ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. Справа№ 927/459/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 15.06.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 16.09.2021

у справі №927/459/21 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Ніжінський жиркомбінат"

до Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна"

про стягнення 7 803 364,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 7 803 364,00грн штрафних санкцій, з яких 7163744,00грн штрафу за прострочення поставки та 639 620,00грн штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару або його частини.Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 позов задоволено повністю.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою. відповідальністю „Україна" на користь Приватного акціонерного товариства „Ніжінський жиркомбінат" штрафні санкції у сумі 7 803 364,00 грн. та судові витрати у сумі 117 050,47 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не визнає факт підписання директором СТОВ «Україна» ОСОБА_2 специфікації №1 від 28.07.2020. А отже відповідач і не визнає і факт невиконання зобов`язань з поставки насіння соняшнику врожаю 2020 року.

Також скаржником викладено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої останній просить доручити Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення експерта скаржник просить поставити наступне питання:

Підписи на специфікації №1 від 28.07.2020 від імені директора СТОВ «Україна» виконані директором ОСОБА_2 чи іншою особою?

01.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема позивач зазначає, що зміст апеляційної скарги, її необґрунтованість, відсутність вказівок на конкретні порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, свідчить про зловживання процесуальними правами скаржником та його намагання затягнути розгляд спарви та вступу рішення в законну силу.

06.01.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на клопотання відповідача про призначення експертизи.

Позивач зазначає, що у судовому засіданні 04.08.2021 суд першої інстанції відмовив представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи через його необґрунтованість. При цьому, в судовому засіданні був присутній директор скаржника ОСОБА_2, якому на ознайомлення надавались його підписи під аркушами договору та специфікацією, при цьому зміст підписаних аркушів був закритий. Директор скаржника ОСОБА_2 не зміг одраза вказати, який аркуш підписав не він, а коли вказав на нібито не його підпис, це був підпис під аркушем договору, який ОСОБА_2 повідомляв що підписував.

В провадженні колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Аладнова С.О., Зубець Л.П. перебувала справа №927/459/21 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/459/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Куксова В.В., суддів: Яковлєва М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі. Призначено справу до розгляду на 02.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №927/459/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2022 для розгляду справи №927/459/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 15.06.2022.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання 15.06.2022 не з`явилися. Про поважність неявки суд апеляційної інстанції не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідачі про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників учасників апеляційного провадження.

Вирішуючи питання щодо необхідності призначення у даній справі судової експертизи, судова колегія керувалась наступним.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання відповідача про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду.

В судовому засіданні 15.06.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 28.07.2020 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА" (далі - Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Ніжинський жиркомбінат" (далі - Покупець) укладено договір поставки № 27-Ф (далі - Договір).

За умовами Договору:

- п.1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року, іменований надалі Товар, на умовах цього Договору.

- п.2.1.,2.2. Кількість Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Допускається постачання Товару рівновеликими партіями. За домовленістю Сторін Постачальник має право поставити Покупцю Товар у кількості більше ніж визначено у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору на умовах, визначених цим Договором.

- п.3.1., 3.2., 3.3. Ціна і загальна вартість Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок. Порядок оплати Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору.

- п. 4.1, 4.2., 4.3. Товар поставляється Покупцеві на умовах "ІНКОТЕРМС-2020", зазначених у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Термін поставки Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Датою поставки Товару (частини Товару) Покупцеві вважається день фактичного прийняття Товару Покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на Товар (його частину) - товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості Товару за показниками якості та видатковій накладній. При цьому повноваження особи, відповідальної за приймання Товару посвідчуються довіреністю на отримання матеріальних цінностей.

- п.6.2. У разі несвоєчасної поставки або непоставки Товару, або його частини Постачальник сплачує договірну штрафну санкцію в розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або непоставки Товару, або його частини, на строк, понад 10 (десять) календарних днів Постачальник також додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару, або його частини.

- п.6.3. У разі прострочення поставки (не поставки) Товару, або його частини, на строк більш ніж 10 (десять) календарних днів, Постачальник зобов`язаний негайно повернути Покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено Товар. Також Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю, в такому випадку, компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що повертається Постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості Товару (частини вартості Товару), що була сплачена Покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день такої оплати). Компенсація сплачується Постачальником Покупцю у гривнях України за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день оплати такої компенсації.

У разі не повернення Покупцеві в цей строк попередньої оплати та вищевказаної компенсації, Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю також штраф в розмірі 30% від вартості непоставленого в строк Товару.

- п. 8.2. Цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.08.2021, але в будь-якому випадку до остаточного його виконання Сторонами.

28.07.2020 між Сторонами підписана Специфікація № 1, відповідно до якої сторони узгодили наступне:

- п.1 На виконання Договору поставки № 27-Ф від 28.07.2020, за цією Специфікацією Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року (далі - Товар), у кількості і за цінами: кількість товару - 700,0 тон -20% на вибір покупця; термін поставки - до 25.10.2020; ціна за 1 тону Товару - 10000,00грн в т.ч. ПДВ 1666,67грн, що еквівалентно 360,27 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату підписання цього договору, що становить 27,7571 гривень за 1 долар США. Розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України;

п.2 Оплата за Товар має здійснюватися наступним чином:

- попередня оплата у розмірі 50% вартості Товару в сумі 3 500 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 583333,33грн, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати укладання Сторонами цієї Специфікації;

- оплата в розмірі 30% вартості товару здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати поставки Товару та отримання згідно з п.4.6 цього договору всіх оригіналів первинних документів (окрім податкової накладної);

- остаточний розрахунок здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання покупцем квитанції(ій) про реєстрацію податкової(їх) накладної(их)/розрахунку(ів) коригування в ЄРПН, на весь поставлений Товар відповідно до цієї Специфікації.

