ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. Справа №909/1347/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участі секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 б/н, б/д (вх.ЗАГС. №01-05/790/22 від 07.04.2022)

та Акціонерного товариства «Альфа-Банк» б/н від 18.04.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/882/22 від 26.04.2022)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 (повний текст ухвали складено 23.03.2022, головуюча суддя - Скапровська І.М., судді Ткаченко І.В., Рочняк О.В.), постановлену за результатами розгляду заяви АТ «Альфа-Банк» про визнання забезпеченим кредитором

у справі № 909/1347/19

про банкрутство фізичної особи ОСОБА_1

за участі представників сторін:

від боржника: не з`явився

від АТ «Альфа-Банк»: адвокат Матвійчук М.З. (в режимі відеоконференції)

від ПАТ КБ «ПриватБанк»: не з`явився

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Бандуристий Р.С. (в режимі відеоконференції)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 заяву АТ «Альфа-Банк» про визнання забезпеченим кредитором за грошовими вимогами до ОСОБА_1 задоволено частково, визнано грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 951 639,71 грн та 4 204 грн сплаченого судового збору, решту вимог - відхилено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 в частині визнання грошових вимог АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 807 520,95 грн. (заборгованість за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007) скасувати та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 807 520, 95 грн. відхилити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2022, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19, розгляд справи призначено на 01.06.2022.

Також не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відхилених грошових вимог у розмірі 4 264 304,40 грн., АТ «Альфа-Банк» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог в розмірі 4 264 304,40 грн. і постановити ухвалу, якою визнати вимоги АТ «Альфа-Банк» у загальному розмірі 5 215 944,11 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.04.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.05.2022, після усунення недоліків апеляційної скарги, Акціонерному товариству «Альфа-Банк» поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 01.06.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 об`єднано в одне апеляційне провадження, розгляд справи відкладено на 15.06.2022, судове засідання постановлено провести за участю представника АТ «Альфа-Банк» та арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

06.06.2022 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк», у якому боржник просить залишити апеляційну скаргу кредитора без задоволення.

08.06.2022 від представника АТ «Альфа-Банк» Матвійчука М.З. надійшло клопотання (вх.№01-04/3063/22) про проведення розгляду справи в судовому засіданні 15.06.2022 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки ухвалою суду від 01.06.2022 вже було задоволено клопотання представника АТ «Альфа-Банк» Матвійчука М.З. та постановлено провести судове засідання, призначене на 15.06.2022, за участю представника АТ «Альфа-Банк» в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 15.06.2022 в режимі відеоконференції з`явились представник АТ «Альфа-Банк» та керуючий реструктуризацією арбітражний керуючий Бандуристий Р.С., боржник та кредитор у справі ПАТ «ПриватБанк» явки не забезпечили.

Враховуючи те, що учасники у справі про неплатоспроможність фізичної особи були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників в судове засідання була визначена судом на розсуд учасників, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційних скарг за відсутності учасників апеляційного провадження, що не з`явились.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог в розмірі 4 264 304,40 грн. і постановити ухвалу, якою визнати вимоги АТ «Альфа-Банк» у повному обсязі.

Керуючий реструктуризацією у справі арбітражний керуючий Бандуристий Р.С. зазначив, що вважає оскаржену ухвалу законною та обгрунтованою, разом з цим, для дотримання принципу безсторонності керуючого реструктуризацією залишив вирішення апеляційних скарг кредитора та боржника на розсуд суду.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги боржника слід задоволити, натомість вимоги апеляційної скарги кредитора задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В обґрунтування підстав звернення заявник повідомив суд про заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 180 357, 88 грн., що підтверджується договором про надання відновлювальної кредитної лінії №149-22/340 від 17.01.2008, договором поруки №372 від 17.01.2008, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та дружиною боржника ОСОБА_2 , рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 про солідарне стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01.07.2014 у справі №755/15507/13 та довідкою Тисменицького РВ ДВС №486/12.11-29 від 9.12.2019 про стан виконавчого провадження.

Окрім того, заявник повідомив суд про те, що під час підготовки заяви про порушення справи про неплатоспроможність йому стало відомо про наявність виконавчого провадження №59606815 з виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №24990 від 31.10.2017 на суму 133 726,46 доларів США, згідно з договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , та заявив про намір звернутись до суду про визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса в межах справи про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2020 відкрито провадження про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 вказану ухвалу залишено без змін, апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» - без задоволення.

Оголошення про порушення провадження у справі про неплатоспроможність опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 29.01.2020 за номером 64498.

В межах встановленого у ч.1 ст.45 КУзПБ тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» звернулось до господарського суду із заявою забезпеченого кредитора з вимогами до боржника у наступному розмірі: 212 044,04 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 5 215 944,11 грн. основна заборгованість (кредит, проценти); 51 18,96 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 1 259 061,48 грн. пеня за останній рік.

Окрім того, заявник просив визнати АТ «Альфа-Банк» конкурсним кредитором за грошовими вимогами до ОСОБА_1 у розмірі, що перевищуватиме вартість заставного майна, грошові вимоги кредитора включити до реєстру вимог кредиторів як забезпеченого кредитора в розмірі вартості іпотечного майна та як конкурсного кредитора в розмірі, що перевищує вартість заставного майна, визнати поточні вимоги кредитора по оплаті судового збору такими, що підлягають відшкодуванню у даній справі.

Кредиторські вимоги обґрунтовано наступним.

08.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №1209-22/340 (з наступними змінами і доповненнями), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 000,00 дол.США строком до 05.06.2026, а позичальник зобов`язувався повернути кошти та сплатити проценти за його користування. 08.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та дружиною боржника ОСОБА_2 було укладено договір поруки №258 (з наступними змінами і доповненнями), за яким поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №1209-22/340. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та позичальником також було укладено іпотечний договір від 11.06.2007, за яким в іпотеку було передане належне ОСОБА_1 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 82%, та земельну ділнку площею 0,1007 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 020010006. Вартість іпотечного майна за згодою сторін погоджено на рівні 90 000,00 дол.США, що по курсу НБУ на дату укладення договору становило 454 500,00 грн.

Станом на 28.01.2020 заборгованість складає 195 120,48 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 4 799 651,62 грн. та складається з:

- заборгованості по кредиту 61 147,99 дол.США (1 504 142,72 грн);

- заборгованості по відсотках 94 420,46 дол.США (2 322 592,24 грн);

- заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 9 749,10 дол.США (239 812,26 грн);

- заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків 29 802,93 дол.США (733 104,39 грн).

17.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №149-22/340 (з наступними змінами і доповненнями), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 000,00 дол.США строком до 20.01.2028, а позичальник зобов`язувався повернути кошти та сплатити проценти за його користування. 17.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та дружиною боржника ОСОБА_2 було укладено договір поруки №372 (з наступними змінами і доповненнями), за яким поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №149-22/340. В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та позичальником також було укладено іпотечний договір від 17.01.2008, за яким в іпотеку було передане належне ОСОБА_1 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 92%, та земельну ділнку площею 0,1007 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 020010006. Вартість іпотечного майна за згодою сторін погоджено на рівні 142 188,00 дол.США, що по курсу НБУ на дату укладення договору становило 718 053,00 грн.

Станом на 28.01.2020 заборгованість складає 68 108,25 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 1 675 353,98 грн. та складається з:

- заборгованості по кредиту 24 684,90 дол.США (607 209,04 грн);

- заборгованості по відсотках 31 790,69 дол.США (782 000,11 грн);

- заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 740,57 дол.США (42 815,24 грн);

- заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків 9 892,09 дол.США (243 329,59 грн).

Боржник у запереченні на заяву з грошовими вимогами просив визнати АТ «Альфа-Банк» забезпеченим кредитором у розмірі 180 357,88 грн., у визнанні решти грошових вимог відмовити, та надав наступні пояснення.

За період 2007-2013 боржник дотримувався умов кредитування, однак у зв`язку зі значним зростанням курсу долара до національної валюти та погіршенням фінансового стану не зміг вчасно виконувати зобов`язання, внаслідок чого у 2014 році банк заявив вимоги про дострокове стягнення повної суми кредиторської заборгованості по обох кредитних договорах.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №384/14 з боржника та його дружини було солідарно стягнуто 807 520,95 грн., що відповідало існуючій на момент одностроннього припинення банком договору №1209-22/340 від 08.06.2007 заборгованості за кредитом 61 686,32 дол.США, заборгованості за процентами 37 460,86 дол. США та заборгованості за пенею 1 881,33 дол.США, виходячи з курсу НБУ станом на 10.01.2014, що було предметом позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду від 01.07.2014 у справі №755/15516/14ц було задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на підставі вказаного рішення, проте ухвалою Дніпровського районного суду від 19.08.2016 у справі №755/15516/14ц (залишеною без змін судом апеляційної інстанції) банку було відмовлено у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Боржник наголошував, що банк у заяві про визнання кредиторських вимог замовчав вказані обставини, хоча правопопередник АТ «Альфа-Банк» ініціював дострокове розірвання кредитного договору в судовому порядку. Заявивши вимогу про дострокове стягнення у 2014 році (і така вимога за його волевиявленням була визначена в національній валюті України, задоволена, про що постановлено рішення третейського суду, та допущена до виконання у примусовому виконавчому провадженні) ПАТ «Укрсоцбанк» та його правонаступник АТ «Альфа-Банк» втратили право на судовий захист своїх прав у частині вимог за кредитним договором №1209-22/340 в судовому провадженні у справі про банкрутство, яке є різновидом господарського провадження у судах України.

Також боржник просив суд застосувати позовну давність згідно зі ст.257, 261, 262, 267 ЦК України щодо частини вимог банку у випадку зміни ним підстав заявлених вимог на вимоги про стягнення річних та інфляційних в порядку статті 625 ЦК України за період після 28.03.2014 до моменту звернення у справу про банкрутство, та відмовити у визнанні кредиторської заборгованості за договором №1209-22/340 від 08.06.2007 у повному обсязі.

Окрім того, боржник подав суду заяву про застосування наслідків пропущення строків позовної давності при розгляді майнових вимог АТ «Альфа-Банк» за договором №1209-22/340 від 08.06.2007 в сумі 195 120,48 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 4 799 651,62 грн., оскільки кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документу про стягнення всієї суми заборгованості за договором кредиту до виконання та в інший спосіб не реалізував право захисту своїх майнових прав щодо стягнення суми боргу за договором №1209-22/340 від 08.06.2007, на момент розгляду судом заяви про неплатоспроможність ОСОБА_1 та на момент подачі кредитором заяви з майновими вимогами до боржника, передбачений законом строк давності щодо вимог за вказаним договором є таким, що збіг.

Щодо заборгованості за договором №149-22/340 від 17.01.2008 боржник визнав такі частково на суму 180 357,88 грн. у зв`язку з тим, що саме така сума заборгованості залишилась нестягнутою у виконавчому провадженні №50297777, що було відкрите 25.02.2016 на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №149-22/340 від 17.01.2008 в сумі 305 425,70 грн та 3454,26 грн. третейського збору. Відповідно до мотивувальної частини рішення заборгованість складала 207 635, 36 грн. заборгованості за кредитом, що еквівалентно 25 977,15 дол.США, заборгованість за процентами на суму 92 088,98 грн., що еквівалентно 11 521,20 дол.США та пеню на суму 5701,37 грн., що еквівалентно 713,30 дол.США за курсом НБУ станом на 10.01.2014 та відповідало загальній сумі боргу на момент дострокового розірвання кредитного договору за ініціативою банку. Ухвалою Дніпровського районного суду від 01.07.2014 у справі №755/15507/14ц було видано виконавчий лист на підставі вказаного рішення третейського суду. Окрім того, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.09.2017 у справі №755/273/17-ц залишено без змін ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 09.03.2017 про відмову у скасуванні рішення третейського суду. Обставини, встановлені у вказаних ухвалах щодо розміру вимог станом на момент розірвання банком договору, боржник вважає преюдиційними під час розгляду заяви кредитора у справі про неплатоспроможність.

Щодо частини вимог банку, у випадку зміни ним підстав заявлених вимог на вимоги про стягнення річних та інфляційних в порядку статті 625 ЦК України за період після 28.03.2014 до моменту звернення у справу про банкрутство, боржник просив суд застосувати позовну давність.

Керуючий реструктуризацією у справі арбітражний керуючий Бандуристий Р.С. за результатами розгляду кредиторських вимог визнав вимоги АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 в розмірі 919 850,66 грн., з яких 4204,00 грн. перша черга погашення, 915 646,66 грн. третя черга погашення. Вказану заборгованість складають вимоги за договором №149-22/340 від 17.01.2008 в розмірі (за курсом НБУ долара США станом на 28.01.2020): тіло кредиту 607 209,04 грн. (24684,90 дол.США), проценти за кредитом станом на 28.03.2014 308 437,62 грн (12 538,93 дол.США), та судові витрати.

Водночас такими, що не підлягають визнанню керуючий реструктуризацією вважає вимоги щодо пені та процентів за договором №149-22/340 від 17.01.2008 за період після 28.03.2014, та усі вимоги за договором №1209-22/340 від 08.06.2007.

Господарський суд Івано-Франківської області за результатами попереднього засідання 26.05.2020 визнав грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» у загальному розмірі 919 850,66 грн., з яких 4204,00 грн. перша черга погашення (судовий зір за подачу заяви з грошовими вимогами), 915 646,66 грн. третя черга погашення.

Грошові вимоги у розмірі пені за кредитом в розмірі 1 259 061, 48 грн., процентів за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 за період після 28.03.2014 в сумі 473 562,49 грн. та вимоги за договором №1209-22/340 від 08.06.2007 в загальному розмірі 4 799 651,61 грн. суд відхилив.

В частині визнаних вимог ухвала суду мотивована їх відповідністю чинному законодавству та рішенню Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі № 383/14.

В частині відмови у сумі 42 815,24 грн пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту (еквівалентно 1 740,57 дол.США), у сумі 243 329,59 грн пені за несвоєчасне погашення процентів кредиту за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 (еквівалентно 9 892,09 дол.США), у сумі 239 812,26 грн пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту (еквівалентно 9 749,10 дол.США) та 733 104,39 грн пені за несвоєчасне погашення процентів кредиту (еквівалентно 29 802,93 дол.США) згідно з кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 (загальна сума пені по обох договорах 1 259 061,48 грн), ухвала суду мотивована посиланням на абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень КузПБ, відповідно до якої до розміру вимог забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

В частині відмови у стягненні за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, що складається із суми 1 504 142,72 грн заборгованості за тілом кредиту (еквівалентно 61 147,99 дол.США) та суми 2 322 592,24 грн заборгованості за процентами (еквівалентно 94 420,46 дол.США), ухвала мотивована тим, що заявником пропущено строк позовної давності, щодо застосування якої боржником зроблено відповідну заяву.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 в частині визнання вимог АТ «Альфа-Банк» у розмірі 308 437,62 грн згідно з договором №149-22/340 від 17.01.2008, що еквівалентно 12 538,93 грн дол.США, з віднесенням усієї визнаної суми заборгованості у розмірі 915 646,66 грн до вимог третьої черги, прийнято у цій частині нове рішення, яким ухвалено визнати вимоги банку згідно з кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 в частині заборгованості по процентах за користування кредитними коштами у сумі 283 403,09 грн, яку внести до реєстру вимог кредиторів позачергово разом із рештою суми 607 209,04 грн.

Постановою також частково задоволено апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк», ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 скасовано в частині відхилення грошових вимог, які виникли внаслідок невиконання договору №1209-22/340 від 08.06.2007, прийнято у цій частині нове рішення, яким ухвалено визнати грошові вимоги у сумі 1 504 142,72 грн основного боргу, що еквівалентно станом на 28.01.2020 згідно з офіційним курсом НБУ 61 686,32 доларів США та суму 921 477,22 грн заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, що еквівалентно станом на 28.01.2020 37 460, 86 доларів США, визнані вимоги загалом у сумі 2 425 619,94 грн внести до реєстру вимог кредиторів позачергово.

За висновками суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд помилково ототожнив строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу зі строком на пред`явлення виконавчого документу до виконання, не врахував, що забезпечений кредитор уже реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності, визначив суму процентів за користування кредитом по договору №149-22/340 від 17.01.2008, яка не відповідає розміру у іноземній валюті, встановленому рішенням третейського суду, а також помилково відніс всі визнані вимоги заставного кредитора АТ «Альфа-Банк» до третьої черги задоволення, які повинні бути задоволені позачергово.

Також місцевий господарський суд не врахував, що оскільки вимоги АТ «Альфа-Банк» є забезпеченими, то навіть у разі неподання таким кредитором заяви з грошовими вимогами до суду взагалі, розпорядник майна в силу вимог ч.8 ст.45 КУзПБ зобов`язаний внести окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 у справі №909/1347/19 скасовано, справу в частині розгляду кредиторських вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Верховний Суд вказав, що під час здійснення нового розгляду справи судам належить врахувати наступне:

- в матеріалах справи відсутня вимога банку про дострокове повернення усієї суми кредиту за кредитними договорами №1209-22/340 від 08.06.2007 та №149-22/340 від 17.01.2008, пред`явлена ОСОБА_1 28.03.2014, і суди не встановили обставини щодо того, в який строк боржник мав виконати вимогу банку, тоді як саме з настанням терміну повернення коштів пов`язана втрата кредитором права здійснювати нарахування відсотків за процентною ставкою, узгодженою в кредитному договорі, після настання терміну повернення;

- з мотивувальних частин оскаржених рішень не вбачається, з огляду на які саме обставини саме 28.03.2014 судами визначено датою пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредитних коштів за укладеними з ОСОБА_1 договорами (тобто мало місце безпосереднє пред`явлення вимоги позичальнику чи подання позову до третейського суду), та в який строк боржник мав виконати вимогу банку;

- не дивлячись на те, що резолютивною частиною рішень третейського суду у справах №383/14 та №384/14 чітко визначено зобов`язання боржника перед кредитором, яке підлягає стягненню, виключно у національній валюті за курсом НБУ на час ухвалення рішення, суди попередніх інстанцій не вказали правові підстави, які надають можливість стягнення з боржника визнаної судом заборгованості з урахуванням курсової різниці, що виникла внаслідок зміни курсу гривні до долара США у період з дня прийняття рішень третейського суду до дня відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 ;

- визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку здійснений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок;

- поза увагою судів залишено такі надані боржником документи, як довідка Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 09.12.2019 № В-1486/12.11-29 та постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 59606815 від 19.04.2019 (копії вказаних документів додані до заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про банкрутство);

- боржник посилається на довідку від 09.12.2019 №В-1486/12.11-29 як на доказ того, що залишок заборгованості по кредитному договору №149-22/340 від 17.01.2008, стягнутої рішенням третейського суду від 28.03.2014 у справі №383/14, складає 180.357,88 грн., однак у названій довідці сума заборгованості вказана по двох виконавчих провадженнях №5029777 та №50297240 і суди попередніх інстанцій не з`ясовували питання щодо актуальної суми залишку заборгованості за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 та чи відображено у наданих АТ «Альфа-Банк» розрахунках часткове погашення боргу;

- суди не врахували наявну в матеріалах справи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59606815 від 19.04.2019, зі змісту якої слідує, що за заявою АТ «Укрсоцбанк» відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №24990 від 31.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007 за період з 01.12.2015 по 12.09.2017 в загальній сумі 133.726,46 доларів США;

- суди не встановили, чи входить до складу заборгованості за виконавчим написом нотаріуса сума боргу по кредитному договору №1209-22/340 від 08.06.2007, стягнута за рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі № 384/14, чи відбулося стягнення цих коштів та в якому розмірі;

- місцевим господарським судом не було встановлено та не зазначено безпосередньо перебіг строку позовної давності відносно вимог АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, тобто коли розпочався відлік строку, чи було переривання строку та коли строк сплинув, а суд апеляційної інстанції, спростовуючи висновок місцевого господарського суду, вказав про те, що банк реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності, але також не встановив перебіг цього строку.

