РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2022Справа № 910/21793/21
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомМіністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, будинок 6, місто Київ, 03168)
до Акціонерного товариства "РВС банк" (вулиця Введенська, будинок 29/58, місто Київ, 04071)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Тусмо" про стягнення 322 500 грн 00 коп.
Представники: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Акціонерного товариства "РВС банк" про стягнення 322 500 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням Приватним акціонерним товариством "Тусмо" умов укладеного з позивачем договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2022, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

28.01.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 відкрито провадження у справі № 910/21793/21 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, а також залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Тусмо" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

02.06.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/14210/19 було внесено зміни до договору № 286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 10.09.2018, укладений між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо", зокрема і щодо строків поставки товару. Також зазначає, що вимога бенефіціара підписана особою без належного обсягу повноважень та вказує на те, що на вимогу відсутня печатка Міноборони.

13.06.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.09.2018 між Міністерством оборони України (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" (постачальник за договором) укладено договір № 286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Лот 5. (35811300-5) Військова уніформа (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного, сірого, чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2)) (товар за договором), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.2. договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх звершення (пункт 10.1. договору).

Додатковою угодою від 17.12.2018 № 1 до договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) внесено зміни до договору в частині строку дії договору, а саме викладено абзац перший пункту 10.1 розділу Х в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх звершення".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 по справі № 910/4210/19 внесено зміни в договір № 286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 10.09.2018, укладений між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо", шляхом викладення в новій редакції пункту 1.2 договору, зокрема щодо строків (термінів) постачання, а саме: 1) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України захисного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 26.12.2018 (включно); 2) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України сірого кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 20.12.2018 (включно); 3) Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України чорного кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2 - строк виконання до 26.12.2018 (включно). Крім того, в Рознарядці Міністерства оборони України за Специфікацією (Додаток 1 до Договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275) в частині визначення строків поставки: встановити строк поставки товару захисного кольору (1800 шт.) "До 26.12.2018 р. (включно)", строк поставки товару сірого кольору (200 шт.) "До 20.12.2018 р. (включно)" та строк поставки товару чорного кольору (500 шт.) "До 26.12.2018 р. (включно)".

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Згідно з пунктом 5.3 договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладні постачальника.

31.08.2018 Акціонерним товариством "РВС банк" (гарант) було видано гарантію № 5627-18Г, згідно якої гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (Міністерству оборони України) суму, що складає 322 500 грн 00 коп. протягом 5 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, підписної уповноваженою особою та у якій бенефіціар заявляє про те, що принципал (Товариство з обмеженою відповідальністю "Тусмо") не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю; чи принципал неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків, у разі несплати штрафних санкцій, визначених договором про закупівлю між бенефіціаром та принципалом.

Письмова вимога бенефінціара повинна бути підписана уповноваженою особою бенефінціара, скріплена печаткою бенефіціара та відправлена на поштову адресу гаранта: Україна, 04071, м. Київ, вул. Введенська, буд 29/58ю

Гарант має право відмовити бенефіціару в задоволенні його вимог, у випадку якщо вимога по гарантії надана банку-гаранту після закінчення строку дії гарантії. Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією. Ця гарантія діє з моменту її видання та по 04.02.2019 включно.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/6/159 від 09.01.2019, в якій вказав на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" неналежним чином було виконано умови Договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) щодо строку поставки товару, а саме: товар поставлено із запізненням на 54 доби, тобто - 24.12.2018, після терміну, визначеного договором до 30.10.2018 (включно), та із запізненням на 55 діб, тобто - 25.12.2018, після терміну, визначеного договором до 30.10.2018 (включно) та із запізненням на 70 діб, тобто - 25.12.2018. після терміну, визначеного договором до 15.10.2018 (включно), у зв`язку з чим просив банк перерахувати кошти у розмірі 322 500,00 грн. на його рахунок.

За результатами розгляду вимоги позивача, викладеної у листі № 286/6/159 від 09.01.2019, відповідачем відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, гарантією не передбачена відповідальність банку лише за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов`язань, а також банк зазначає, що поставка товару була здійснена в межах строку дії договору.

Таким чином, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та банківської гарантії від 31.08.2018 № 5627-18Г не виконав взяті на себе гарантійні зобов`язання щодо виплати позивачу 322 500 грн 00 коп. гарантії забезпечення належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 322 500 грн 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, який підпадає під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при поруці та гарантії.

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004.

Так, у пункті 9 частини 3 розділу I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із частиною 2 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Як зазначено вище, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/6/159 від 09.01.2019, в якій вказав на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" неналежним чином було виконано умови Договору від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) щодо строку поставки товару.

В обґрунтування порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Тусмо" зобов`язань за договором від 10.09.2018 № 286/3/18/275 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) щодо строку поставки товару, позивач надав акт приймання контролю товару за якістю від 23.12.2018 № 3 щодо поставки військової уніформи (Костюм (кітель та штани тип А) чоловічий для військовослужбовців Збройних Сил України сірого кольору з тканини костюмної камвольної напіввовняної тип 2) строк виконання якої було визначено до 20.12.2018 (включно).

За результатами розгляду вимоги позивача, викладеної у листі № 286/6/159 від 09.01.2019, відповідачем відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, гарантією не передбачена відповідальність банку лише за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов`язань, а також банк зазначає, що поставка товару була здійснена в межах строку дії договору.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає відмову Банку у виплаті суми банківської гарантії на корить позивача правомірною з огляду на наступне.

Положення, закріплені у частині другій статті 564 Цивільного кодексу України, передбачають обов`язок гаранта розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Частина перша статті 565 Цивільного кодексу України визначає умови, за яких гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора щодо сплати грошової суми за гарантією, зокрема: а) якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії; б) якщо вони надана гарантові після закінчення строку дії гарантії.

З умов Банківської гарантії № 5627-18Г від 31.08.2018 вбачається, що вимога має бенефіціара повинна бути підписана уповноваженою особою бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара..

Тобто, з указаних норм та умов гарантії логічно слідує висновок, що бенефіціар повинен підтвердити повноваження особи, яка підписує вимогу, шляхом долучення до неї відповідних документів, саме на підставі яких банк може встановити повноваження особи підписанта на вчинення відповідної дії, та як наслідок належне чи неналежне представлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога № 286/6/159 від 09.01.2019 підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В. Гулєвичем, на підтвердження повноважень якого надавалась довіреність від 17.12.2018 № 220/569/Д, видана Міністром оборони України Полтораком С.

Відповідно до вказаної довіреності від 17.12.2018 № 220/569/Д, Гулєвича В.В. уповноважено на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2019 рік на централізовану оплату за бюджетними програмами: КПКВ 2101010 "Керівництво та військове управління Збройними Силами України", КПКВ 2101020 "Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їх сімей, ветеранів війни", а також здійснення інших дій, пов`язаних з їх виконанням.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За приписами статті 244 Цивільного кодексу України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

З наведеного вбачається, що у вказаній довіреності Гулєвичу В.В. надано право на стягнення забезпечення виконання договорів на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2019 рік.

При цьому, договір № 286/3/18/275 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладено 10.09.2018, строки поставки у ньому передбачені у 2018 році як і строки оплати, з огляду на порядок її здійснення, встановлений у договорі.

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про державний бюджет України» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент укладення договору поставки) бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження;

бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування;

кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

За приписами статті 48 Закону України «Про державний бюджет України», розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу).

За бюджетними програмами, які здійснюються із залученням державою кредитів (позик) від іноземних держав, банків, міжнародних фінансових організацій для реалізації інвестиційних проектів, термін дії яких завершується у поточному бюджетному періоді, розпорядники бюджетних коштів мають право брати відповідні бюджетні зобов`язання у четвертому кварталі поточного бюджетного періоду понад фактичні надходження таких кредитів (позик) за умови наявності письмової згоди кредитора на оплату цих зобов`язань протягом першого кварталу наступного бюджетного періоду.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації - центральним органом виконавчої влади, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм та змісту договору про закупівлю щодо порядку оплати, укладаючи договір у 2018 році, позивач взяв на себе бюджетні зобов`язання відповідно до бюджетних асигнувань саме на 2018 рік.

Доказів того, що розрахунки за договором відбулися у 2019 році за рахунок бюджетних асигнувань на 2019 рік, матеріали справи не містять.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у Гулєвича В.В. повноважень на підписання вимоги № 286/6/159 від 09.01.2019 щодо стягнення забезпечення виконання договорів на закупівлю продукції (товарів) відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік саме на підставі довіреності від 17.12.2018 № 220/569/Д.

Також, суд зазначає, що, частинами 1 та 3 статті 58-1 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

В той же час, за змістом частини 1 статті 8 Господарського кодексу України держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання.

Таким чином, оскільки Міністерство оборони України є органом державної влади (юридичною особою публічного права), тобто не є суб`єктом господарювання в розумінні приписів статті 8 Господарського процесуального кодексу України, дія статті 58-1 вказаного Кодексу не розповсюджується на його діяльність.

Відтак, підпис уповноваженої особи позивача, яка звертається до банку з вимогами про виконання банківської гарантії, мала бути скріплена печаткою Міністерства оборони України.

В той же час, долучена до матеріалів справи копія вимоги № 286/6/159 від 09.01.2019, з якою позивач звертався до відповідача для отримання суми банківської гарантії, свідчить про недодержання позивачем вимог належного представлення.

Однак, суд зазначає, що зазначає, що пред`явлена кредитором (бенефіціаром) гаранту письмова вимога № 286/6/159 від 09.01.2019 про сплату грошової суми у розмірі 322 500 грн 00 коп. не відповідає умовам Банківської гарантії № 5627-18Г від 31.08.2018, оскільки на вимозі Міністерства оборони України № 286/6/159 від 09.01.2019 відсутня печатка бенефіціара, тобто саме Міністерства оборони України, а натомість підпис Гулєвича В. скріплений печаткою Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, який є структурним підрозділом апарату Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 36 Розділу V Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, Банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

При цьому, відповідно до визначення термінів, що містяться у пункті 3 Розділу І Положення, належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями.

Отже відповідно до визначеного зазначеними нормами чинного законодавства порядку розгляду гарантом вимоги бенефіціара перш ніж відмовити чи задовольнити вимогу бенефіціара гарант зобов`язаний перевірити отриману від бенефіціара вимогу на предмет її відповідності умовам гарантії та у разі виявлення такої невідповідності відмовити у її задоволенні.

З урахуванням викладеного, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про відсутність гарантійного випадку та неналежне представлення вимоги. Доказів, які б спростовували зазначені доводи відповідача, позивачем суду не надано.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене позивачем не будо доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обставин наявності у Банку обов`язку зі сплати на користь Міністерства оборони України суми банківської гарантії у розмірі 322 500 грн 00 коп., а відтак у задоволенні позовних вимог з викладених у позові підстав необхідно відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н. Плотницька