Cправа № 904/6341/20
Судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Білоуса В. В. до постанови від 23.06.2022 у справі № 904/6341/20.
Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду: Картере В.І.- головуючого, Білоуса В.В., Пєскова В.Г. 23.06.2022 ухвалив судове рішення у формі постанови у справі № 904/6341/20. Цією постановою касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Семенової Тамари Дмитрівни залишив без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у цій справі залишив без змін.
Із прийнятим рішенням суду касаційної інстанції не погоджуюся з таких підстав.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2021 у справі № 904/6341/20 було задоволено позов фізичної особи - підприємця Семенової Тамари Дмитрівни, м.Київ до Приватного акціонерного товариства "Божедарівський елеватор", смт. Божедарівка, Дніпропетровської області про стягнення 4 307 094,00 грн матеріальної шкоди в зв`язку з не переданням 172 934 кг. насіння соняшника 2019 року збирання врожаю, придбаного в рамках виконавчого провадження № 594615593 на публічних електронних торгах ДП "Сетам", а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 64 606, 41 грн.

При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції обґрунтовано посилався на статтю 328 Цивільного кодексу України, частини першу, другу статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", пункти 8, 9 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2831/5 (надалі - Порядок № 2831/5), статті 949, 953, 950, 951 Цивільного кодексу України.

Згідно вказаного Порядку № 2831/5 акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі письмових доказів встановив, що Приватний виконавець неодноразово звертався до відповідача із вимогами про передачу переможцю електронних торгів - Семеновій Т.Д. належного їй майна. А саме: з вимогами № 2299, № 2298, № 2297 від 21.08.2020 (надіслані 26.08.2020 поштовим відправленням № 051); № 2344, № 2345, № 2346 від 02.09.2020 (було вручено приватним виконавцем представнику ПрАТ "Божедарівський елеватор" особисто, проте представник ПрАТ "Божедарівський елеватор" відмовився від приймання та реєстрації таких вимог. Про що приватним виконавцем було складено акт від 02.09.2020); № 2697, № 2695, № 2698 від 12.10.2020 (надіслані 13.10.2020 поштовим відправленням № 992). Однак, відповіді на вказані вимоги приватного виконавця відповідач не надав, спірне майно переможцю торгів або приватному виконавцю не передав.

Приватний виконавець з цього приводу звернувся із заявою до правоохоронних органів - Національної поліції України про скоєння кримінального правопорушення.

При примусовому продажу арештованого майна на публічних торгах виконавець виступає продавцем цього майна.

Відтак, суд першої інстанції на підставі письмових доказів, що є в справі встановив, що від відповідача - ПрАТ "Божедарівський елеватор" тричі вимагалося передати позивачу - Семеновій Т.Д. належне їй майно - насіння соняшника. Натомість відповідач ігнорував ці вимоги і ухилився від їх виконання.

Відповідно до статей 949, 953, 951 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Збитки завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості. Аналогічно це регулюється і статтями 34, 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" від 04.07.2002 № 37-IV з наступними змінами.

Відтак, наявними у справі письмовими доказами - вимогами № 2299, 2298, 2297 від 21.08.2020, актом приватного виконавця від 02.09.2020, № 2697, 2695, 2698 від 12.10.2020 про відмову відповідача від прийняття цих вимог, поштовим відправленням № 992, як це встановлено рішенням суду першої інстанції, відповідач відмовився виконати вимогу про передачу позивачеві насіння соняшника, яке він придбав на публічних торгах з продажу арештованого майна згідно акту про проведені електронні торги від 21.08.2020. Тому позивач мав право вимагати від відповідача відшкодування вартості не переданого зі зберігання зерна соняшника.

Не впливає на таке рішення те, що вимоги щодо передачі майна позивачу висувалися виконавцем, оскільки він діяв як продавець при примусовому продажу арештованого майна, ні у якій формі вимагалося від відповідача передати позивачеві насіння соняшника - за внутрішнім обліком по зерноскладу (елеватору). Визначальними у цих вимогах є слова "здійснити передачу".

Тому рішення суду першої інстанції є законним і прийнятим з правильним застосуванням норм права, з правильним встановленням фактичних обставин на підставі належних доказів у справі, а відтак рішення суду апеляційної інстанції від 10.11.2021 у цій справі підлягало скасуванню судом касаційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції при прийнятті постанови неправильно застосував до спірних правовідносин між позивачем і відповідачем пункти 1.2, 3.4, 11.5, 11.6 Положення про обіг складських документів на зерно, якими передбачено, що зерновий склад (при даних обставинах - відповідач у справі) видає зерно лише за умови дотримання безперервного ряду передавальних написів, останній передавальний напис повинен бути зроблений на користь особи, яка пред`явила відповідне складське свідоцтво. Видача зерна зерновим складом проводиться після підготовки зерна до видачі та оформлення всієї супровідної документації.

Всі ці вимоги, вказаного нормативного акту не можуть бути застосовані до позивача - фізичної особи - підприємця Семенової Тамари Дмитрівни, оскільки вона придбала насіння соняшника на публічних електронних торгах з продажу в примусовому порядку арештованого майна, в зв`язку з примусовим виконанням судового рішення. Вона не мала, немає і не може мати складських документів на зерно - складських квитанцій, складського свідоцтва, які оформлюються при передачі зерна на зберігання на зерновий склад. Такі складські документи мав боржник у виконавчому провадженні, як попередній власник цього рухомого майна. При накладенні арешту приватним виконавцем на насіння соняшника і після його примусового продажу ці складські документи знаходяться в матеріалах виконавчого провадження, стороною якого позивач - фізична особа - підприємець Семенова Тамара Дмитрівна не є.

Тому є безпідставним застосування до спірних правовідносин між позивачем і відповідачем норм права - Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 29.06.2003 № 198, яке регулює правовідносини між зерновим складом, яким у спірних правовідносинах є відповідач, і поклажодавцем, яким позивач у цій справі не є, а ним був боржник у виконавчому провадженні.

До правовідносин між відповідачем і позивачем мав застосовуватися Порядок реалізації арештованого майна затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2831/5 і зокрема пункти 6, 9 цього Порядку згідно яких підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця або затверджений начальником відділу державної виконавчої служби акт виконавець видає та надсилає до особистого кабінету переможця електронного аукціону не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження, про що повідомляє Організатора через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби. У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Касаційний суд зіслався на ці норми в пунктах 48 і 49 своєї постанови, але в пункті 53 прийшов до кардинально протилежного, неправильного висновку про те, що господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову без врахування норм які регулюють порядок зберігання та видачі зерна, а також порядок переходу права власності на майно, що придбане на електронному аукціоні.

Суд першої інстанції при прийнятті свого рішення про задоволення позову, якраз і правильно керувався пунктами 6, 9, 10 Порядку реалізації арештованого майна. Згідно цих норм саме акт про проведені електронні торги є підставою для отримання переможцем електронних торгів (позивач у справі) майна у зберігача (відповідач у справі). І цей доказ, а не будь-які інші є достатньою підставою яка надає позивачеві право вимагати передати йому рухоме майно, а для зберігача (відповідач) є підставою для обов`язку передати це рухоме майно позивачеві, а у випадку не передання вимагати відшкодування його вартості.

В пункті 59 своєї постанови суд касаційної інстанції зазначив, що у даному випадку право на відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення ринкової вартості зерна може виникнути у позивача лише у разі доведення належними та допустимими доказами факту необґрунтованої відмови ПрАТ "Божедарівський елеватор" видати зерно або укласти відповідний договір зберігання.

Таке твердження касаційного суду не узгоджується із приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Як встановлено в рішенні суду першої інстанції і не спростовано судом апеляційної інстанції відповідач ігнорував особисті і письмові звернення із вимогами щодо видачі, передання насіння соняшника позивачеві, не пояснював причини цього, що свідчить про невиконання відповідачем процесуальних обов`язків встановлених пунктами 2, 4 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України - учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Тому є безпідставним зазначення про обов`язок доведення саме позивачем необґрунтованості відмови відповідачем від передачі рухомого майна.

Відповідач не пояснив причини своєї відмови у видачі насіння соняшника ні позивачеві, ні виконавцю, ні суду. Тому абсурдним є покладення на позивача обов`язку довести необґрунтованість відмови відповідача передати насіння соняшника при мовчанні з цього приводу відповідача на неодноразові, в тому рахунку письмові, звернення, і на звернення приватного виконавця до правоохоронних органів з цього приводу.

Тому відповідно до статті 312 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга фізичної особи - підприємця Семенової Тамари Дмитрівни підлягала задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції від 10.11.2021 у справі № 904/6341/20 підлягала скасуванню повністю, а рішення суду першої інстанції від 18.05.2021 у справі № 904/6341/20 підлягало залишенню в силі.

23.06.2022

Суддя Касаційного господарського суду В. В. Білоус

у складі Верховного Суду