Відповідно до ч.5 ст.310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції АТ «Альфа-Банк» подало суду заяву про зменшення розміру кредиторських вимог до боржника.

У заяві банк, з посиланням на висновки Верховного Суду у цій справі, вказав, що в матеріалах справи наявні вимоги про дострокове погашення заборгованості від 07.08.2013 та 04.11.2013 з доказами направлення їх позичальнику та поручителю, що підтверджує факт дострокового стягнення заборгованості рішеннями Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банів від 28.03.2014. Звертаючись з позовом до третейського суду банк у прохальній частині позовної заяви зазначав розмір позовних вимог в національній валюті із зазначенням їх грошового еквіваленту в доларах США. При цьому розмір відсотків після зміни строку кредитування визначається не умовами договору, в згідно із ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних). Із врахуванням наведеного, а також вимог абз. 6, 7 та 20 п.5 Перехідних положень КУзПБ, банк вважає, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.01.2021 становить:

- по кредитному договору №1209-22/340 від 08.06.2007 (без пені) в сумі 117 489, 63 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 2 890 056,74 грн. та складається із заборгованості за кредитом та відсотками станом на 10.01.2014, заборгованості за відсотками, нарахованами відповідно до ч.2 ст.625ЦК України за період з 11.01.2014 по 28.01.2020 (на заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені), а також пеня станом на 10.01.2014 в розмірі 1878,80 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 46 215,48 грн.;

- по кредитному договору №149-22/340 від 17.01.2008 (без пені) в сумі 38 752,19 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 953 241,88 грн. та складається із заборгованості за кредитом та відсотками станом на 10.01.2014, заборгованості за відсотками, нарахованами відповідно до ч.2 ст.625ЦК України за період з 11.01.2014 по 28.01.2020 (на заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені), а також пеня станом на 10.01.2014 в розмірі 712,46 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 17 525,38 грн.

Таким чином, заявник просив визнати банк забезпеченим кредитором за грошовими вимогами до ОСОБА_1 у розмірі 156 241,82 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020, становить 3 843 298, 62 грн - основна заборгованість (кредит, проценти); 2591, 26 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020, становить 63 740,86 грн - пені та визнання поточних вимог кредитора по оплаті судового збору, що підлягають відшкодуванню у даній справі.

У поясненнях щодо уточнених грошових вимог АТ «Альфа-банк» боржник вказував, що надані банком розрахунки не місять відомостей про стягнуті в межах виконавчих проваджень суми коштів, а розрахунок 3% річних від кредитної заборгованості, здійснені банком за період з 11.01.2014 по 28.01.2020, тобто поза межами позовної давності.

Боржник у поясненнях від 23.11.2021 також повторно просив суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності при розгляді майнових вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007.

За результатами нового розгляду заяви АТ «Альфа-Банк» про визнання забезпеченим кредитором за грошовими вимогами до ОСОБА_1 у справі про неплатоспроможність, місцевий господарський суд постановив ухвалу, якою заяву задоволив частково, визнав грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника в розмірі 951 639,71 грн та 4 204 грн сплаченого судового збору, решту вимог - відхилив.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:

- резолютивна частина рішень Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справах №383/14 та №384/14 містить чітке визначення заборгованості, яка підлягає стягненню виключно у національній валюті гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті;

- кредитор, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості по договорах, на які він посилається, як на підставу вимог, змінив порядок, строк їх дії, встановивши, що такий строк виконання договору настав;

- посилання кредитора, як на підставу вимог до боржника в сумі понад п`ять мільйонів, на невиконання боржником зобов`язань за договорами №1209-22/340 від 08.06.2007 та № 149-22/340 від 17.01.2008, судом не приймається;

- залишок нестягнутої суми на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у відкритих виконавчих провадженнях (за рішенням №384/14 про стягнення 305 425,70 грн.) станом на день розгляду справи становить 144 118,76 грн.;

- рішення суду у справі №384/14 (про стягнення 807 520,95 грн) також підлягає виконанню боржником, виходячи як із Закону України «Про третейські суди», яким передбачено обов`язок сторін добровільно виконати рішення третейського суду, так і з Конституції України, яка гарантує, що права і свободи захищаються судом;

- заява боржника про застосування наслідків пропущення строків позовної давності при розгляді майнових вимог кредитора за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007, задоволенню не підлягає, оскільки позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання і кредитор уже реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності;

- обґрунтованими є вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 951 639,71 грн та 4 204 грн сплаченого судового збору, тобто в сумі невиконаних зобов`язань, що виникли на підставі рішень Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків винесених у справах №383/14 та №384/14;

- справа в частині розгляду кредиторських вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 направлена на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області, а, відповідно, заява кредитора від 23.11.2021 про зменшення розміру кредиторських вимог до боржника, згідно із ст.46 ГПК України, судом не приймається.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що оскаржена ухвала в частині визнання грошових вимог банку в розмірі 807 520,95 грн. (заборгованість за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007) прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскільки вимоги кредиторів, які заявляються в порядку ст.45 КУзПБ мають бути дійсними та надавати право кредитору на звернення до боржника грошовими вимогами.

Так, скаржник зазначає, що 08.08.2013 ОСОБА_1 отримав вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007 вих.№19.403-86/96-10429, в якій банк вимагав достроково погасити заборгованість за договором кредиту в сумі 92245,93 дол.США, з них 61686,32 дол.США заборгованість по кредиту та 30559,61 дол.США заборгованість по відсотках. На наступний день після пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості почався перебіг позовної давності для вимог кредитора до боржника про погашення заборгованості за кредитом, який сплив 09.08.2016.

Відтак, на переконання боржника, грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» обтяжені спливом строку позовної давності та не підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство (аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 20.08.2014 у справі №910/3207/14 та від 15.06.2016 у справі №917/950/14 та Верховний Суд в постановах від 11.06.2019 у справі 904/2394/18, від 12.02.2019 у справі №917/950/14).

Також боржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що наявність рішення третейського суду у справі №384/14 свідчить про те, що кредитор уже реалізував своє право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, оскільки саме лише рішення суду про стягнення з боржника заборгованості, яке не надає реального права кредитору на примусове виконання виконавчих документів, не свідчить про дійсну реалізацію кредитором свого права стягнення заборгованості та не перериває строку позовної давності щодо відповідної вимоги кредитора.

У випадку невикористання стягувачем права на отримання виконавчого документа та звернення його до примусового виконання у строки, встановлені законодавством без поважних причин, стягувач позбувається можливості реального виконання відповідного рішення суду, яке при цьому фактично втрачає свій правовий сенс, а відповідні вимоги кредитора не можуть вважатись такими, що встановлені зазначеним судовим рішенням.

Апелянт звертає увагу суду на те, що у пункті 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застоссування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вказано, що позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов`язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження. Тобто, позовна давність під час розгляду судом кредиторських вимог не застосовується лише тому випадку, коли вимоги кредитора підтверджуються відповідним виконавчим документом.

Вимоги апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу в частині відхилених грошових вимог у розмірі 4 264 304,40 грн. постановлено при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для справи, з недотриманням норм матеріального і процесуального права.

Так, кредитор не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заборгованість за кредитним договором визначена в розмірі та валюті встановлених рішеннями третейського суду.

Щодо розміру заборгованості апелянт зазначає, що суд не врахував положення договорів кредиту, які передбачають право банку нараховувати відсотки за фактичний час користування кредитними коштами, а тому направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості та постановлення третейським судом рішень про дострокове стягнення заборгованості не може бути підставою для припинення у кредитора права на нарахування відсотків. При цьому кредитор посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові №910/17048/17 від 18.01.2022.

Щодо валюти зобов`язання кредитор вказує, що у обох кредитних договорах валюта зобов`язання визначена у доларах США, а відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. Обставини, встановлені у рішеннях третейських судів, якими стягнута заборгованість у гривневому еквіваленті, не мають преюдиційного значення у цій справі відповідно до вимог абз.10 ст.38 Закону України «Про третейські суди» та п. ст.75 ГПК України.

Також кредитор покликається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, відповідно до яких рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання, до моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник зауважив, що у разі якщо обставини, встановлені у рішеннях третейських судів, якими стягнута заборгованість у гривневому еквіваленті, не мають преюдиційного значення у цій справі, наслідки спливу позовної давності підлягають застосуванню до усіх заявлених вимог кредитора.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у практиці Верховного Суду сформовано та усталено наступні правові висновки стосовно розгляду господарськими судами кредиторських вимог:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (зокрема, постанови від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

Вказані правові висновки не втратили актуальності після набрання чинності Кодексом України з питань банкрутства та підлягають також застосуванню під час розгляду кредиторських вимог до боржників фізичних осіб у справах про неплатоспроможність.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.45 КУзПБ забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Альфа-Банк» в межах встановленого в ч.1 ст.45 КУзПБ строку звернувся до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог, які є забезпеченими заставою майна боржника. Заявлені вимоги обгрунтовано існуванням заборгованості за двома кредитними договорами - №1209-22/340 від 08.06.2007 та №149-22/340 від 17.01.2008.

Слід зазначити, що під час нового розгляду справи кредитор звернувся до суду із заявою про зменшення заявлених грошових вимог до боржника. Відповідно до ч.4 ст.46 ГПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Із врахуванням наведеної норми місцевий господарський суд правомірно не прийняв заяви АТ «Альфа-Банк» від 23.11.2021 про зменшення розміру кредиторських вимог до боржника, що за своєю суттю є заявою про зміну підстав заявлених вимог щодо сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків на вимоги про стягнення трьох відсотків річних в порядку статті 625 ЦК України за період після 28.03.2014 до моменту звернення у справу про неплатоспроможність.

Щодо визнання грошових вимог АТ «Альфа-Банк» до боржника у справі ОСОБА_1 в частині заборгованості за кредитним договором №149-22/340 від 17.01.2008 колегія суддів зазначає наступне.

17.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №149-22/340 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до умов цього договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у користування, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (траншами) зі сплатою 13,5% річних та комісій в межах максимального ліміту заборгованості до 28 000,00 дол.США з узгодженим графіком погашення та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 16.01.2023, а позичальник зобов`язувався повернути кошти та сплатити проценти за його користування.

Згодом, шляхом укладення додаткових угод, сторони вносили зміни до умов договору, зокрема, в частині збільшення процентної ставки за користування кредитом та продовження кінцевого терміну повернення кредитної заборгованості до 14.01.2028 (включно).

У пунктах 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати кредитору проценти за користування кредитними коштами (також у разі пролонгації договору), здійснювати погашення кредиту відповідно до погодженого договором графіку.

У пункті 4.5. договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених у пунктах 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 договору протягом більше, ніж шістдесяти календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п.6.2. договору погоджено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «По третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

17.01.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та дружиною боржника ОСОБА_2 було укладено договір поруки №372 (з наступними змінами і доповненнями), за яким поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №149-22/340.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №149-22/340 між банком та позичальником також було укладено іпотечний договір від 17.01.2008 (з наступними змінами і доповненнями), за яким в іпотеку банку було передане належне ОСОБА_1 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 92%, та земельну ділянку площею 0,1007 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 020010006. Вартість іпотечного майна за згодою сторін погоджено на рівні 142 188,00 дол.США, що по курсу НБУ на дату укладення договору становило 718 053,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Угорчак Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №133.

05.11.2013 ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу №19.1-06/96-14054 від 04.11.2013 про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту №149-22/340 від 17.01.2008 на загальну суму 39 641, 46 дол.США (станом на 04.11.2013), що складається з заборгованості по кредиту 25 971,15 дол.США та заборгованості по відсотках 13 644,31 дол.США (а.с. 158-160, том 5-Б).

04.02.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Третейського суду при Асоціації українських банків з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №149-22/340 від 17.01.2008. В позовній заяві банк просив стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості станом на 10.01.2014 в розмірі 305 425,70 грн., з яких 207 635,36 грн. заборгованості по кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 25 977,15 дол.США, 92 088,98 грн. заборгованості по відсотках, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 11 251,20 дол.США по відсотках, а також 5701,37 грн. пені (а.с. 150-153, том 5-Б).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено у повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредиту 305 425 гривень 70 копійок та 3454, 26 грн. третейського збору (а.с. 130-133, том 5).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 09.03.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.09.2017 у справі №755/273/17-ц відмовлено у скасуванні рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03.07.2014 у справі №755/15507/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 309 123,56 грн.

25.06.2016 ВДВС Тисменицького РУЮ відкрито виконавче провадження №50297777.

Відповідно до довідки Тисменицького РВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області №В-186/12.11-23 від 09.12.2019, на яку покликається боржник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та у запереченнях щодо заявлених банком кредиторських вимог, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №755/15507/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м.Києва 03.07.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 305 425,70 грн., 3454, 26 грн. третейського збору та 243,60 судового збору. Загальна сума заборгованості (включаючи виконавчий збір, витрати виконавчого провадження) по виконавчих провадженнях №50297777 та №50297240 складає 180 357,88 грн.

Відповідно до довідки Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 28.01.2022 №2326 залишок нестягнутої суми заборгованості по виконавчих провадженнях №50297777 та №50297240 склав 144 968,76 грн. До вказаної довідки надано копії платіжних доручень, що підтверджують перерахування стягнутих коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк», а згодом на користь АТ «Альфа-Банк» в національній валюті України - гривні.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських організацій 03.12.2019 до реєстру було внесено запис про припинення АТ «Укрсоцбанк», правонаступником зазначено АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до довідки Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №7/21.5-39 від 21.02.2022 згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Відділі перебуває виконавчий лист №755/155507/14-ц , виданий Дніпровським районним судом м.Києва 03.07.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 305 425,70 грн., 3454, 26 грн. третейського збору та 243,60 судового збору, що в сумі складає 309 123,56 грн. Станом на дату видачі довідки залишок нестягнутої суми боргу за вказаним виконавчим документом ( по виконавчих провадженнях №50297777 (боржник ОСОБА_1 ) та №50297240 (боржник ОСОБА_2 )), складає 144 118,76 грн. Загальна сума заборгованості за виконавчими провадженнями №50297777 та №50297240 із врахуванням заборгованості по сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження складає 155 132,95 грн.

Верховний Суд у постанові від 23.03.2021 у цій справі, вказав на необхідність дослідження наданих заявником розрахунків заборгованості.

У розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №149022/340 від 17.01.2008 станом на 28.01.2020, що був доданий до заяви АТ «Альфа-Банк» про визнання грошових вимог до боржника, наведено відомості щодо сум нарахування та погашення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та розрахунку пені.

Відповідно до цього розрахунку, сума отриманих боржником коштів становить 28 000,00 дол.США, сума повернутих коштів за період з 18.01.2008 по 19.02.2009 становить 2022,85 дол.США, сума повернутих коштів за період з 22.11.2018 по 08.10.2019 становить 1 292,25 дол.США, таким чином, за розрахунком банку, неповернута сума коштів становить 24 684,90 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 607 209,04 грн.

Сума нарахованих банком відсотків за користування кредитом становить 43 192,19 дол.США за період з 17.01.2008 по 22.01.2020; сума сплачених боржником відсотків за користування кредитом становить 11 401,50 дол.США, таким чином, за розрахунком банку, неповернута сума коштів за відсотками становить 31 790,69 дол.США, що по курсу НБУ станом на 28.01.2020 становить 782 000,11 грн.

При цьому відповідно таблиці погашення нарахованих відсотків за період з 19.02.2008 по 20.02.2019 становить 15 088,46 дол.США (що еквівалентно 177 855,72 грн.), тобто сума заборгованості за відсотками мала б становити 28 103,73 дол.США, а не 31 790,69 дол.США як вказав заявник (неврахована банком у зведеній таблиці заборгованості різниця 3686,96 дол.США вказана як сплачені відсотки на другій сторінці розрахунку (а.с.28,29 том 5).

Окрім того, банком нараховано та заявлено до визнання також 1740,57 дол.США (42 815,24 грн) пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 28.01.2019 по 27.01.2020 та 9892,09 дол.США (243 329,59 грн) пені за несвоєчасне повернення відсотків за період з 28.01.2019 по 27.01.2020.

Відповідно до ст.1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/4693/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Наведені правові висновки також було враховано Верховним Судом у постанові від 23.03.2021 у цій справі. При цьому Верховний Суд звернув увагу на необхідність встановлення дати пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитних коштів за укладеними з ОСОБА_1 договорами та в який строк боржник мав виконати вимогу банку, оскільки пред`явлення кредитором вимоги позичальнику про дострокове повернення коштів за кредитним договором має своїм наслідком зміну порядку, умов та строку дії кредитного договору.

Із врахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи (копіях матеріалів третейської справи) наявна вимога від 04.11.2013 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, однак, в якості доказів її надсилання позичальнику наявними є лише фіскальні чеки від 05.11.2013 про відправлення рекомендованих листів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що унеможливлює достеменне встановлення дати отримання позичальником та його майновим поручителем пред`явленої їм вимоги.

Разом з цим, 04.02.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до третейського суду з позовною заявою до позичальника та його майнового поручителя про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту, визначивши загальну суму заборгованості станом на 10.01.2014 в розмірі 305 425,70 грн., відтак колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у спірних правовідносинах строк виконання договору в повному обсязі настав із зверненням кредитора до третейського суду та визначенням ним дати, станом на яку нараховано заборгованість 10.01.2014, і саме з цієї дати припинилось право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Відтак, заява АТ «Альфа-Банк» про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 в частині відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих за період після 10.01.2014, є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Окрім того, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та пеня за прострочення сплати відсотків, безпідставно нарахована боржником у розрахунку за період одного року до 28.01.2020 (дати відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) поза межами позовної давності, яка у цьому випадку минула у 2017 році (наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 від 18.01.2022.

Зокрема, апелянт посилається на пункти 121-125 постанови, у яких наведено положення договорів щодо припинення нарахування процентів в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі та зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії конкретних договорів.

Разом з цим, вказані пункти стосуються правомірності врахування судами першої та апеляційної інстанції певних фактичних обставин у справі №910/17048/17, та правомірності їх висновків.

Натомість у пунктах 111 та 112 цієї ж постанови зазначено:

«Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає.»

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на останню з перелічених постанов - від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду підтримала усталені правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Разом з цим, у постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц також було викладено правові висновки про те, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

У постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаного висновку. Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Далі, у пунктах 51, 52 цієї постанови, на які покликається АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі, зазначено: «Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання, до моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості з за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.»

Водночас, вказані у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц висновки стосуються застосування норм права у справах про визнання договору поруки припиненим, тобто не є релевантними до правовідносин та фактичних обставин спору під час розгляду кредиторських вимог у цій справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника.

Таким чином, безпідставиними є покликання апелянта (кредитора) на вказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду при обгрунтуванні вимог апеляційної скарги.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредиту 305 425,70 гривень та 3454, 26 грн. третейського збору.

Тобто, резолютивна частина рішень Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справах №383/14 від 28.03.2014 містить чітке визначення заборгованості, яка підлягає стягненню, виключно у національній валюті гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 09.03.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.09.2017 у справі №755/273/17-ц відмовлено відповідачам у скасуванні рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03.07.2014 у справі №755/155507/14-ц за заявою банку видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №383/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 309 123,56 грн. На викоонання виданого виконавчого листа відкрито виконавчі провадження №50297777 щодо ОСОБА_1 та №50297240 щодо ОСОБА_2 .

Таким чином, кредитор погодився із рішенням третейського суду, яким визначено розмір невиконаного зобов`язання боржника та стягнуто заборгованість саме у національній валюті - гривні України (такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.03.2022 у цій справі).

Відтак, безпідставними є доводи кредитора про необхідність визначити суму заборгованості у валюті кредитування з визначенням гривневого еквіваленту станом на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №922/46/20, у якій вказано, що оскільки в резолютивній частині рішення чітко визначено зобов`язання боржника перед кредитором, яке підлягає стягненню виключно в національній валюті за курсом НБУ на час ухвалення рішення, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті, безпідставними є заявлені вимоги банку щодо курсової різниці, яка виникла внаслідок зміни курсу гривні до долара США у період з дня прийняття рішення до дня подання заяви про визнання боржника банркутом, а тому у визнанні вимог у цій частині слід відмовити.

Колегія суддів відхиляє доводи банку про те, що обставини, встановлені у рішенні у третейського суду відповідно до вимог ч.8 ст.75 ГПК України підлягають встановленню у загальному порядку, оскільки визначення суми боргу, яка підлягає стягненню у національній валюті є вирішенням третейської справи по суті, а не встановленням певних обставин у справі. Окрім того, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва було відмовлено у скасуванні рішення терейського суду і таку ухвалу залишено без змін судом апеляційної інстанції, а згодом Дніпровський районний суд м.Києва за заявою банку видав виконавчий лист на виконання рішення треттейського суду. Тобто, рішення третейського суду підтверджене ухвалою суду загальної юрисдикції.

Також слід звернути увагу на норму п.4 ч.1 ст.175 ГПК України, відповідно до якого суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення.

У цьому випадку щодо заявлених вимог кредитора існує рішення третейського суду щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, на примусове виконання якого видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження з його виконання органом державної виконавчої служби.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, також звернув увагу на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили довідки Тисменицького РВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області №В-186/12.11-23 від 09.12.2019, на яку покликався боржник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та у запереченнях щодо заявлених банком кредиторських вимог, та не визначили актуальної суми заборгованості із врахуванням стягнених коштів в межах виконавчих проваджень №50297777 та №50297240.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції в оскарженій ухвалі, залишок нестягнутої суми заборгованості по виконавчих провадженнях №50297777 та №50297240 склав 144 118,76 грн., що підтверджується довідкою Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №7/21.5-39 від 21.02.2022.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду в частині визнання кредиторської заборгованості за договором №149-22/340 від 17.01.2008 на суму 144 118,76 грн.

Вказані вимоги є забезпеченими відповідно до договору іпотеки від 17.01.2008, а відтак, підлягають позачерговому погашенню відповідно до вимог ч.3 ст.133 КУзПБ.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині визнання грошових вимог до боржника за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007 в розмірі 807 520,95 грн. з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №1209-22/340, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 000,00 дол.США строком до 07.06.2021, а позичальник зобов`язувався щомісячно погашати кредит зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитними коштами.

Згодом, шляхом укладення додаткових угод, сторони вносили зміни до умов договору, зокрема, в частині збільшення процентної ставки за користування кредитом до 15,8% та продовження кінцевого терміну повернення кредитної заборгованості до 05.06.2026 (включно). В додатковій угоді від 21.12.2011 сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом на дату укладення угоди становить 61 686,32 доларів США та 16 666,14 доларів США.

У пунктах 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати кредитору проценти за користування кредитними коштами (також у разі пролонгації договору), здійснювати погашення кредиту відповідно до погодженого договором графіку.

У пункті 4.5. договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених у пунктах 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9 договору протягом більше, ніж шістдесяти календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п.6.2. договору погоджено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «По третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

08.06.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та дружиною боржника ОСОБА_2 було укладено договір поруки №258 (з наступними змінами і доповненнями), за яким поручитель зобов`язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №1209-22/340.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між банком та позичальником також було укладено іпотечний договір від 11.06.2007, за яким в іпотеку було передане належне ОСОБА_1 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 82%, та земельну ділянку площею 0,1007 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 020010006. Вартість іпотечного майна за згодою сторін погоджено на рівні 90 000,00 дол.США, що по курсу НБУ на дату укладення договору становило 454 500,00 грн.

08.08.2013 ПАТ «Укрсоцбанк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу вих.№19.403-86/96-10429 про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007 на загальну суму 92245,93дол.США (станом на 04.11.2013), що з них 61686,32 дол.США заборгованість по кредиту та 30559,61 дол.США заборгованість по відсотках.

В матеріалах справи (копіях матеріалів третейської справи) наявна вимога від 07.08.2013 №19.403-86/96-10429 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, однак, в якості доказів її надсилання позичальнику наявними є лише фіскальні чеки від 05.11.2013 про відправлення рекомендованих листів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що унеможливлює достеменне встановлення дати отримання позичальником та його майновим поручителем пред`явленої їм вимоги.

05.02.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Третейського суду при Асоціації українських банків з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №149-22/340 від 17.01.2008. В позовній заяві банк просив стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості станом на 10.01.2014 в розмірі 807 520,95 грн., з яких 493 058,75 грн. заборгованості по кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 61 686,32 дол.США, 299 424,67 грн. заборгованості по відсотках, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день проведення розрахунку становить 37 460,86 дол.США по відсотках, а також 15 037.53 грн. пені (а.с. 161-164, том 5-Б).

Звернувшись з цим позовом до третейського суду та визначивши суму заборгованості станом на 10.01.2014, банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, внаслідок чого настав настав строк виконання договору в повному обсязі.

Відтак, розрахунок заборгованості за вказаним договором, наданий банком до заяви про визнання кредиторських вимог, відповідно до якого заборгованість за період з по 11.06.2007 по 28.01.2020 складає 195 120,48 дол.США, що по курсу НБУ станом на становить 4 799 651,62 грн. та складається із заборгованості по кредиту 61 147,99 дол.США (1 504 142,72 грн), заборгованості по відсотках 94 420,46 дол.США (2 322 592,24 грн), є безпідставним.

Безпідставно також нараховано заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 9 749,10 дол.США (239 812,26 грн) та по пені за несвоєчасне повернення відсотків 29 802,93 дол.США (733 104,39 грн) за період за один рік до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (з 28.01.2019 по 27.01.2020), оскільки таку пеню нараховано поза межами строку позовної давності, який у цьому випадку сплив у 2017 році.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №384/14 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено у повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредиту станом на 10.01.2014 у розмірі 807 520,95 грн. та 8475,20 грн. третейського збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01.07.2014 у справі №755/15516/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №384/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 807 520,95, 8475,20 грн. третейського збору та 243,60 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19.08.2016 у справі №755/15516/14-ц відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2016 у справі №22-ц/796/13399/2016 ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19.08.2016 залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11.11.2016 відмовив у прийнятті касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19.08.2016 та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2016.

Верховний Суд у постанові від 23.03.2021 у цій справі звернув увагу, що суди не не встановили жодних обставин щодо виконавчого провадження №59606815 про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором від 08.07.2007 №1209-22/340, що впливає на визначення актуального розміру заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24990 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором від 08.07.2007 №1209-22/340, укладеним з ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за період з 01.12.2015 по 12.09.2017 у розмірі 133 726,46 доларів США.

19.07.2019 приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№59606815 про примусове виконання виконавчого напису №24990, виданого 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського місьткого нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення заборгованості за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007 в загальній сумі 133 726,46 дол.США.

Доказів стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП№59606815 матеріали справи не містять, боржник про такі факти суд не повідомляв.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2021 у справі №909/1347/19(909/82/20) задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» та визнано виконавчий напис №24990 від 31.10.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів в розмірі 133 726,46 дол.США, нараховані у перод з 01.12.2015 по 12.09.2017, таким, що не підлягає виконанню.

Виконавче провадження №59606815 закінчено постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. від 19.04.2021 на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2021 у справі №909/1347/19(909/82/20).

Також Верховний Суд у постанові від 28.03.2021 у цій справі вказав, що судами не встановлено та не зазначено безпосередньо перебігу строку позовної давності відносно вимог АТ «Альфа-Банк» по кредитному договору №1209-22/340 від 08.06.2007, а саме коли розпочався відлік строку, чи було переривання строку та коли строк сплинув.

Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі дійшов висновку про те, що визнанню підлягають вимоги кредитора, які підтверджені рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.03.2014 у справі №384/14 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом станом на 10.01.2014 у розмірі 807 520,95 грн., оскільки рішення третейського суду в будь-якому випадку підлягає добровільному виконанню сторонами, а строк позовної давності не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, бо кредитор реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності.

Боржник в апеляційній скарзі доводить про помилковість такого твердження та зазначає, що 08.08.2013 ОСОБА_1 отримав вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» про дострокове погашення заборгованості за договором кредиту №1209-22/340 від 08.06.2007 вих.№19.403-86/96-10429, на наступний день після пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості почався перебіг позовної давності для вимог кредитора до боржника про погашення заборгованості за кредитом, який сплив 09.08.2016.

У ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні.

Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 ЦК України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ст. 261 ЦК України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку.

У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

В матерілах справи (копіях матеріалів третейської справи) наявна вимога від 07.08.2013 №19.403-86/96-10429 про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007, однак, в якості доказів її надсилання позичальнику наявними є лише фіскальні чеки від 08.08.2013 про відправлення рекомендованих листів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що унеможливлює достеменне встановлення дати отримання позичальником та його майновим поручителем пред`явленої їм вимоги. Разом з цим, в силу вимог п.4.5. договору обов`язок сплати усієї заборгованості за кредитним договором (як основної так і за відсотками за користування кредитом) у позичальника виникає з наступного робочого дня після пред`явлення вимоги, а боржник стверджує про отримання вимоги 08.08.2013, відтак, строк позовної давності мав би розпочати свій перебіг з 10.08.2013 (з дня, наступного за днем настання строку виконання зобов`язання) та сплинути 10.08.2016.

Однак, в межах цього строку, банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та його майнового поручителя, тобто реалізував своє право на звернення до суду за захистом порушеного цивільного права в межах строку позовної давності, як вірно зазначив суд першої інстанції, тому заява боржника про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню.

Разом з цим, вірними є доводи боржника про те, що вимога, з якою кредитор звертається у справу про неплатоспроможність має бути дійсною, адже відповідно до ч.1 ст.1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

В цьому ж випадку, кредитор не лише реалізував своє право на звернення до суду, але й вичерпав передбачені законодавством способи забезпечення виконання рішення третейського суду звернувся до суду загальної юрисдикції із заявою про отримання виконавчого листа на виконання цього рішення, отримав такий виконавчий лист, і не пред`явив виконавчий лист до виконання в межах встановленого законом строку.

Як встановлено в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 03.10.2016 у справі №22-ц/796/13399/2016, якою залишено без змін ухвалу Днірпровського районного суду м.Києва від 19.06.2016 про відмову банку у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, такий строк було пропущено внаслідок суб`єктивної поведінки стягувача, а не об`єктивної неможливоості пред`явити виконавчий лист до виконання.

Таким чином, можливість кредитора стягнути у судовому провадженні у процедурі банкрутства заборгованість за кредитним договором №1209-22/340 від 08.07.2007 була вичерпана після набрання законної сили ухвалою суду про відмову в поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання у 2016 році. Відтак у 2020 році на момент звернення кредитора про визнання грошових вимог до боржника у справі про його неплатоспроможність, такі вимоги вже не були документально підтвердженими (такими, що передбачали можливість їх судового захисту).

При цьому колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України, судочинство в господарських судах у справах про банкрутство є однією з судових процедур, яка здійснюється в порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в даний час Кодексом України з процедур банкрутства). Отже, відмова у прийнятті до виконання рішення суду прийнятого в позовному провадженні не може мати наслідком його допуск до виконання у судовій процедурі банкрутства. Учасники судового провадження вправі очікувати однакового застосування наслідків пропуску пред`явлення до виконання наказу (виконавчого листа) суду як у позовному провадженні так у провадженні у справі про банкрутство. Протилежне буде порушувати принцип рівності прав сторін на стадії виконання судового рішення та принцип правової визначеності.

Також апеляційний суд констатує, що у правовідносинах з боржником кредитор допустив порушення загального правового принципу venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується на максимі римського права «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці)», адже не зважаючи на існування рішень третейських судів та відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з боржника заборгованості за кредитним договорами, банк замовчав вказані обставини при зверненні до господарського суду із заявою про визнання забезпеченим та в частині вимог конкурсним кредитором у справі.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що у визнанні грошових вимог в розмірі 807 520,95 грн. (заборгованість за кредитним договором №1209-22/340 від 08.06.2007) слід відмовити, з огляду на що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Натомість доводи АТ «Альфа-Банк» не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та нормах права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, а відтак апеляційна скарга банку не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3, п.4 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким слід визнати грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 144 118,76 грн (підлягають позачерговому задоволенню відповідно до вимог ч.3 ст.133 КУзПБ) та 4 204 грн сплаченого судового збору (підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів відповідно до ч.2 ст.133 КУзПБ), решту заявлених вимог слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» б/н від 18.04.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/882/22 від 26.04.2022) відмовити.

2. Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (вх.ЗАГС. №01-05/790/22 від 07.04.2022) задоволити.

3. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 у справі №909/1347/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ «Альфа-Банк» до боржника ОСОБА_1 в розмірі 144 118,76 грн (підлягають позачерговому задоволенню відповідно до вимог ч.3 ст.133 КУзПБ) та 4 204 грн сплаченого судового збору (підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів відповідно до ч.2 ст.133 КУзПБ). Решту вимог - відхилити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 23.06.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.