Ця Специфікація № 1 набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору поставки № 27-Ф від 28.07.2020.

На виконання умов п.2 Специфікації №1 до договору позивач перерахував на поточний рахунок відповідача кошти у сумі 3 500 000,00грн згідно з платіжними дорученнями: №14591 від 04.08.2020 на суму 1 750 000,00грн та №14612 від 05.08.2020 на суму 1 750 000,00грн.

Відповідно до видаткових накладних: №83 від 08.10.2020 на суму 268 259,56грн та №84 від 09.10.2020 на суму 279 954,55грн, товарно-транспортних накладних від 08.10.2020 та від 09.10.2020 відповідачем поставлено, а позивачем прийнято Товар в кількості 30,55 тон та 29,83 тон відповідно на загальну суму 548 214,10грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач за Специфікацією №1 недопоставив Товар у кількості 639,62 тони та допустив прострочку виконання зобов`язання з поставки.

Як зазначає позивач у позовній заяві 05.11.2020 відповідач повернув позивачу 2 951 785,90грн передоплати, про що також свідчить виписка банку.

Листами від 23.10.2020 №686, від 07.12.2020 №818 позивач звертався до відповідача з вимогою дотримуватися умов договору щодо поставки товару.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору позивачем на підставі п. 6.2. Договору нараховано та пред`явлено до стягнення 7 803 364,00грн штрафних санкцій, з яких 7 163 744,00грн штрафу у розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення за період з 26.10.2020 по 14.02.2021 та 639 620,00грн штрафу у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару або його частини з 05.11.2020.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду за захистом свого порушеного права у зв`язку з порушенням умов договору відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не доведено факт відсутності вини щодо прострочки поставки Товару позивачу.

Розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Договір № 27-Ф від 28.07.2020, Специфікація №1 від 28.07.2020 до нього підписані сторонами, скріплені їх печатками, що свідчить про набрання ними чинності.

Договір № 27-Ф від 28.07.2020 за своєю правовою природою є договором поставки.

Факт укладання договору поставки № 27-Ф від 28.07.2020 відповідач визнав, у своїй апеляційній скарзі не заперечував.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з умовами п.1.2 Специфікації №1 від 28.07.2020 постачальник зобов`язався здійснити поставку Товару у термін до 25.10.2020.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач частково виконав свої зобов`язання. Відповідно до видаткових накладних та товарно-транспортних накладних відповідачем поставлено 60,38 тон Товару, вартістю 548214,10грн, недопоставлено Товар на 639,62 тонни, вартістю 6 396 200,00грн.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо поставки обумовленої договором кількості товару у встановлений строк - до 25.10.2020.

В свою чергу, позивачем нараховано відповідачу штраф на підставі п.6.2 Договору, а саме: 7 163 744,00грн (в розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення за період з 26.10.2020 по 14.02.2021) та 639 620,00грн (у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару, або його частини з 05.11.2020).

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем свого контррозрахунку надано не було як до суду першої інстанції, так і не долучено до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, колегія суддів зазначає, що обов`язковою передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила, а тому відхиляє покликання апелянта на те, що для застосування неустойки (штрафу, пені) достатньо лише встановити факт господарського правопорушення.

В господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Скаржник, обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення з нього штрафних санкцій у даній справі, посилається на те, що Специфікація №1 від 28.07.2020 не підписувалась директором СТОВ "Україна" ОСОБА_2, у зв`язку із чим відповідач не визнає і факт невиконання зобов`язань з поставки насіння соняшнику врожаю 2020 року.

За правилами ст. 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, будь-яких належних і допустимих доказів того, що Специфікація №1 від 28.07.2020 не підписувалась директором СТОВ "Україна" ОСОБА_2 відповідач не надав.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений права надати до суду висновок експерта на замовлення самого відповідача, для підтвердження власної правової позиції.

Водночас, позивач скористався даним правом, у зв`язку із чим в матеріалах справи наявний висновок експертів від 28.08.2021 №26235/26236/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, виконаний на замовлення адвоката Літвінова О.Є., який діє в інтересах ПрАТ "Ніжинський жиркомбінат" у справі №927/459/21. За результатами експертизи зроблено висновки про те, що підписи від імені постачальника СТОВ "Україна", що містяться в оригіналі договору поставки №27-ф від 28.07.2020 та Специфікації №1 від 28.07.2020, в графах "Від імені постачальника" та "Директор", виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів однією особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено факт відсутності вини щодо прострочки поставки Товару позивачу, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого та правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Україна" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.09.2021 у справі №927/459/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №927/459/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 24.06.2022.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала