ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/444/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Хотенець П.В. , Яризько В.О.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

сторони не направили до судового засідання уповноважених представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Харківської області матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСТАНКОМАШ" (51412, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Ватоліної,буд.4, оф.3, )
до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд.126, )
про стягнення заборгованості у розмірі 679 416,77 грн. в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

ВСТАНОВИВ:

03.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Южстанкомаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева про стягнення заборгованості за Договором підряду №015дп від 10.01.2018 у розмірі 679416,77 грн., з яких: 550080,00 грн. - за виконану роботу/надані послуг з капітального ремонту і модернізації токарного верстату моделі 16А20ФЗ інвентарний №408644 цеху 351, 19828,91 грн. - пеня, 80210,21 грн. - інфляційні втрати, 29297,65 грн. - 3% річних від простроченої суми.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 10191,25 грн.

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева, яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх.№ 444/22 від 03.02.2022) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О.

Ухвалою суду від 04.02.2022 позовну заяву залишено без руху, надано заявнику строк 10 днів з моменту отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків заяви, а саме:

- подання до суду належним чином завірену копію Договору підряду №015 від 10.01.2018

- подання до суду належним чином завірений додаток №1 до Договору №015дп від 10.01.2018(технічне завдання)

- подання до суду належним чином завірений додаток №2 до Договору №015дп від 10.01.2018 (графік виконаних робіт)

- подання до суду належним чином завірений додаток №3 до Договору №015дп від 10.01.2018 (кошторис на капітальний ремонт)

- подання до суду належним чином завірений копія рахунку №15/01-2 від 15.01.2018 до договору №015дп від 10.01.2018

- подання до суду належним чином завірену копія рахунку №17/10 від 17.10.2018 до договору №015дп від 10.01.2018.

10.02.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Южстанкомаш" надійшла заява (вх. № 3287) про усунення недоліків з додатками.

Ухвалою суду від 15.02.2022, крім іншого, прийнято позовну заяву (вх. № 444/22 від 03.02.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Южстанкомаш" до розгляду в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева. Відкрито провадження у справі № 5023/10655/11 (922/444/22). Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 16.03.2022.

22.02.2022 на адресу суду від Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева надійшов відзив (вх.№4243), в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що з урахуванням п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України та ч. 6 ст.232 ГК України пеня за спірним договором стягненню не підлягає. Окрім того відповідач надає контрразрахунок, в якому зазначає, що штрафні санкції слід рахувати з 04.04.2020.

Відзив з додатком долучено до матеріалів справи.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З метою убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема, учасників справи та працівників суду, судове засідання, призначене на 16.03.2022, не відбулося.

Ухвалою суду від 12.05.2022, крім іншого, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 31.05.2022.

23.05.2022 на електрону адресу суду від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЖСТАНКОМАШ" надійшло клопотання (вх. № 4986), в якому останній просить розглянути справи за відсутності представника позивача на підставі ч.3.ст. 197 ГПК Україні.

Клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 31.05.2022 відкладено підготовче засідання на 14.06.2022.

Ухвалю суду від 14.06.2022, крім іншого, закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 21.06.2022.

21.06.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№5751) про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 21.06.2022 сторони своїх представників не направили, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

При цьому, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Южстанкомаш та Державним підприємством Завод імені В.О. Малишева укладено Договір підряду №015дп (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого ТОВ Южстанкомаш (підрядник) зобов`язалось виконати роботи/надати послуги з капітального ремонту і модернізації токарного верстату моделі 16А20ФЗ інв. № 408644 цеху 351, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

У відповідності з п. 2.1. Договору, загальна вартість робіт підрядника складає 950400,00 грн., в тому числі ПДВ 158400,00 грн.

