умов якого відправник зобов`язується сплатити перевезення, а експедитор зобов`язується організувати та здійснити перевезення вантажу в пункт призначення, зазначений відправником і видати його особі, яка має право на отримання вантажу (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата послуг проводиться відправником за фактом виконання замовлення на перевезення окремої партії вантажу, але не пізніше 60 банківських днів з моменту доставки вантажу в пункт призначення і отримання необхідних документів для проведення оплати (акт виконаних робіт, ТТН, рахунок-фактуру, у разі необхідності податкової накладної).

Відповідно до п. 4.2. договору, за несплату відправником платежів в терміни, встановлені договором, останній сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вказує позивач, 08.06.2021 між сторонами укладено заявку на перевезення 154-ПР вартістю послуг 17732,00 грн. За результатами здійснення перевезень за вищевказаними заявками, на виконання умов договору на адресу відповідача рекомендованим листом № 071 з повідомленням про вручення та описом вкладення у цінний лист направлено заявку № 154-ПР, рахунок 1722, акт № 1722, ЦМР №0806.

Підписаний акт наданих послуг повернувся позивачу без зауважень.

Вищевказаний перелік документів для проведення оплати на суму 17732,00 грн., відповідно до вимог п. 3.2. договору відповідачем отримано 26.07.2021. Тобто, як вказує позивач, період, в який відповідач мав здійснити розрахунок за вказаними заявками становить з 26.07.2021 по 17.11.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем кошти сплачувались з призначенням згідно договору № 13/03/2020 13.03.2020, відтак позивач зараховував сплачені кошти в рахунок сплати найдавнішніх платежів, на підтвердження чого надав копію платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахунку № 361 за період з 01.01.2021 по 11.01.2022. Відповідно до вказаних документів вказує, що заборгованість по рахунку № 1722 відповідачем станом на 17.01.2022, не погашена, у зв`язку з чим, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 522,73 грн., інфляційні в сумі 106,39 грн. та 3% річних в сумі 88,90 грн.

21.07.2021 між сторонами укладено заявку на перевезення № 177-ПР, вартістю послуг 33000,00 грн., з умовою оплати 30 календарних днів. За результатами здійснення перевезень за вищевказаною заявкою, на виконання п. 3.2. договору на адресу відповідача рекомендованим листом № 342 з повідомленням про вручення та описом вкладення у цінний лист направлено заявку № 177-ПР, рахунок № 2342, акт № 2342, ЦМР №433279.

Підписаний акт наданих послуг повернувся позивачу без зауважень.

Вищевказаний перелік документів для проведення оплати на суму 33000,00 грн., згідно вимог п. 3.2. договору відповідачем отримано 30.09.2021. Тобто, як вказує позивач, період в який відповідач мав здійснити розрахунок за вказаними заявками становить з 30.09.2021 по 29.10.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем кошти сплачувались з призначенням згідно договору № 13/03/2020 від 13.03.2020, відтак позивач зараховував сплачені кошти в рахунок сплати найдавніших платежів. На підтвердження сплати надав копію платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахунку № 361 за період з 01.01.2021 по 11.01.2022. Відповідно до вказаних документів, наголошує, що заборгованість по рахунку № 2342 відповідачем станом на 17.01.2022 не погашена, у зв`язку з чим, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 1234,12 грн., інфляційні в сумі 462,00 грн. та 3% річних в сумі 211,56 грн.

14.04.2021 між сторонами укладено заявку на перевезення № 106-Г вартістю послуг 116000,00 грн., з умовою оплати 30 календарних днів, а також укладено заявку на перевезення № 105-Г вартістю послуг 116000,00 грн., з умовою оплати 30 календарних днів. За результатами здійснення перевезень за вищевказаними заявками, на виконання п. 3.2. договору, на адресу відповідача рекомендованим листом № 812 з повідомленням про вручення та описом вкладення у цінний лист направлено заявки № 105-ПР, 106-ПР; рахунки № 1285, 1284; акти № 1285, 1284, ЦМР № 777627, 777619.

Підписані акти наданих послуг повернулися позивачу без зауважень.

Вищевказаний перелік документів для проведення оплати на суму 232000,00 грн., згідно вимог п. 3.2. договору відповідачем отримано 27.05.2021. Тобто, за твердженням позивача, період, в який відповідач мав здійснити розрахунок за вказаними заявками становить з 27.05.2021 по 25.06.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем кошти сплачувались з призначенням згідно договору № 13/03/2020 від 13.03.2020, відтак позивач зараховував сплачені кошти в рахунок сплати найдавніших платежів. Відповідно до вказаних документів заборгованість по рахунку № 1284 погашена платіжними дорученнями № 23422 та 23443 від 10.09.2021, № 23638 від 24.09.2021 та частковим зарахуванням оплати з рахунку № 24282 від 05.11.2021. Відповідно до вказаних документів заборгованість по рахунку № 1285 частково погашена на суму 104000,00 грн. платіжними дорученнями № 24282 та 24281 від 05.11.2021 та платіжним дорученням № 24722 від 03.12.2021. Враховуючи викладене, позивачем було нараховано відповідачу пеню в сумі 11856,92 грн., інфляційні в сумі 1362,00 грн. та 3% річних в сумі 2203,44 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати даної суми заборгованості відповідачем в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 ЦК України).

П. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як встановлено судом, на виконання укладеного між сторонами даного спору договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 13/03/2020 від 13.03.2020, сторонами було підписано чотири заявки на перевезення, від 08.06.2021 № 154-ПР вартістю послуг 17732,00 грн.; від 21.07.2021 № 177-ПР, вартістю послуг 33000,00 грн.; 14.04.2021 № 106-Г вартістю послуг 116000,00 грн. та № 105-Г вартістю послуг 116000,00 грн.

Позивач зазначає, що по вказаним заявкам, відповідачем кошти сплачувались з призначенням згідно договору № 13/03/2020 13.03.2020, відтак позивач зараховував сплачені кошти в рахунок сплати найдавнішніх платежів, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахункам. Також позивач вказує, що відповідно до вказаних документів, заборгованість по рахункам № 1722; 2342; 1285; 1284 відповідачем була погашена з порушенням строку, встановленого умовами договору та відповідним заявками на перевезення.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на вчасну сплату за послуги перевезення за заявками №№ 154-ПР, 177-ПР.

Судом досліджено надані до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату за заявками на перевезення та здійснено власний перерахунок суми заборгованості за договором № 13/03/2020 від 13.03.2020.

Таким чином, як встановлено судом, відповідно до наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень, за заявкою на перевезення 154-ПР, вартістю послуг 17732,00 грн., за якою відповідач мав здійснити розрахунок в період з 26.07.2021 по 17.11.2021, відповідачем перераховані позивачу 05.11.2021 грошові кошти в сумі 52000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 24281 від 05.11.2021, з призначенням платежу "оплата за транспортні послуги згідно дог. 13/03/2020 від 13.03.20 року без ПДВ".

Посилання позивача на те, що сплачені кошти були зараховані в рахунок сплати найдавнішніх платежів, на підтвердження чого надав копію платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахунку № 361 за період з 01.01.2021 по 11.01.2022, судом не приймаються, оскільки позивачем не було надано суду доказів простроченої заборгованості відповідача за договором від 13.03.2020, не доведена наявність несплачених найдавнішніх платежів відповідача, в рахунок яких позивачем була зарахована сплачена, відповідно до платіжного доручення від 24281 заборгованість. Також позивачем не було надано до суду банківських виписок, які б могли підтвердити існуючу заборгованість відповідача на момент сплати заборгованості за заявкою на перевезення 154-ПР.

А, отже суд вважає, що за заявкою на перевезення 154-ПР, відповідачем заборгованість була сплачена вчасно, згідно з умовами договору та відповідної заявки.

Таким чином, суд вважає безпідставним нарахування відповідачем позивачу пені в сумі 522,73 грн., інфляційних втрат в сумі 106,39 грн. та 3% річних в сумі 88,90 грн., за заявкою на перевезення 154-ПР, у зв`язку з чим, відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

Відповідно до наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень, за заявкою на перевезення від 21.07.2021 № 177-ПР, вартістю послуг 33000,00 грн., за якою відповідач мав здійснити розрахунок в період з 30.09.2021 по 29.10.2021, відповідачем перераховані позивачу 24.09.2021 грошові кошти в сумі 60000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 23638 від 24.09.2021, з призначенням платежу "оплата за транспортні послуги згідно дог. 13/03/2020 від 13.03.20 року без ПДВ".

Посилання позивача на те, що сплачені кошти були зараховані в рахунок сплати найдавнішніх платежів, на підтвердження чого надав копію платіжних доручень та оборотно-сальдову відомість по рахунку № 361 за період з 01.01.2021 по 11.01.2022, судом не приймаються, оскільки позивачем не було надано суду доказів простроченої заборгованості за договором від 13.03.2020, не доведена наявність несплачених найдавнішніх платежів відповідача, в рахунок яких позивачем була зарахована сплачена, відповідно до платіжного доручення від 23638 заборгованість. Також позивачем не було надано до суду банківських виписок, які б могли підтвердити існуючу заборгованість відповідача на момент сплати заборгованості за заявкою на перевезення 177-ПР.

