ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 липня 2022 року Справа № 903/332/22

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/332/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» до фізичної особи-підприємця Шельдешова Едуарда Дмитровича про стягнення 8138,00 грн. та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2022 Волинська обласна спілка споживчих товариств звернулася з позовом до фізичної особи підприємця Шельдешова Едуарда Дмитровича про стягнення 8138,00 грн. та усунення перешкод в користуванні торговельним місцем.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди торговельних місць 1456/1090/15 та 1457/1091/15 від 01 січня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 26.05.2022, яка була направлена рекомендованим листом на юридичну адресу відповідача (вул.Огієнка,1/31, м.Луцьк, 43000) повернута з відміткою відділення поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою.

Тобто, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі № 911/3309/17).

Строк для подання відзиву - до 21.06.2022 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Судом враховано, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України Про доступ до судових рішень).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України Про доступ до судових рішень судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.05.2022 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно п.4 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відсутній", "закінчення терміну зберігання" тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Разом з цим суд вважає, що дана обставина не є перешкодою для розгляду справи.

08.06.2022 позивач подав до суду заяву про залучення правонаступника, в якій просить суд замінити позивача Волинську обласну спілку споживчих товариств на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка».

В обгрунтвання зазначає, що 26.05.2022 зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» яке утворилося відповідно до постанови XX (позачергового) з`їзду Волинської обласної спілки споживчих товариств шляхом реорганізації (перетворення) з Волинської обласної спілки споживчих товариств в Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка», що є правонаступником, тобто змінилася організаційно правова форма, що підтверджує копія Виписки та Витягу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» (вул.Ковельська,13, м.Луцьк, 43016, ).

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2015 між Волинською обласною спілкою споживчих товариств (орендодавець, позивач) та фізичною особою - підприємцем Шельдешовим Едуардом Дмитровичем (орендар, відповідач) укладено договір оренди №1456/1090/15 торговельного місця (а.с.8-10).

Відповідно до п. 2.1 договору, сторони встановили, що предметом договору є торговельне місце №1090, загальною площею 10,80 кв. метрів, що розташоване на Завокзальному ринку за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка - Карого, 1 (далі - «Торговельне місце»), яке надається орендодавцем у тимчасове платне користування Орендареві для розміщення об`єкту торгівлі (малої архітектурної форми, яка не є власністю Орендодавця) для провадження торговельної діяльності.

Передача торговельного місця в тимчасове платне користування не спричиняє передачу Орендареві права власності ка це місце, його власником залишається Орендодавець, а Орендар користується ним протягом терміну дії цього договору без права суборенди та приватизації.

Згідно п. 3.1 договору, вступ орендаря у користування торговельним місцем настає одночасно з підписанням сторонами даного договору. Підписання даного договору свідчить про те, що Орендар отримав в користування Торговельне місце.

Пунктом 3.2 договору зазначено, що після закінчення строку оренди, передбаченого цим Договором або у випадку дострокового припинення Договору, Орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів повністю звільнити торговельне місце та виконати інші свої зобов`язання перед Орендодавцем в тому числі грошові.

Відповідно до п.4.1. договору, сторони узгодили, що з 1 січня 2015 по 31 грудня 2018 року розмір орендної плати за Торговельне місце складає 648,00 грн. на місяць в т. ч. ПДВ.

Протягом грудня 2018 року сторони зобов`язані укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на наступні 5 років дії договору з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2024. У випадку не укладення такої угоди даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2018 року.

Протягом грудня 2024 року сторони зобов`язані укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на термін дії договору з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2029. У випадку не укладення такої угоди даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2024 року.

Протягом грудня 2029 року сторони зобов`язані укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на термін дії договору з 1 січня 2030 року по 14 вересня 2031р. У випадку не укладення такої угоди даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2029 року.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць після першого місяця дії договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати, визначеної п. 4.1., на офіційний індекс інфляції за попередній місяць. При цьому скоригована сума орендної плати не може бути нижчою за встановлену договором.

Згідно п.4.2 договору, орендна плата сплачується щомісячно на поточний рахунок орендодавця, не пізніше 15-го числа поточного місяця (розрахунковий місяць).

Відповідно до п. 8.1. договору сторони дійшли згоди, що цей Договір є укладеним по 14.09.2031.

Згідно п.8.5 договору, договір може бути розірваний на підставах визначених законодавством та цим Договором:

8.5.1. за взаємною згодою сторін;

8.5.2. за рішенням суду;

8.5.3. за рішенням Орендодавця за наступних підстав:

1. порушення Орендарем умов даного Договору, та законодавства, у випадку не усунення таких порушень протягом 10 календарних днів з моменту їх виявлення;

2. несплати Орендарем платежів, передбачених даним Договору, протягом 90 календарних днів з дня виникнення прострочення зобов`язань Орендаря;

3. відмови Орендаря укласти Додаткову угоду зі змінами, запропонованими Орендодавцем відповідно до п. 4.4. цього Договору.

8.5.4. у випадку припинення суб`єкта господарювання, що є Стороною за даним Договором.

Пунктом 1 додаткової угоди №4 до договору оренди торговельного місця №1456/1090/15 від 31.12.2018 визначено, що перший абзац пункту 4.1.Договору оренди торговельного місяця № 1090 викласти в наступній редакції: «Розмір орендної плати за торговельне місце з 01.01.2019 по 31.12.2019 складає 1242,00 грн. на місяць в т.ч. ПДВ.

Протягом грудня 2019 року сторони зобов`язані укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на період дії договору з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2024 року. У випадку не укладення такої угоди, даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2019 року» (а.с.11).

Пунктом 1 додаткової угоди №5 до договору оренди торговельного місця №1456/1090/15 від 31.12.2019р. визначено, що перший та другий абзац пункту 4.1. Договору оренди торговельного місяця № 1090 викласти в наступній редакції:

«Розмір орендної плати за торговельне місце з 01.01.2020 по 31.12.2020 складає 1350,00 грн. на місяць, в т.ч. ПДВ.

Протягом грудня 2020 року сторони зобов`язалися укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на період дії договору з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2024 року. У випадку не укладення такої угоди, даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2020 року» (а.с.12).

Пунктом 1 додаткової угоди №6 до договору оренди торговельного місця №1456/1090/15 від 31.12.2020 визначено, що перший та другий абзац пункту 4.1. Договору оренди торговельного місяця № 1090 викласти в наступній редакції:

«Розмір орендної плати за торговельне місце з 01.01.2021 по 31.12.2021 складає 1350,00 грн. на місяць, в т.ч. ПДВ. Протягом грудня 2021 року сторони зобов`язалися укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на період дії договору з 01 січня 2022 року У випадку не укладення такої угоди, даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2021 року» (а.с.13).

Пунктом 1 додаткової угоди №7 до договору оренди торговельного місця №1456/1090/15 від 31.12.2021 визначено, що перший та другий абзац - пункту 4.1. Договору оренди торговельного місяця № 1090 викласти в наступній редакції:

«Розмір орендної плати за торговельне місце з 01.01.2022 по 31.12.2022 складає 1728,00 грн. на місяць вт.ч. ПДВ.

Протягом грудня 2022 року сторони зобов`язалися укласти додаткову угоду до даного договору про встановлення розміру орендної плати на період дії договору з 01 січня 2023 року. У випадку не укладення такої угоди, даний договір припиняє свою дію з 31 грудня 2022 року» (а.с.14).

Однак, в порушення умов вищевказаного договору по поверненню позивачу орендованого майна відповідач не звільнив торговельне місце, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Волинська обласна спілка споживчих товариств листом №14 від 22.02.2022 (а.с.16), повідомила відповідача, що протягом 10 календарних днів слід повністю звільнити торговельне місце. Даний лист відповідач наручно отримав 22.02.2022 проте станом на 17.05.2022 торговельне місце № 1090 не звільнив.

На підтвердження факту продовження користування відповідачем об`єктом оренди після закінчення дії договору позивач подає акт обстеження торговельного місця №1090 від 17.05.2022, складений комісією в складі: Голяра В.В. - головного інженера ринку, членів комісії: Лисовець А.С. - інспектора з основної діяльності, Гринчука І.С. юриста Волинської облспоживспілки про те, що станом на 17.05.2022 металева конструкція №1090, що належить приватному підприємцю Шельдешову Е.Д., знаходиться на території Завокзального ринку (м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1) (а.с.15).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України ).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вже зазначалось, що укладений між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та фізичною особою-підприємцем Шельдешовим Е.Д. договір №1456/1090/15 від 01.01.2015 оренди торговельного місця припинив свою дію з 22.02.2022, у зв`язку із несплатою орендарем платежів протягом 90 календарних днів з дня виникнення прострочення зобов`язань орендаря , повідомленням про це Орендаря, здійсненим у встановленому порядку Орендодавцем.

Свідченням припинення дії договору оренди, невиконання наймачем обов`язку щодо повернення орендованої торговельної площі виступає звернення Волинської ОССТ в господарський суд з позовом про усунення перешкод в користуванні ВОСС торговельним місцем.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи норми чинного законодавства, з припиненням дії договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні ТОВ «Волинська облспоживспілка» торговельним місцем є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Отже, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Неустойка за період з 07.03.2022 по 17.05.2022 нарахована позивачем (а.с.17), виходячи із розміру щомісячної орендної плати.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача неустойки в сумі 8138,00 грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення.

Оскільки позов до розгляду суду доведено з вини ФОП Шельдешова Е.Д., то витрати по сплаті судового збору в сумі 4962,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 236-240 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди в користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) торговельним місцем №1090 шляхом виселення фізичної особи підприємця Шельдешова Едуарда Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (демонтажу малої архітектурної форми) із торгівельного місця №1090, загальною площею 10,80 кв.м., що знаходиться на території Завокзального ринку за адресою вулиця Карпенка-Карого, 1 в місті Луцьку.

3. Стягнути з фізичної особи підприємця Шельдешова Едуарда Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинська облспоживспілка» (вулиця Ковельська, будинок 13, місто Луцьк, 43016, ) 8138,00 грн. (вісім тисяч сто тридцять вісім гривень) неустойки та 4962,00 грн. (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар