номер провадження справи 28/20/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 Справа № 908/588/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі суду судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» (49041, м. Дніпро, вул. Трудових резервів, буд. 6)

до відповідача казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «ІСКРА» (69071, місто Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84)

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» з позовом до казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «ІСКРА» про стягнення 47.427,54 грн, які складаються з: 40.986,00 грн основний борг, 3.235,09 грн пеня, 542,36 грн 3% річних та 2.664,09 грн інфляційні втрати.

Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару в рамках договору поставки №17/604юр від 07.05.2021, у зв`язку з чим виникла заборгованість. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства, нарахував до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст. ст. 11, 12, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193, 343 ГК України.

В прохальній частині позову позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/588/22, присвоєно справі номер провадження 28/20/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі, але не пізніше 22.05.2022.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

11.05.2022 на адресу суду від позивача з супровідним листом надійшли оригінали платіжних доручень про сплату судового збору. Також суду надані докази направлення на адресу відповідача акту звірки взаємних розрахунків для його підписання.

17.05.2022 судом отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає, просить суд вирішити питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору у відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено.

Суд враховує, що у зв`язку із введенням в Україні 24.02.2022 воєнного стану строки, визначені законом, за наявності відповідних обставин та поважних причин, можуть бути продовжені (поновлені).

Сторони не позбавлені права звернення до суду з відповідними заявами про продовження процесуальних строків чи відсутності заперечень щодо розгляду справи та ухвалення рішення по суті спору.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) або продовження строків для надання заяв процесуального характеру від сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору 23.06.2022.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 23.06.2022.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» (постачальник, позивач у справі) та казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «ІСКРА» (покупець, відповідач у справі) 07.05.2021 уклали договір поставки №17/604юр (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених договором.

Найменування товару, його кількість та якісні показники, код класифікатора ДК 021:2015, місце поставки, строк поставки, ціна товару за одиницю, а також загальна вартість товару, постачання якого буде здійснюватись, згідно договору, вказується в Специфікації, яка з моменту підписання сторонами складає невід`ємну частину договору (1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що загальна ціна договору складає 34.155 грн 00 коп без ПДВ, з ПДВ 40.986,00 грн.

Оплата здійснюється в розмірах, що визначені в Специфікації протягом двадцяти календарних днів з дати виконання постачальником зобов`язань по поставці товару. Сторони можуть погодити інші умови оплати в Специфікації до договору (2.3 договору).

Пунктом 2.5 договору встановлено, що датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з п. 3.3.2 договору покупець зобов`язаний оплатити поставлену та прийняту вхідним контролем покупця партію товару в строки, що погоджені в Специфікаціях та в порядку передбаченому розділом 2 цього договору.

07.05.2021 сторонами підписана Специфікація до договору №17/604юр, за умовами якої позивач зобов`язався поставити покупцю ангідрид хромовий техн. марки А ГОСТ 2548-44, код класифікатора 24310000-0 у кількості 450 кг загальною вартістю 40.986,00 грн з ПДВ.

Пунктом 2 Специфікації встановлено, що поставка товару здійснюється до 7 календарних днів з дня одержання письмової заявки на електронну пошту, зазначену у Розділі 9 Договору. Про готовність товару до відправлення постачальник повідомляє покупця електронною поштою, зазначеною у Розділі 9 Договору, за 2 робочих днів.

Пунктом 10 Специфікації узгоджені умови оплати: 100% оплата впродовж 20 календарних днів з моменту поставки, успішного проходження вхідного контролю і позитивного результату технологічної проби на території покупця та реєстрації податкової накладної.

Доказів оскарження, визнання недійсним або розірванням договору поставки №17/604юр від 07.05.2021 суду не надано.

На оплату поставленого товару позивачем був виставлений рахунок №4695 від 07.05.2021 на суму 40.986,00 з ПДВ.

На виконання умов договору позивач 27.07.2021 поставив відповідачу товар у кількості 450 кг загальною вартістю 40.986,00 грн, про що свідчить видаткова накладна №4695 та товарно-транспортна накладна №4957 від 27.07.2021.

Факт отримання відповідачем обумовленого в Специфікації товару підтверджується довіреністю №997 від 22.07.2021 на ім`я Толстого В.Г.

Претензій щодо якості або кількості отриманого товару з боку відповідача не надходило.

Враховуючи положення п. 10 Специфікації, строк оплати отриманого товару настає 16.08.2021.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару на його адресу неодноразово направлялися листи з вимогами погасити виниклу заборгованість.

У відповіді №658/109 від 19.08.2021 відповідач посилався на нестабільне фінансування державним бюджетом, дефіцит обігових коштів та обов`язкове виконання зобов`язань за вказаним договором.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором №17/604юр від 07.05.2021 щодо оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про виконання позивачем зобов`язань щодо поставки товару відповідачу на загальну суму 40.986,00 грн в рамках договору №17/604юр від 07.05.2021. Крім того, факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 40.986,00 грн підтверджена відповідачем у відзиві (вх. №5982/08-08/22 від 17.05.2022).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості у розмірі 40.986,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

За порушення відповідачем строків оплати поставленого товару позивач, враховуючи положення п. 4.2 договору, просив стягнути 3.235,09 грн пені за період прострочення з 16.09.2021 по 23.02.2022.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 4.2 договору у випадку порушення більш ніж на тридцять календарних днів строку оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок пені за період прострочення з 16.09.2021 по 23.02.2022 (161 день) у розмірі 3.235,09 грн є правильним та виконаним з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 3.235,09 грн судом задовольняється.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 542,36 грн за період з 16.09.2021 по 23.02.2022 (161 день) та інфляційні втрати у розмірі 2.664,09 грн за період з вересня 2021 по лютий 2022 (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. зазначалося, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що ці розрахунки є правильними та виконаними з дотриманням вказаних норм права, тому вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 542,36 грн за період з 17.09.2021 по 23.02.2022 (161 днів) та інфляційних втрат у розмірі 2.664,09 грн за період з вересня 2021 по лютий 2022 (включно) судом задовольняються.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Виходячи з положень наведених статей, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару в рамках договору поставки №17/604юр від 07.05.2021 суду не надав. Викладені у позові обставини визнав.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

В той же час, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути ТОВ «Підприємство матеріально технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжних доручень №20614 від 18.01.2022 та №21509 від 11.04.2022, що складає 1240,50 грн, про що постановити відповідну ухвалу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 130, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ «Підприємство матеріально технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» до казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «ІСКРА» про стягнення 47.427,54 грн задовольнити.

2. Стягнути з казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «ІСКРА» (69071, місто Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, ідентифікаційний код 1413866) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» (49041, м. Дніпро, вул. Трудових резервів, буд. 6, ідентифікаційний код 19313492) 40.986,00 грн (сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 00 коп) основного боргу, 3.235,09 грн (три тисячі двісті тридцять п`ять грн. 09 коп) пені, 542,36 грн (п`ятсот сорок дві грн. 36 коп) 3% річних, 2.664,09 грн (дві тисячі шістсот шістдесят чотири грн 09 коп) інфляційних втрат, 1240,50 (одну тисячу двісті сорок грн 00 коп) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Підприємство матеріально-технічного забезпечення «Інженерний центр «РЕАГЕНТ» (49041, м. Дніпро, вул. Трудових резервів, буд. 6, ідентифікаційний код 19313492) з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжних доручень №20614 від 18.01.2022 та №21509 від 11.04.2022, в сумі 1.240,50 грн, про що постановити відповідну ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя О.В. Федорова