А, отже суд вважає, що за заявкою на перевезення 177-ПР, відповідачем заборгованість була сплачена вчасно, згідно з умовами договору та відповідної заявки.

Таким чином, суд вважає безпідставним нарахування відповідачем позивачу відповідачу пені в сумі 1234,12 грн., інфляційних в сумі 462,00 грн. та 3% річних в сумі 211,56 грн., за заявкою на перевезення 177-ПР, у зв`язку з чим, відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про сплату пені в сумі 11856,92 грн., інфляційних в сумі 1362,00 грн. та 3% річних в сумі 2203,44 грн., за невчасну сплату заборгованості за заявками від 14.04.2021 № 106-Г вартістю послуг 116000,00 грн., а також заявкою на перевезення № 105-Г вартістю послуг 116000,00 грн., суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, та не заперечувалось відповідачем, заборгованість по рахунку № 1284 погашена платіжними дорученнями № 23422 та 23443 від 10.09.2021, № 23638 від 24.09.2021 та частковим зарахуванням оплати з рахунку № 24282 від 05.11.2021. Відповідно до вказаних документів заборгованість по рахунку № 1285 частково погашена на суму 104000,00 грн. платіжними дорученнями № 24282 та 24281 від 05.11.2021 та платіжним дорученням № 24722 від 03.12.2021.

Таким чином, матеріалами справи підтверджена несвоєчасна сплата відповідачем заборгованості за перевезення за заявками №№ 106-Г та 105-Г.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування до вимог про стягнення пені в сумі 11856,92 грн., інфляційних в сумі 1362,00 грн. та 3% річних в сумі 2203,44 грн. за вказаними заявками, строку позовної давності.

З приводу даної заяви, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Ст. 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом ст. 258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність в один рік до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);

4) у зв`язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);

5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу);

6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);

7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу);

8) про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відтак, ч. 6 ст. 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення пені в сумі 11856,92 грн., інфляційних в сумі 1362,00 грн. та 3% річних в сумі 2203,44 грн. за невчасну сплату заборгованості за заявками від 14.04.2021 № 106-Г, а також заявкою на перевезення № 105-Г, вчасно, відповідно до вищезазначених правових норм, у зв`язку з чим, заява позивача про застосування до даної заборгованості строку позовної давності не підлягає задоволенню.

А, отже, вимога відповідача за заявками №№ 105-Г, 106-Г від 14.04.2021, про стягнення пені в сумі 11856,92 грн., інфляційних в сумі 1362,00 грн. та 3% річних в сумі 2203,44 грн., заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" підлягають частковому задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Факт надання Адвокатським бюро "Адвокатська контора Поліщук Д.О." правової допомоги позивачу при розгляді справи № 922/202/22 підтверджується, зокрема:

- договором № 05-22 про надання правничої допомоги від 04.01.2022;

- актом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 04.01.2022;

- квитанцією про сплату 15000,00 грн.

Розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу становить 15000,00 грн. (п. 3.1. договору).

Отже, матеріалами справи підтверджується фактичне понесення відповідачем вказаних у заяві судових витрат на загальну суму 15000,00 грн. у зв`язку з розглядом справи № 922/202/22.

При цьому, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем надані до суду заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні даної заяви.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність посилання позивача на витрачені години на підготовку процесуальних документів, суд вказує, що відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості. А, отже, укладаючи договір про надання юридичних послуг та правової допомоги від 04.01.2022, сторони домовились, що гонорар адвоката складає фіксовану суму 15000,00 грн. та включає в себе увесь спектр правничої допомоги з представництва клієнта у суді по справі.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У справі "East/WestAllianceLimited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд погоджується з доводами відповідача, що подана на розгляд господарського суду позовна заява є типовою у господарських правовідносинах. Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюється нормами ЦК України та ГК України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Так само матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позов у справі було задоволено частково, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, а також враховуючи й те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є, на думку суду, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче об`єднання "Ю Бі Сі - Промо" (61157, м. Харків, вул. Селянська, 110, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" (73026, м. Херсон, вул. 9 Січня, 19, флигель Б, ) пеню в сумі 11856,92 грн., інфляційні в сумі 1362,00 грн., 3% річних в сумі 2203,44 грн., судовий збір в розмірі 1273,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транслойд" (73026, м. Херсон, вул. 9 Січня, 19, флигель Б, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "Ю Бі Сі - Промо" (61157, м. Харків, вул. Селянська, 110, ).

Повне рішення складено 27.06.2022.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/202/22