УХВАЛА

21 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/11651/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача-1 - не з`явилися,

відповідача-2 - Михальчук О. В. (адвокат),

третьої особи - не з`явилися,

розглянувши касаційну скаргу Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 (суддя Полякова К. В.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 (головуючий - Разіна Т. І., судді Іоннікова І. А., Тарасенко К. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛІВІТ"

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРА ЛАЙН",

2) Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд",

про стягнення 1016501,78 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛІВІТ" (далі - ТОВ "ОЛІВІТ", Товариство, Постачальник, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРА ЛАЙН" (далі - ТОВ "ІНТЕГРА ЛАЙН", Поручитель, відповідач-1) і Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" (далі - ТК ТОВ "Харків-Москва", Фірма, Покупець, відповідач-2), за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд" (далі - ТОВ "Айленд", третя особа), про солідарне стягнення з відповідачів 1016501,78 грн заборгованості за контрактом постачання обладнання від 14.05.2018 № 1405/2018 (далі - контракт № 1405/2018, Контракт), з яких: 689483,65 грн. основного боргу; 67471,30 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2018 року по липень 2019 року; 239373,30 грн пені, нарахованої за період із 16.08.2018 року по 07.08.2019; 3 % річних за користування коштами в сумі 20174 грн, нарахованих за період з 16.08.2018 року по 07.08.2019, з посиланням на положення статей 509, 530, 553, 554, 610- 612, 625, 629, 655, 689, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 193, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Позовна заява обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем-2 зобов`язань з оплати обладнання, поставленого позивачем за контрактом № 1405/2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ "ІНТЕГРА ЛАЙН" і ТК ТОВ "Харків-Москва" на користь ТОВ "ОЛІВІТ" 689483,65 грн основного боргу, 55819,84 грн пені, 3 % річних у сумі 4816,94 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 526, 530, 546, 549, 553, 554, 559, 612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, статей 173, 175, 232, 265 ГК України, статей 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) відповідачем-2 не доведено, що відповідні ремонтні роботи здійснені іншою організацією замість позивача для запуску лінії виробництва, тоді як листуванням між сторонами підтверджується факт виявлення Фірмою недоліків обладнання саме в процесі роботи лінії, у зв`язку з чим доведеними є обставини запуску роботи такої лінії та настання строку для здійснення Покупцем остаточного розрахунку за Контрактом; 2) обґрунтованою є вимога Постачальника про стягнення витрат на матеріали, використані при проведенні монтажу поставленого обладнання; 3) часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені та трьох процентів річних (за розрахунком суду) зумовлено тим фактом, що прострочення з оплати наданих Товариством послуг розпочалося з 15.05.2019, тобто після спливу семиденного строку з дня отримання відповідачем-2 претензії-вимоги від 02.05.2019 № 1.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТК ТОВ "Харків-Москва" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТК ТОВ "Харків-Москва" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/11651/19 і призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 15.03.2022.

Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 910/8861/20 (щодо застосування статей 11, 509, 530, 662- 664, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88)), від 07.10.2021 у справі № 922/19/21 (щодо застосування статей 11, 509, 530, 662, 663, 664, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, статей 236, 237 ГПК України), від 02.11.2021 у справі № 910/13206/20 (щодо застосування положень статей 11, 509, 530, 662- 664, 689, 693, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, пунктів 2.1, 2.4 Положення № 88, статей 13, 73, 74, 76, 86, 236, 237 ГПК України), від 17.03.2020 у справі № 914/384/19 (щодо застосування статей 11, 526, 530, 612, 626, 655, 692, 712 ЦК України, статей 173, 175, 265 ГК України, статей 73, 74, 76, 86, 236, 237 ГПК України).

15.03.2022 розгляд справи № 910/11651/19 не відбувся в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, наслідком чого стало введення воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.05.2022 постановлено здійснити розгляд справи № 910/11651/19 за касаційною скаргою ТК ТОВ "Харків-Москва" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у судовому засіданні 21 червня 2022 року.

Справа розглядається судом касаційної інстанції в розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини:

14.05.2018 між ТОВ "ОЛІВІТ", ТОВ "Айленд" (постачальники) та ТК ТОВ "Харків-Москва" (Покупець), було укладено контракт № 1405/2018, за умовами пунктів 1.1, 2.2, 2.3, 2.4 якого постачальники зобов`язуються виготовити та передати в строк до 31.07.2018 у власність Покупця авторське (ексклюзивне) обладнання: 2 (дві) лінії з виробництва високоякісних аналогів імітованої чорної і червоної ікри, а також капсульованих продуктів харчування (кетчупів, соусів, майонезів, гірчиці, джемів, меду, соків та ін.) в термостабільних капсулах з метою подальшого їх використання як продуктів харчування і смакових наповнювачів для продуктів харчування, потужністю 200 (двісті) кг/год (чорна ікра) або 240 (двісті сорок) кг/год (червона ікра) кожна лінія, а всього 2 лінії потужністю 400 (чотириста) кг/год - чорна ікра або 480 (чотириста вісімдесят) кг/год - червона ікра (далі - обладнання), а Покупець зобов`язується прийняти обладнання та оплатити його. Постачальники зобов`язані здійснити поставку обладнання в строк до 31.07.2018. При поставці обладнання, однак не пізніше 14 календарних днів з дати поставки, постачальники своїми силами здійснюють остаточну збірку та установку (монтаж) обладнання, а також перевірку (випробування) працездатність обладнання в обсязі, необхідному для повного, всебічного та безперебійного використання обладнання у відповідності до його цільового призначення. Покупець має забезпечити дотримання норм та правил з охорони праці, правил пожежної безпеки, санітарних норм та правил безпеки при проведенні вказаних робіт. Постачальники несуть відповідальність за їх порушення. Обов`язок постачальників з поставки обладнання вважається виконаним з моменту передачі постачальниками обладнання та супровідної документації на обладнання Покупцю, випробування працездатності обладнання представником постачальників в пункті поставки, розташованому за адресою: м. Зміїв, вул. Залізнична, 117;

згідно з пунктом 3.2 Контракту Покупець оплачує за обладнання в такому порядку: 10 % від вартості виготовлення обладнання Покупець оплачує на умовах попередньої оплати протягом 7 (семи) днів з моменту підписання цього контракту; 35 % від вартості виготовлення обладнання Покупець оплачує протягом 20 (двадцяти) днів з дати першого платежу; 35 % від вартості устаткування Покупець оплачує протягом 30 (тридцяти) днів з дати другого платежу; 20 % від вартості виготовлення обладнання Покупець оплачує постачальникам після установки, випробування, виходу на проектні режими обладнання, навчання персоналу;

у пунктах 6.3, 6.4 контракту № 1405/2018 його сторони погодили, що приймання обладнання за кількістю проводиться за товаросупровідними документами (рахунком-фактурою, видатковою товарною накладною, товарно-транспортною накладною тощо) постачальників. У разі відсутності зазначених документів Покупець має право прийняти його і скласти акт про фактичну наявність обладнання, в якому вказується, які документи відсутні, після проведення випробувань (спеціалізація № 2). Якщо при прийманні обладнання буде встановлено недостачу, невідповідність якості або кількості обладнання вимогам, викладеним у цьому контракті, Покупець має право вимагати допоставки обладнання або заміни неякісного обладнання. В цьому випадку постачальники зобов`язані протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання вимоги Покупця за свій рахунок провести додаткову поставку або заміну неякісного обладнання (спеціалізація № 2);

специфікацією № 1 до Контракту визначено, що вартість товару за 1 лінію становить 1800000 грн, з яких: 180000 грн - авансовий платіж (10 % до 14.05.2018), 630000 грн - авансовий платіж (35 % до 01.06.2018), 630000 грн - авансовий платіж (35 % до 01.07.2018), 360000 грн - останній платіж (20 % по готовності, перед відвантаженням);

12.07.2018 сторонами укладено доповнення до Контракту, відповідно до якого внесено наступні зміни: строк поставки встановлено до 15.08.2018 при забезпеченні фінансування Покупцем (пункт 2.2 контракту); платежі здійснюються з відстрочкою в 15 днів (пункт 3); останній платіж здійснюється після запуску лінії протягом 3 днів (специфікація № 1). При зриві поставки лінії постачальники сплачують Покупцю штраф у розмірі 7 % за кожний день прострочення;

15.05.2018 з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-2 за контрактом № 1405/2018 між ТОВ "ОЛІВІТ" (кредитор) та ТОВ "ІНТЕГРА ЛАЙН" (поручитель) укладено договір поруки № 1, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 3.5 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання у повному обсязі обов`язку відповідача-2 (боржник) Контрактом за на суму 1800000 грн, в тому числі ПДВ (далі - основний договір). У випадку порушення боржником обов`язку за основним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов`язання, зазначеного в пункті 1.1 цього договору;

10.08.2018 ТОВ "ОЛІВІТ" направило Покупцю лист № 1008-2 щодо витратної частини, не передбаченої Контрактом, на суму 149483,65 грн, у т. ч. ПДВ 20 %. До вказаного листа позивач долучив товарно-транспортні накладні від 16.08.2018 та від 17.08.2018 за підписом керівника Товариства та водія-експедитора щодо відправлення на адресу відповідача-2 товару згідно з наведеним переліком;

ТК ТОВ "Харків-Москва" звертався до Постачальника з листом від 12.11.2018 № 239-18 щодо нездійснення поставки товару станом на 10.11.2018, а також з листом від 21.02.2019 № 8/19 щодо нез`явлення на приймання-передачу обладнання та проханням погодити відповідне питання до 23.02.2019;

листом від 22.02.2019 № 9/19 відповідач-2 направив позивачу копію акта виявлених недоліків лінії та просив у строк до 01.03.2019 здати обладнання за Контрактом. Відповідно до вказаного акта виявлених недоліків у процесі роботи лінії капсулювання комісією виявлено низку недоліків, визначених на 10 пунктів;

у відповідь на вказаний лист Товариство листом від 12.03.2019 № 1203-1 повідомило Покупця про усунення недоліків і готовність до приймання-передачі обладнання на 14.03.2019 року. У подальшому позивач звертався до Фірми з листами від 18.03.2019 № 1803-1 та від 28.03.2019 № 2803-1, в яких зазначав про готовність до приймання-передачі обладнання на 20.03.2019 та на 29.03.2019 відповідно;

02.05.2019 Постачальник звернувся до Покупця з претензією-вимогою № 1 щодо оплати залишку боргу за поставлений товар у сумі 540000 грн та 149483,65 грн за матеріали при проведенні монтажу обладнання, в якій просив відповідача-2 сплатити у семиденний строк заборгованість у розмірі 689483,65 грн. Цю претензію відповідно до відомостей з веб сайту Акціонерного товариства "Укрпошта" вручено Фірмі 07.05.2019;

Спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що на виконання умов Контракту відповідачу-2 передано обладнання, проте повного розрахунку за отримане обладнання Покупцем не було здійснено, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/11651/19 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України та частин 1, 3, 6 статті 265 ГК України, на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини 2 статті 55 цього Кодексу. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

За змістом положень статей 662- 664 ЦК України, на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно зі статтею 86 ГПК України, на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування якої посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5 статті 236 ГПК України, на неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування якої також посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено та скаржником не спростовано той факт, що обставина постачання Товариством обладнання та його фактичного отримання Фірмою підтверджується як товарно-транспортними накладними від 16.08.2018, від 17.08.2018 за підписом керівника ТОВ "ОЛІВІТ" і водія-експедитора щодо відправлення на адресу відповідача-2 товару згідно з наведеним переліком, так і взаємним листуванням між сторонами (листи ТК ТОВ "Харків-Москва" від 21.02.2019 № 8/19, від 22.02.2019 № 9/19 та листи ТОВ "ОЛІВІТ" від 12.03.2019 № 1203-1, від 18.03.2019 № 1803-1, від 28.03.2019 № 2803-1), зі змісту якого (листування) чітко вбачається визнання Покупцем обставин запуску лінії капсулювання та комісійного виявлення при цьому низки недоліків обладнання саме в процесі його роботи, в зв`язку з чим доведеним є також настання строку для проведення Покупцем остаточного розрахунку за Контрактом.