Згідно п.п. 2.4., 2.5., 2.6. Договору, замовник зобов`язався оплатити підряднику:

- попередню оплату у розмірі 40 % від загальної вартості робіт, що становить 380160,00 грн., в тому числі ПДВ 63360,00 грн., протягом п`яти банківських днів після отримання рахунку підрядника;

- 40 % від загальної вартості робіт, що становить 380160,00 грн., в тому числі ПДВ 63360,00 грн., протягом п`яти банківських днів після проведення пусконалагоджувальних робіт у підрядника та підписання акту технічного стану об`єкту виконання робіт;

- остаточний платіж, у розмірі 190080,00 грн., в тому числі ПДВ 31680,00 грн., протягом п`яти банківських днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт;

У відповідності до п. 2.7. Договору, оплата вартості робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника в безготівковій формі.

Згідно п. 2.9. Договору, зобов`язання замовника по оплаті вважаються виконаними з моменту списання грошових коштів з рахунку замовника.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що приймання замовником виконаних підрядником робіт фіксується шляхом підписання двостороннього Акту приймання-передачі виконаних робіт (Додаток №11) в повному обсязі або окремо по кожному етапу виконання робіт. Датою закінчення виконання робіт вважається дата підписання акту виконаних робіт.

Відповідно п.7.2.1. Договору, у разі порушення строків оплати вартості виконаних робіт підрядника, що триває більше 10 календарних днів, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен календарний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 30% від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням.

Згідно п.9.4. Договору, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання підрядником своїх зобов`язань за цим Договором припиняється через 3 (три) роки від дня коли такі зобов`язання мали бути ним виконані.

Пунктом 9.5. Договору сторони дійшли згоди про те, що строк позовної давності за вимогами замовника за цим договором (у тому числі щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) складатиме 3 (три) роки.

Згідно п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками і діє до 31 грудня 2018 р., а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання.

Відповідно п. 10.10. Договору, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (за наявності).

Пунктом 10.13. Договору сторони погодили, що невід`ємними частинами до договору є:

10.13.1. Технічне завдання (Додаток №1);

10.13.2. Графік виконання робіт (Додаток №2);

10.13.3. Кошторис (Додаток №3);

10.13.4. Карта перевірки об`єкту виконання робіт, на технологічну точність (Додаток №4);

10.13.5. Дефектний акт (Додаток №5);

10.13.6. Рекламаційний акт (Додаток №6);

10.13.7. Програма навчання по ремонту та обслуговуванню об`єкт виконання робіт (Додаток №7);

10.13.8. Акт приймання-передачі верстату в ремонт (Додаток №8);

10.13.9. Акт приймання-передачі верстату з ремонту (Додаток №9);

10.13.10. Акт приймання-передачі технічної документації (Додаток №10);

10.13.11. Акт приймання-передачі виконаних робіт (Додаток №11).

19.03.2020 між сторонами підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт до верстату моделі 16А20Ф3 інв. №408644 цеху 351 за договором від 10.01.2018 №015дп.

У своєму позові, позивач зазначає, що загальна сума виконаних робіт за Договором підряду №015 дп від 10.01.2018 складає 950400,00 грн.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору, відповідач розрахувався з позивачем частково, а саме у розмірі 400320,00 грн.

Враховуючи те, що замовник у визначені в Договорі строки не розрахувався з виконавцем за виконані роботи в повному обсязі та не виконав належним чином господарських зобов`язань, позивач вважає свої права та інтереси порушеними, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 679416,77 грн., а саме суму основної заборгованості за виконані роботи за Договором підряду № 015дп від 09.10.2020 у розмірі 550080,00 грн., пеню у розмірі 19828,91 грн., інфляційні втрати у розмірі 80210,21 грн., 29297,65 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 626 ЦК України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (п. 1. ст. 627 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися господарські правовідносини та виникли зустрічні права та обов`язки на підставі Договору №015дп від 10.01.2018, який за своєю правовою природою є договором підряду, та підпадає під правове регулювання глави 61 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 4 ст.882 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору підряду №015дп від 10.01.2018 за виконану роботу/надані послуг з капітального ремонту і модернізації токарного верстату моделі 16А20ФЗ інвентарний №408644 цеху 351 позивачем були здійснені роботи на загальну суму 950400,00 грн., про що свідчать підписаний між сторонами Акт приймання-передачі виконаних робіт від 19.03.2020 до верстату моделі 16А20Ф3 інв. №408644 цеху 351 за договором від 10.01.2018 №015дп на суму 950400,00 грн.

Згідно п.п. 2.4., 2.5., 2.6. Договору, розрахунки з виконавцем за даним Договором здійснюються замовником в наступному порядку:

- попередня оплата у розмірі 40 % від загальної вартості робіт, що становить 380160,00 грн., в тому числі ПДВ 63360,00 грн., протягом п`яти банківських днів після отримання рахунку підрядника;

- 40 % від загальної вартості робіт, що становить 380160,00 грн., в тому числі ПДВ 63360,00 грн., протягом п`яти банківських днів після проведення пусконалагоджувальних робіт у підрядника та підписання акту технічного стану об`єкту виконання робіт;

- остаточний платіж, у розмірі 190080,00 грн., в тому числі ПДВ 31680,00 грн., протягом п`яти банківських днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт сторонами.

Сторони договору не складали акту здачі-приймання виконаних робіт окремо по кожному етапу виконання робіт, а тому, враховуючи умови визначені п. 2.6. Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок з позивачем протягом 5 банківських днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, тобто до 26.03.2020 року включно.

Відповідач на виконання умов передбачених Договору, здійснив часткову оплату, перерахувавши на рахунок позивача суму грошових коштів у загальному розмірі 400320,00 грн., про що свідчать наступні платіжні доручення:

- платіжне доручення №1972 від 22.03.2019 на суму 50160,00 грн.;

- платіжне доручення №2037 від 26.03.2019 на суму 80000,00 грн.;

- платіжне доручення №2079 від 27.03.2019 на суму 85000,00 грн.;

- платіжне доручення №2113 від 28.03.2019 на суму 70000,00 грн.;

- платіжне доручення №2138 від 29.03.2019 на суму 87944,32 грн.;

- платіжне доручення №2167 від 01.04.2019 на суму 7055,68 грн.,

- платіжне доручення №3403 від 17.06.2020 на суму 20160,00 грн.

Таким чином з 27.03.2020 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складала 570240,00 грн. (950400,00 грн. - 380160,00 грн.), а з 17.06.2020 року - 550080,00 грн. (570240,00 грн. - 20160,00 грн.).

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату суми основного боргу за Договором у розмірі 550080,00 грн., при цьому вказана сума заборгованості відповідачем не спростовується.

Тому, відповідач визнається судом таким, що прострочив зобов`язання за Договором підряду №015дп від 10.01.2018.

За таких обставин, суд визнає позовну вимогу про стягнення заборгованості за виконані роботи за Договором підряду №015дп від 10.01.2018 у розмірі 550080,00 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 29297,65 грн. за період з 27.03.2020 по 31.12.2021 та інфляційних втрат у розмірі 80210,21 грн. за період з 27.03.2020 по 31.12.2021, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

За розрахунками позивача стягненню з відповідача за загальний період з 27.03.2020 по 31.12.2021 підлягає 3% річних на загальну суму 29297,65 грн., оскільки сума заборгованості за період з 27.03.2020 по 16.06.2020 складає 570240,00 грн., а за період з 17.06.2020 по 31.12.2021 - 550080,00 грн.

Відповідач у своєму відзиві (вх.№4243 від 22.02.2022) не погоджується із сумою нарахованих річних у розмірі 29297,65 грн. за період з 27.03.2020 по 31.12.2021.

Окрім того, відповідач надає власний контррозрахунок, в якому вказує, що стягненню з відповідача підлягає 3% річних за період з 04.04.2020 по 31.12.2021 на загальну суму 28888,76 грн.

Як було зазначено судом вище, сторони договору не складали акт приймання-передачі виконаних робіт окремо по кожному етапу виконання робіт, а тому, враховуючи умови визначені п. 2.6. Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок з позивачем протягом 5 банківських днів, після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. Оскільки Акт приймання-передачі виконаних робіт за договором №015дп від 10.01.2018 на суму 950400,00 грн. підписано сторонами 19.03.2020, то відповідач у відповідності до умов Договору повинен був здійснити оплату до 26.03.2020 року включно. Прострочення зобов`язання з оплати виконаних робіт розпочалось з 27.03.2020. А отже, вірним перебігом для нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід вважати 27.03.2020.

За підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", правомірно нарахованими за період з 27.03.2020-31.12.2021 є 3% річних у загальному розмірі 29297,65 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 80210,21 грн. інфляційних втрат за період з 27.03.2020 по 31.12.2021.

Відповідач у своєму відзиві (вх.№4243 від. 22.02.2022) погоджується із сумою нарахованих інфляційних втрат у розмірі 80210,21 грн.

За підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", правомірно нарахованими за період з 27.03.2020 по 31.12.2021. є інфляційні втрати у загальному розмірі 80210,21 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені з 27.03.2020 по 22.09.2020 у розмірі 19828,91 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 7.2.1. Договору, у разі порушення строків оплати вартості виконаних робіт підрядника, що триває більше 10 календарних днів, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен календарний день прострочення, але в будь-якому випадку не більше ЗО % від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням.

За розрахунком позивача, сума пені за період з 27.03.2020 по 22.09.2020 становить 19828,91 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення пені у розмірі 19828,91 грн. за період з 27.03.2020 по 31.12.2021 та просить застосувати строк позовної давності до вимог щодо нарахування пені та застосувати положення ч.6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Разом з тим, Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 по справі №6-474цс16 зазначив, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі №6-1138цс 15.

Окрім того, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст.258 ЦК України)

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15 та постанові Верховного Суду по справі №910/17753/18 від 28.01.2020.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №911/1563/18 від 22 липня 2019 року, положеннями частини шостої статті 232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Разом з тим, Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України,2003 р., №№40-44, ст.356) доповнено зокрема пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з наступними змінами та доповненнями) постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020.

В подальшому відповідними Постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та триває до 31.08.22.

Враховуючи те, що позов подано до суду 03.02.2022, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, оскільки річний строк для заявлення вказаних вимог припадав на період дії карантину .

Судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з використанням калькулятора "Ліга-Закон", із урахуванням вимог ч. 6 ст.232 ГК України встановлено, що до стягнення підлягає пеня , нарахована за період з 27.03.2020 по 16.06.2020 на суму 570240,00 грн. та за період з 17.06.2020 по 27.09.2020 на суму 550080, 00 грн.

Приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає пеня у сумі 19828,91 грн., у межах заявлених вимог, у зв`язку із чим суд задовольняє вимоги у цій частині.

Відповідно до статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі Проніна проти України (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягненню з відповідача за Договором підряду №015дп від 10.01.2018 заборгованість у розмірі 679416,77 грн., з яких: 550080,00 грн. - сума основної заборгованості за виконану роботу, пеня у розмірі 19828,91 грн., інфляційні втрати у розмірі 80210,21 грн., 3% у розмірі 29297,65 грн.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вказане та повне задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 10191,25 грн.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Южстанкомаш" задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Южстанкомаш" заборгованість за Договором підряду № 015дп від 10.01.2018 у розмірі 679416,77 грн., з яких: 550080,00 грн. - за виконану роботу/надані послуг з капітального ремонту і модернізації токарного верстату моделі 16А20ФЗ інвентарний №408644 цеху 351, 19828,91 грн. - пеня, 80210,21 грн. - інфляційні втрати, 29297,65 грн. - 3% річних та витрати зі сплати судового збору у розмірі 10191,25 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮЖСТАНКОМАШ" (51412, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Ватоліної,4, оф.3 ) .

Відповідач: Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева" (61037, м.Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "21" червня 2022 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий П.В. Хотенець В.О. Яризько