ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 червня 2022 року Справа № 903/989/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

про стягнення 5111038,92 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Чорномаз А. В., довіреність № 28/12-15 від 28.12.2021;

від відповідача: Боричевський В. М., довіреність № 13/18-937 від 07.09.2020.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

позивач - Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія Укренерго звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго про стягнення 5111038,92 грн, з них 977488,93 грн пені, 228899,99 грн 3 % річних, 236764,19 грн інфляційних втрат, 3667885,81 грн штрафу.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 0509-02041 від 04.06.2019 про надання послуг з передачі електричної енергії в частині своєчасної оплати даних послуг.

Ухвалою суду від 03.12.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.12.2021, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

17.12.2021 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив № 19/23-9995 від 17.12.2021 в якому позовні вимоги визнає частково та просить зменшити розмір штрафних санкцій, 3 % річних на 95 %, при цьому вказує, що укладений між сторонами договір містить поняття планової та фактичної вартості послуги. У свою чергу, умовами договору передбачено поетапну попередню оплату планової вартості послуг, а також оплату фактичного обсягу послуги. Зазначає, що відповідно до п. 10.1. договору планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку. Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за послугу здійснюються на підставі планового обсягу послуги, який визначається відповідачем і має бути погоджений позивачем та фактичного обсягу, який фіксується у акті приймання передачі. Проте у порушення п. 4.1 договору визначені відповідачем обсяги послуги позивачем погоджені не були. Згідно з п. 10.1. і п.10.4. договору ОСП повинен погодити планові обсяги передачі протягом 5 робочих днів та повернути їх користувачу, повідомлення вважаються отриманими стороною у день їх доставки кур`єром, у день особистого вручення, у день направлення за допомогою сервісу та/або електронною поштою. Однак будь-яких доказів погодження позивачем листів щодо планового обсягу надання послуги за період з червня 2020 року по червень 2021 року, повернення їх в оригіналі відповідачу та вручення їх відповідачу позивачем не надано. Відсутність доказів погодження позивачем планового обсягу передачі електроенергії, на переконання відповідача, свідчить про те, що відсутні підстави для визнання зобов`язання з попередньої оплати послуг простроченими у дати, які вказані у розрахунках позивача. Оскільки ПАТ „НЕК „Укренерго плановий обсяг послуг за спірний період жодного разу не було погоджено, на переконання відповідача, сплаті підлягає лише фактично отриманий обсяг. Вказує, що за таких обставин відповідач визнає лише позовні вимоги позивача про стягнення пені та 3 % річних за прострочення сплати фактично отриманого обсягу послуги, а саме: пеню та 3 % річних за прострочення оплати відповідачем фактичних платежів в сумі 97849,08 грн, з них за серпень 2020 р. у розмірі 8 607, 15 грн; за жовтень 2020р. у розмірі 10 394, 95 грн; за листопад 2020 р. у розмірі 24 653, 88 грн; за лютий 2021 - 13 343, 18 грн; за квітень 2021 р. у розмірі 11 672, 20 грн; за травень 2021 у розмірі 10 765, 91 грн та за червень 2021 у розмірі 18411,81 грн. Щодо доводів позивача про прострочення відповідачем передоплати планової вартості послуги з передачі електричної енергії за період з червня 2020 року по червень 2020 року позивач звертає увагу суду на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/631/19 від 22.09.2020 відповідно до якої нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, а надання однією із сторін правочину послуги (передачі товару, виконання робіт) внесена іншою стороною сума попередньої оплати за такі послуги (товар, роботу) не є грошовим зобов`язанням, за несвоєчасне виконання якого нараховуються 3% річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України, а є платежами наперед у рахунок майбутніх розрахунків, до яких положення частини 2 зазначеної статті ЦК не застосовуються. Відповідно вважає неправомірним нарахування позивачем також пені та штрафу, передбачених п. 6.7. договору, за прострочення оплати планової вартості за вказаний вище період. При обгрунтуванні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та 3% річних вказує, що неможливість вчасно проводити оплату наданих послуг з передачі електричної енергії НЕК „Укренерго була зумовлена об`єктивними чинниками, які не залежали від дій чи волевиявлення відповідача, - а наявністю значної суми заборгованості ТОВ „Волиньелектрозбут та ДП „Укрінтернерго (що є постачальником „останньої надії) за надані відповідачем послуги з розподілу електроенергії. У свою чергу, заборгованість вказаних боржників відповідача виникла також у зв`язку з запровадженням Урядом карантину на території України та встановленням законодавчої заборони на відключення боржників, що в сукупності призвело до значного погіршення платіжної дисципліни на ринку електричної енергії. Відповідач не здійснював злісного ухилення від виконання своїх обов`язків по сплаті платежів по договору, а здійснював їх по мірі власної фінансової можливості без великих періодів прострочення.

В судовому засіданні 20.12.2021 оголошено перерву до 11.01.2022 для надання можливості позивачу ознайомитись із відзивом та підготувати відповідь на нього.

28.12.2021 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав відповідь на відзив № 01/61397 від 24.12.2021 в якій не погоджується з твердженнями відповідача наведеними у відзиві та просить позов задовольнити повністю при цьому вказує, що твердження відповідача про те, що листи відповідача про планові обсяги споживання електричної енергії не були погоджені позивачем є хибними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки в примітках до рахунків фактур по кожному конкретному місяцю зазначено: «Надані користувачем планові обсяги передачі електроенергії погоджені ОСП.». Звертає увагу суду на те, що пункти 6.2. та 6.7. договору знаходяться в одному розділі 6 договору з назвою «Порядок розрахунків». Отже, відповідальність, яка вказана в пункті 6.7. договору розповсюджується як на порушення термінів здійснення розрахунків по плановій вартості послуги визначених п. 6.2. договору, так і на порушення термінів розрахунків по оплаті послуги згідно з актом приймання - передачі (фактична вартість послуги) визначеного п. 6.5. договору. Зазначене вище кореспондується також з положеннями п. 5.7. Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є Додатком 6 до Кодексу системи передачі, згідно якого у випадку порушення будь-яких термінів розрахунку за цим договором користувач сплачує ОСП пеню в розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Тому висновок відповідача, що пеня нараховується за прострочення оплати наданої послуги, а не за порушення строків здійснення поетапної попередньої оплати планової вартості послуги відповідно до п. 6.2 договору вважає хибним та таким, що не відповідає фактичним умовам договору. Щодо клопотання про зменшення судом пені та 3% річних зазначає, що зменшення розміру пені та 3% річних, що стягуються з відповідача, не є обґрунтованим і фактично заохочувало би порушення зобов`язань з оплати послуг з передачі електричної енергії та сприяло би завданню збитків позивачу, безвідповідальному ставленню користувачів послуг до виконання договірних зобов`язань, розбалансуванню розрахунків на ринку електричної енергії та подальшому зниженню платіжної дисципліни.

05.01.2022 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив № 19/23-12 від 04.01.2022, в якому вказує, що будь-які докази: погодження позивачем листів відповідача про планові обсягу, повернення їх в оригіналі відповідачу та вручення їх відповідачу - позивачем не надано, як це передбачено п. 10.1 і п. 10.4 договору. Крім того, договором не передбачено спосіб погодження планових обсягів послуги за принципом „мовчазної згоди, тому твердження позивача у відповіді на відзив про те, що відповідачем «не надано доказів наявності будь-яких зауважень чи заперечень надісланих НЕК „ Укренерго до наданих в вище перерахованих листах планових обсягів» також видається необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на положеннях договору. Звертає увагу суду на те, що відповідно до п. 1.7.1. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 N 307, учасник ринку, крім ОСП, ОР та гарантованого покупця, набуває статусу "Переддефолтний", зокрема, якщо учасник ринку не здійснив оплату послуги з передачі електричної енергії у строк понад 30 календарних днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги. Тобто, у Правилах ринку у відносинах між позивачем як ОСП та підповідачем як користувачем (оператором системи розподілу) прив`язка здійснена саме до акта приймання- передачі послуги. Згідно з п. 6.5 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги з передачі електричної енергії протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Вважає, що відповідальність за несплату послуги з передачі електричної енергії у вигляді 7% штрафу та пені, що передбачена п. 6.7. договору, може наставати лише за наявності простроченої оплати після отримання акту приймання-передачі послуги.

В судовому засіданні 11.01.2022 оголошено перерву до 25.01.2022 для надання можливості позивачу ознайомитись із запереченнями на відповідь на відзив.

21.01.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав пояснення № 01/2350 від 19.01.2022 в якому просить позов задовольнити повністю та вказує, що в п. 6.7 договору (яким передбачена господарсько-правова відповідальність) відсутнє посилання виключно на п. 6.5 договору. Вважає безпідставним твердження відповідача, що поетапна оплата планової вартості послуги здійснюється за послугу, яка не надана, оскільки послуга з передачі електроенергії надається НЕК «Укренерго» цілодобово кожного дня та в безперервному режимі, а обсяг надання такої послуги взагалі може бути не тільки меншим обсягу та відповідно розміру оплати, зазначеного в п.6.2. договору, а може і фактично перевищувати у відповідному періоді розмір поетапної планової оплати.

В судовому засіданні 25.01.2022, з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, ухвалив на місці продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - по 03.03.2022 та оголосив перерву в судовому засіданні до 08.02.2022.

В судовому засіданні 08.02.2022, за клопотанням позивача, оголошено перерву в судовому засіданні до 01.03.2022.

21.02.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав пояснення № 01/8415 від 18.02.2022.

Сторони в судове засідання 01.03.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 01.03.2022 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 29.03.2022.

Сторони в судове засідання 29.03.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 29.03.2022 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання відбудеться 17.05.2022.

17.05.2022 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання № 13/6-077 про долучення документів.

В судовому засіданні 17.05.2022 суд ухвалив на місці не приймати подані відповідачем докази, оскільки останні подані з порушенням процесуального строку, також суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті, в судовому засіданні оголошено перерву до 01.06.2022.

В судовому засіданні 01.06.2022, оголошено перерву до 22.06.2022.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2022 позов підтримав з підстав викладених в ньому, відповіді на відзив та поясненнях, представник відповідача позов заперечив з підстав викладених у відзиві, заперечені на відповідь на відзив.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

04.06.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі/ОСП) та Приватним акціонерним товариством «Волиньобленерго» (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від № 0509-02041 (далі договір) (а.с.95-107).

Згідно п. 1.1 договору ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

-плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць;

-визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним Користувачем (додаток 2). З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Відповідно до п. 5.1 договору планова та фактична вартість послуги (грн) за цим Договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт-год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт-год).

Пунктом 6.2 договору установлено поетапний порядок здійснення розрахунку:

- 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:

- 2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

- 3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

- 4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

- 5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати в указані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

Відповідно до пункту 6.3 договору у разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач:

- передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги;

- сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів послуги.

Згідно п. 6.5 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 6.6 договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу. У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. У разі недотримання ОСП цих термінів користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Згідно підпункту 1 пункту 7.1 договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за послугу. Цьому праву ОСП кореспондує встановлений підпунктом 3 пункту 9.3 договору обов`язок користувача здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим Договором.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України установлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Виходячи з аналізу п. 6.5 договору судом установлено, що саме в акті приймання-передачі послуги вказується вартість фактично наданої послуги, обсяг попередніх оплат і сума, яка підлягає оплаті або переплата, як різниця між вартістю фактично отриманої послуги та сумою попередніх оплат.

Отже, суд відзначає, що саме з дати отримання відповідного акту виникає обов`язок здійснити оплату протягом трьох банківських днів на суму, зазначену у акті.

Відповідно до п. 1.7.1. Правил ринку затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 N 307, учасник ринку, крім ОСП, ОР та гарантованого покупця, набуває статусу "Переддефолтний", зокрема, якщо учасник ринку не здійснив оплату послуги з передачі електричної енергії у строк понад 30 календарних днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги.

Таким чином, у Правилах ринку у відносинах між позивачем, як ОСП, та відповідачем, як постачальником електричної енергії прив`язка здійснена саме до акту приймання-передачі послуги. Згідно з п. 6.5 Договору Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги з передачі електричної енергії протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі приймання-передачі послуги з передачі електричної енергії, який ОСП надає Користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Отже, даний акт надсилається позивачем у наступному розрахунковому періоді з фактичними даними про споживання контрагентами постачальника.

Ураховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідальність за неоплату послуги з передачі електричної енергії у вигляді 7% штрафу, може наставати лише за сукупності двох умов: наявність простроченої оплати після отримання акту приймання-передачі, і термін такого прострочення має становити більше 30 календарних днів.

З наявних у справі доказів, а також із пояснень сторін судом установлено, що акти приймання-передачі послуги відповідачем: за червень 2020 року від 30.06.2020 отримано - 22.07.2020, оплачено- 17.07.2020; за липень 2020 від 31.07.2020 отримано 20.08.2020, оплачено 14.08.2020; за серпень 2020 від 31.08.2020 отримано 21.09.2020, оплачено 30.09.2020 (з простроченням 5 днів); за вересень 2020 від 30.09.2020 отримано 02.11.2020, оплачено 30.10.2020; за жовтень 2020 від 31.10.2020 отримано 20.11.2020, оплачено 30.11.2020 (з простроченням 4 дні); за листопад 2020 від 30.11.2020 отримано 28.12.2020, оплачено 11.01.2021 (з простроченням 10 днів); за грудень 2020 від 31.12.2020 отримано 25.01.2021, оплачено 29.01.2021; за січень 2021 від 31.01.2021 отримано 22.02.2021, оплачено 26.02.2021; за лютий 2021 від 28.02.2021 отримано 22.03.2021, оплачено 31.03.2021 (з простроченням 5 днів); за березень 2021 від 31.03.2021 отримано 26.04.2021, оплачено 30.04.2021; за квітень 2021 від 30.04.2021 отримано 21.05.2021, оплачено 31.05.2021 (з простроченням 4 дні); за травень 2021 від 31.05.2021 отримано 22.06.2021, оплачено 30.06.2021 (з простроченням 4 дні); за червень 2021 від 30.06.2021 отримано т 19.07.2021, оплачено 30.07.2021 (з простроченням 7 днів).

Також між сторонами було підписано акти коригування: від 23.09.2020 до акту від 29.02.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 30.09.2020, оплачено 21.10.2020 (з простроченням 15 днів); від 29.09.2020 до акту від 31.03.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 16.10.2020, оплачено 29.10.2020 (з простроченням 7 днів); від 21.12.2020 до акту від 31.07.2020 приймання-передачі, який отримано відповідачем 04.01.2021, оплачено 20.01.2021 (з простроченням 12 днів).

Отже, у даному випадку, за спірний період червень 2020 - червень 2021 відсутнє прострочення оплати з боку відповідача терміну понад тридцять календарних днів, а тому в силу п. 6.7 договору відсутні підстави для нарахування 7% штрафу.

Як зазначено вище, п. 6.5 договору зобов`язує користувача здійснити розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги.

Порушення указаного терміну передбачає можливість нарахування пені у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 6.7 договору).

Таким чином, суми поетапної оплати на яких фактично ґрунтуються вимоги позивача, є фактично прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нарахований штраф та пеня.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.06.2022 по справі №910/3711/21.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3667885,81 грн та пені в сумі 936318,38 грн на прогнозовані планові обсяги надання послуги є безпідставними, а отже не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що акти прийому-передачі за серпень, жовтень, листопад 2020, лютий, квітень-червень 2021 були оплачені з порушенням строку передбаченого п.6.5 договору, позивач правомірно нарахував пеню за порушення фактичних платежів в сумі 82341,10 грн.

Вирішуючи питання за клопотанням відповідача щодо зменшення розміру підставної суми пені, суд виходить з такого.

Частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені до 95%.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Правова позиція Верховного Суду Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №922/1608/19 викладена правова позиція про те, що зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

За таких обставин, враховуючи, що період прострочення відповідача був незначним (4-15 днів), сума основного боргу відповідачем сплачена повністю, доказів заподіяння збитків позивачу простроченням оплати не подано, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає до задоволення частково.

Враховуючи наведені обставини, принципи справедливості, добросовісності та розумності, що договір відповідачем виконано в повному обсязі, приймаючи до уваги подані відповідачем докази, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені в сумі 82341,10 грн на 50% та її стягнення в розмірі 41170,55 грн(виходячи з розрахунку: 82341,10 грн пені х 50% = 41170,55 грн пені).

У зв`язку із зменшенням судом розміру заявлено до стягнення 82341,10 грн пені на 50% в позові про стягнення 41170,55 грн пені (82341,10 41170,55) слід відмовити.

Так само за вказаний період підлягає нарахуванню в силу ч. 1 ст. 625 ЦК України сума інфляційних витрат та 3% річних на здійснені з простроченням фактичні платежі.

Тому, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення (за фактичні платежі) 2133,88 грн інфляційних втрат та 18472,84 грн 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 234630,31 грн та 3 % річних в сумі 210427,15 грн на поетапну оплату, яка є фактично прогнозованими плановими обсягами надання послуги, але не є простроченою заборгованістю відповідача, на яку може бути нараховано інфляційні втрати та 3 % річних, то дані є безпідставними та не підлягають стягненню з відповідача.

Клопотання відповідача про зменшення на 95 % нарахованих позивачем 3% річних підлягає відхиленню, оскільки підстав зменшувати цю суму суд не знаходить(її розмір і так мінімальний), в протилежному випадку буде порушений баланс інтересів боржника та кредитора, а справедлива сатисфакція на користь останнього, стає примарною та не відповідатиме загальним уявленням про справедливість, доброчесність та об`єктивність.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 61777,27 грн, з них: 41170,55 грн пені, 18472,84 грн - 3% річних, 2133,88 грн інфляційних втрат, у задоволенні позову в частині стягнення 5049261,65 грн, з них 3667885,81 грн штрафу, 936318,38 грн пені, 210427,15 грн 3 % річних, 234630,31 грн інфляційних втрат відмовити.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1544,22 грн судового збору, в іншій частині залишити за позивачем.

Разом з тим судом враховано, що у разі, коли господарський суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго (вул.Єршова,4, м.Луцьк, Волинська область, 43023, ) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (вул.Симона Петлюри,25, м.Київ, 01032, ) 61777,27 грн (шістдесят одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень 27 коп.), з них: 41170,55 грн пені, 18472,84 грн - 3% річних, 2133,88 грн інфляційних втрат, а також 1544,22 грн (одна тисяча п`ятсот сорок чотири гривні 22 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. У позові про стягнення 5049261,65 грн, з них 3667885,81 грн штрафу, 936318,38 грн пені, 210427,15 грн 3 % річних, 234630,31 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

04.07.2021.

Суддя А. С. Вороняк