Водночас суди правильно зазначили, що при обчисленні розміру нарахованої пені та 3 % річних, які підлягають до стягнення, слід враховувати, що прострочення з оплати наданих Товариством послуг розпочалося з 15.05.2019, тобто після спливу семиденного строку з дня фактичного отримання відповідачем-2 претензії-вимоги від 02.05.2019 № 1.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 910/8861/20 (щодо застосування статей 11, 509, 530, 662- 664, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.1, 2.4 Положення № 88), від 07.10.2021 у справі № 922/19/21 (щодо застосування статей 11, 509, 530, 662- 664, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, статей 236, 237 ГПК України), від 02.11.2021 у справі № 910/13206/20 (щодо застосування положень статей 11, 509, 530, 662, 663, 664, 689, 693, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, пунктів 2.1, 2.4 Положення № 88, статей 13, 73, 74, 76, 86, 236, 237 ГПК України), від 17.03.2020 у справі № 914/384/19 (щодо застосування статей 11, 526, 530, 612, 626, 655, 692, 712 ЦК України, статей 173, 175, 265 ГК України, статей 73, 74, 76, 86, 236, 237 ГПК України), оскільки за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій та зазначених справах не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору.

Так, на відміну від цієї господарської справи, під час розгляду якої судами враховано обставину отримання Покупцем обладнання за контрактом № 1405/2018 (є змішаним договором, що містить елементи договору поставки та підряду) у зв`язку з подальшим виявленням недоліків після монтажу та запуску такого обладнання в експлуатацію, що свідчить про фактичне визнання ним обставин поставки товару в листах, адресованих Постачальнику, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 21.05.2021 про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій та передачу справи № 910/8861/20 на новий розгляд, виходив з того, що суди, дійшовши висновку про неналежне оформлення позивачем видаткової накладної від 16.04.2020, однак доведення позивачем його вимог іншими доказами в їх сукупності (товарно-транспортними накладними від 16.04.2020, показами свідка та податковою накладною), залишили поза увагою необхідність дослідження та встановлення обставин щодо реального руху товару за спірною поставкою. Зокрема, суди не з`ясували обставини стосовно підстав складання ПП "Будіндустрія-1" видаткової накладної від 16.04.2020 на поставку ТОВ "Тінторетто" товару (бетон БСГ В20 Р3 F200 W6) у кількості 30 м3 на загальну сумі 64 200,24 грн (з ПДВ) на підставі рахунка-фактури від 16.04.2020 № 40164, якого немає в матеріалах справи; підтвердження товарно-транспортними накладними від 16.04.2020 реальної здачі-приймання товару за видатковою накладною у пункті поставки, з урахуванням доводів ТОВ "Тінторетто" про відсутність у нього складу в м. Острі, який зазначено у товарно-транспортних накладних як пункт розвантаження; які особи від імені покупця (ТОВ "Тінторетто") отримували товар та на підставі яких документів; чи доводять надані позивачем товарно-транспортні накладні реальну поставку позивачем на адресу ТОВ "Тінторетто" та прийняття покупцем товару (бетону БСГ В20 Р3 F200 W6) у кількості 30 м3 на загальну сумі 64 200,24 грн (з ПДВ), та використання такого виду товару у господарській діяльності відповідача.

Колегія суддів зауважує, що постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 910/8861/20 насправді не містить висновку щодо застосування певних норм матеріального права (статей 11, 509, 530, 662, 663, 664, 712 ЦК України, статті 265 ГК України, частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 2.1, 2.4 Положення № 88), на які посилається скаржник у цій справі, а вказує передусім на необхідність оцінки судами наявних у справі доказів в їх сукупності, як того вимагає стаття 86 і частина 5 статті 236 ГПК України.

Неподібність спірних правовідносин у справі № 922/19/21, в якій було ухвалено постанову від 07.10.2021 та викладено висновок щодо застосування саме положень статей 11, 655, 712 ЦК України та статей 86, 236, 237 ГПК України), а не статей 509, 530, 662, 663, 664 ЦК України і статті 265 ГК України, на які помилково послався скаржник, зумовлена тим, що, скасовуючи постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2021, якою було відмовлено в задоволенні позову постачальника будматеріалів про стягнення боргу за договором купівлі-продажу, та передаючи справу на новий розгляд до вказаного апеляційного господарського суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що обставини зазначення у податкових накладних інформації про відповідні операції, з найменуванням товару, кількості та сум, в сукупності з іншими доказами можуть свідчити про наявність обставин щодо здійснення постачання товару, а тому, беручи до уваги лише те, що ТОВ "Флас" у подальшому надало уточнення та зменшило податковий кредит у взаємовідносинах із постачальником ТОВ "Інбіко" на суму ПДВ 278511,25 грн, суд апеляційної інстанції не надав оцінки факту включення податкових накладних на придбання товарів від постачальника ТОВ "Інбіко" до податкового кредиту декларації, та не оцінив вказану обставину в сукупності з іншими доказами.

Тобто так само як і в справі № 910/8861/20, Верховний Суд під час касаційного перегляду справи № 922/19/21 передусім зазначив про необхідність оцінки судами наявних у справі доказів в їх сукупності, як того вимагає стаття 86 і частина 5 статті 236 ГПК України.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У свою чергу неподібність спірних правовідносин у справах № 910/13206/20 і № 914/384/19, в яких Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду ухвалено постанови від 02.11.2021 та від 17.03.2020 відповідно, зумовлена тим, що, на відміну від цієї справи, в якій з Покупця та поручителя стягувалася на користь Постачальника заборгованість за фактично поставлене обладнання, у вказаних справах розглядався спір про повернення покупцю суми попередньої оплати за недопоставлений товар або в зв`язку з нездійсненням поставки товару взагалі.

Так, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову та передаючи справу № 910/13206/20 на новий розгляд, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, виходячи з концепції негативного доказу, згідно з якою поставка (передача) товару є обов`язком відповідача, відтак, доказування факту передачі (поставки) товару лежить на відповідачеві, а відсутності такого факту - на позивачеві, обов`язком суду є перевірка доказів, наданих сторонами, та їх оцінка на предмет допустимості, зокрема здатності підтвердити факт поставки товару або відсутність такого факту, в постанові від 02.11.2021 дійшов висновку, що суди належно з`ясували здійснення позивачем попередньої плати за товар у повному обсязі, однак не оцінили докази відповідача на предмет здатності підтвердити факт поставки товару на суму попередньої оплати, яку просить стягнути позивач, та переклали тягар доказування відсутності поставки товару на позивача. При цьому касаційна інстанція відхилила лист третьої особи про закупівлю товару як недопустимий доказ з огляду на відсутність встановлення обставин надсилання такого листа.

Водночас, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій у справі № 914/384/19, якими було повністю задоволено позов покупця про стягнення з постачальника передоплати за непоставлену продукцію, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.03.2020 виходив з тих встановлених судами обставин, що всупереч умовам пункту 4.3 договору поставки товарно-транспортні накладні не містять відтисків печатки позивача та підписів уповноважених осіб, які б засвідчували факт отримання товару. Крім того, зазначені накладні не можуть вважатися належним доказом поставки товару позивачу та доказом отримання ним товару (сендвіч-панелей, самонарізів), оскільки ТОВ "Цунамі" не видавало довіреності на отримання товару від ТОВ "КІНГСПАН-Україна". Як наслідок, Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій досліджено подані відповідачем товарно-транспортні накладні, установлені їхні істотні недоліки, які не дають змогу установити факт поставки товару за спірним договором, а тому відповідні доводи скаржника відхилені як такі, що не спростовують аргументів позивача щодо нездійснення поставки товару.

Натомість у справі, що розглядається, переважну частину авансових платежів відповідач-2 сплатив та приступив до використання поставленого йому обладнання.

Таким чином, зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника в частині ймовірного порушення судами попередніх інстанцій статей 13, 73, 74, 76, 86, 236, 237 ГПК України зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів, які оцінено судом в їх сукупності з мотивованим відхиленням висновків експерта, проте згідно з імперативними вимогами частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, у цій справі та інших справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене вище також свідчить про різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин у справі № 910/11651/19 та у справах №№ 910/13206/20, 914/384/19.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність спірних правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТК ТОВ "Харків-Москва" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/11651/19 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/11651/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай