ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022 року м.Дніпро Справа № 904/4895/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. у справі №904/4895/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м.Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпро

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про визнання недійсним правочину щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформленого Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" за заявою від 24.03.2021р. №490007.1-Сл-5215-0321.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 24.03.2021р. №490007.1-Сл-5215-0321 вчинена з порушенням положень ст. ст. 203, 601 ЦК України, що відповідно до ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання її недійсною.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. (повний текст складено - 10.12.2021р., суддя - Колісник І.І., м. Дніпро) у справі №904/4895/21 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним правочин, оформлений Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" заявою від 24.03.2021р. №490007.1-Сл-5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- аналіз правових позицій Верховного Суду з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19, дає підстави стверджувати, що для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог необхідним є встановлення наявності таких умов як: зустрічність вимог; однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог. Тобто, відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування;

- позивач не визнає зобов`язань, які, за твердженням відповідача, виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного відповідачем з третьою особою;

- зі змісту постанов Кабінету Міністрів України №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та №143 "Питання споживання природного газу" не вбачається покладення на АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язання повернути ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Крім того, вказані постанови не наділяють суб`єктів господарювання правом вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України";

- посилання відповідача на те, що в нього виникло право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" з приводу повернення грошових коштів за відповідним договором із третьою особою внаслідок проведеного нею на підставі законодавчого акту одностороннього корегування господарських зобов`язань є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні змісту наведених постанов Кабінету Міністрів України, що не відповідає їх дійсному змісту. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2020р. у справі №904/3173/19;

- учасниками справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу газу, який був використаний населенням за відсутності газових лічильників із застосуванням норм споживання природного газу протягом спірного періоду відповідно до умов договору, Кодексів газорозподільних систем та газотранспортної системи;

- неможливо зробити висновок про виконання сторонами п. 4.1 договорів купівлі-продажу природного газу в частині застосування сторонами цих договорів норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996р. №619;

- станом на час складання третьою особою корегуючих актів та актів-розрахунків розрахунки за договорами купівлі-продажу природного газу були проведені, заборгованість була відсутня. Розрахунки проведені за договорами без зауважень, у той час, як згідно з п. п. 3.4, 3.5, 3.6 договорів корегування планових обсягів газу оформлюється покупцем у вигляді заявки, чого на час чинності правовідносин зроблено не було;

- матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, складених за участю позивача, які б підтверджували визнання ним зустрічного зобов`язання, що є необхідною умовою правомірності правочину з припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

- із наданих документів вбачається, що вартість природного газу, придбаного ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у "НАК "Нафтогаз України" для потреб населення без лічильників газу склала ,11 грн. (вартість природного газу, спожитого населенням за нормами постанови КМУ №619 від 08.06.1996р.) та була повністю сплачена по договорам купівлі-продажу №15-709-Н від 30.06.2015р., №16-106-Н від 30.12.2015р., №16-405-Н від 28.10.2016р., №17-2О4-Н від 12.04.2017р., №17-404-Н від 29.09.2017р., №18-504-Н від 05.11.2018р. Водночас, вартість природного газу, спожитого населенням за нормами, по яким не допускається заборгованість згідно постанови №143 від 27.02.2019р. складає 939616341,96 грн., у зв`язку з чим, враховуючи імперативні положення вказаних постанов Уряду, у ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" виникла переплата перед "НАК "Нафтогаз України" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015р. до січня 2019р. у розмірі ,15 грн.;

- з огляду на проведені коригування, зважаючи на відсутність рішень судів, які б визнавали не чинною постанову КМУ №143 від 27.02.2019р. (повністю або в якійсь частині), є підстави вважати, що ТОВ "Київоблгаз збут" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" мало право вимагати від "НАК "Нафтогаз України" перерахунок заборгованості (а саме повернення вказаної суми переплати), а "НАК "Нафтогаз України" має зустрічне зобов`язання зазначену суму коштів врахувати у зменшення суми заборгованості (збільшення передоплати). За таких обставин, у "НАК "Нафтогаз України" виникло грошове зобов`язання перед ТОВ "Київоблгаз збут" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у вигляді повернення грошових коштів (переплати), підстава набуття яких відпала, в силу прийняття КМУ відповідних постанов;

- наданими відповідачем доказами не підтверджується безспірність його зустрічної вимоги щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, зарахування якого передбачено оспорюваним правочином, оформленого заявою АТ "Дніпропетровськгаз" від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог;

- заява АТ "Дніпропетровськгаз" від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, що, у свою чергу, є підставою для визнання її недійсною, як такої, що вчинена із порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р., у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду першої інстанції винесено при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права;

- в межах справи №910/9617/20 досліджувались, зокрема, дійсність зобов`язання АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у сумі ,16 грн. за договорами від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 12.04.2017р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н, від 05.11.2018р. №18-504-Н, право вимоги за якими ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" відступило АТ "Дніпропетровськгаз", яке в свою чергу, повідомило АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 294293380,98 грн., що є предметом спору у даній справі. Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.01.2021р. у справі №910/9617/20 позов ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" суму безпідставно збережених коштів у розмірі 966396645,10 грн., 3% річних у розмірі 26981195,35 грн., інфляційні у розмірі 5689716,58 грн. та судовий збір у розмірі 410616,29 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Оскільки рішення у справі №910/9617/20 було прийнято 11.01.2021р., і, пізніше Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19 дійшов висновку про необхідність у випадку оспорювання одностороннього заліку, здійснити в межах справи про його оспорення, перевірку такого заліку, у суду були наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог;

- наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони (постанова Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі №910/18256/17);

- вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" є безспірними, оскільки виникли на підставі договору від 02.05.2019р. №02-05/19 відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та АТ "Дніпропетровськгаз", який є діючим та не оскаржений;

- обсяг газу, який був використаний населенням за відсутністю газових лічильників із застосуванням норм споживання природного газу, та був покладений в основу актів приймання-передачі природного газу, підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу, підписаними між ПАТ "Дніпропетровськгаз", ПАТ "Криворіжгаз", ПАТ "Дніпрогаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", довідками до зазначених актів. При цьому, обсяг, що зафіксований в актах на розподіл природного газу, відображений в актах приймання-передачі природного газу, підписаних між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут";

- висновок суду про те, що законодавством у сфері газопостачання не передбачено складання коригуючих актів щодо обсягу і вартості спожитого газу спростовується тим, що у випадку, якщо після поставки здійснюється будь-яка зміна суми вартості товару, така сума вартості підлягає коригуванню;

- в основу оскаржуваного судового рішення фактично покладено судження щодо необхідності дотримання вимоги про безспірність, в той же час, судом допущено поширювальне тлумачення ст. 601 ЦК України, судом не надано правової оцінки усім обставинам та доказам в сукупності, а саме джерелу виникнення переплати, документам, якими оформлені правовідносини з приводу її передачі, не застосовано правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19;

- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. ст. 601, 602 ЦК України, ст. 203 ГК України, та порушив норми процесуального права, а саме ч. 4 ст. 236 ГПК України;

- місцевий господарський суд визнав недійсною заяву про припинення зобов`язання зарахуванням однорідних зустрічних вимог на підставі лише суб`єктивного ставлення АТ "НАК "Нафтогаз України" до проведеного зарахування однорідних зустрічних вимог. Зі своєї сторони, АТ "Дніпропетровськгаз" надано всі докази на підтвердження дійсності вимоги: звіт незалежного аудитора від 10.06.2019р., у відповідності до висновків якого "з огляду на проведені коригування, зважаючи на відсутність рішень судів, які б визнавали нечинною постанову КМУ №143 від 27.02.2019р. (повністю або в якійсь частині), є підстави вважати, що ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" мало право вимагати від "НАК "Нафтогаз України" перерахунок заборгованості (а саме повернення вказаної суми переплати), а "НАК "Нафтогаз України" має зустрічне зобов`язання зазначену суму коштів врахувати у зменшення суми заборгованості (збільшення передоплати)". Даний звіт аудитора міститься в матеріалах справи та підтверджує доводи АТ "Дніпропетровськгаз" щодо наявності заборгованості позивача перед відповідачем. Однак, суд не надав цьому доказу належної правової оцінки, а лише врахував суб`єктивну незгоду АТ "НАК "Нафтогаз України" із проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог; на адресу АТ "Дніпропетровськгаз" надійшла постанова від 05.10.2020р. про закриття кримінального провадження №0000534 за заявою АТ "НАК "Нафтогаз України" за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до висновку експерта №5124/20-21, викладених у постанові слідчого, документально підтверджується розрахунок умовного активу ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за період з 2015р. по 2019р. в загальній сумі 1756256 тис. грн. Таким чином, безспірність вимог АТ "Дніпропетровськгаз" знайшла своє підтвердження у постанові слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 05.10.2020р. про закриття кримінального провадження №0000534; акти наданих послуг з розподілу природного газу, підписані між ПАТ "Дніпропетровськгаз" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", довідки до зазначених актів; акти приймання-передачі природного газу, підписані між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут"; довідка ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" від 23.06.2020р. №Dpz/2020-91-0620; інформація ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" щодо нарахування вартості природного газу безпосередньо населенню не обладнаних ПЛГ за період з 01.07.2015р. по 31.01.2019р.; розшифровки ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до актів розрахунків до коригуючих актів вартості отриманого природного газу в розрізі договорів, підписаних між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут"; повідомлення про сплату за спожитий природний газ, що формувались ТОВ "Дніпропетровськгаз збут";

- суд першої інстанції не вирішив спір між сторонами, не надав оцінку сутності заборгованості АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у вигляді переплати;

- оскільки предметом даного спору є визнання недійсним правочину, здійсненого АТ "Дніпропетровськгаз", то, відповідно, обґрунтованим є саме на прикладі АТ "Дніпропетровськгаз" продемонструвати рух норм, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996р. №619, в редакції, що діяла до 01.10.2014р., по документах від АТ "Дніпропетровськгаз" до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", АТ "НАК "Нафтогаз України";

- судом необґрунтовано відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №640/3438/21. У справі №640/3438/21 встановлюються обставини щодо чинності або не чинності абз. 4 п. 2 постанови КМУ №143 від 27.02.2019р., на підставі якої у ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" виникла переплата перед "НАК "Нафтогаз України" за спірним договором, та з приводу існування якої "НАК "Нафтогаз України" заперечує. В той же час, у даній справі суд самостійно не зможе встановити факт чинності або не чинності абз. 4 п. 2 постанови КМУ №143 від 27.02.2019р., оскільки це питання виходить за межі юрисдикції господарського суду, а тому прийняте рішення у справі №640/3438/21 матиме значення для вирішення даної справи;

- місцевим господарським судом також необґрунтовано відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №910/9617/20, оскільки питання дійсності вимоги (наявності переплати) є безпосереднім об`єктом дослідження у справі №910/9617/20, яка наразі перебуває на розгляді у Північному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України";

- поряд з неврахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19, суд першої інстанції також не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 25.04.2019р. у справі №918/541/18, від 25.07.2018р. у справі №916/4933/15, від 02.04.2019р. у справі №918/539/18. У вказаних справах Верховний Суд зазначав, що суди дійшли висновку, що не оскарження стороною договору відступлення права вимоги, який став підставою для припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, є підставою для залишення без задоволення позовних вимог про визнання проведеного заліку недійсним;

- АТ "НАК "Нафтогаз України" жодним чином не спростовувало розміру переплати, яка виникла у позивача перед третьою особою, а вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" виникли на підставі договору відступлення права вимоги, який є діючим та не оскаржений, тобто є безспірними.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач наголошує, що в силу постанови №143 ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" мало усі законні підстави для коригування заборгованості перед "НАК "Нафтогаз України" за правовідносинами, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу природного газу. Підставою недійсності правочину про зарахування є спірність вимог відповідача до позивача, а не сам факт незгоди позивача з його вчиненням. Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування. Такі висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 24.01.2018р. у справі №908/3039/16, від 05.04.2018р. у справі №910/13205/17, від 25.04.2018р. у справі №910/6781/17, від 25.07.2018р. у справі №916/4933/15, від 22.08.2018р. у справі №910/21652/17, від 11.09.2018р. у справі №910/21648/17, від 11.10.2018р. у справі №910/23246/17 (в даній постанові застосовано термін "прозорість вимог"), від 13.11.2018р. у справі №914/163/14, від 02.04.2019р. у справі №918/539/18 від 23.09.2020р. №904/2215/19, від 02.02.2021р. №911/1421/19, від 15.04.2021р. №904/3866/19 в тому числі з висновками, що викладені в постанові від 12.11.2020р. №904/3173/19, про застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019р. №143 "Питання споживання природного газу" у подібних спорах, є вірними та не викликають сумнівів у правильності вирішення спору. "НАК "Нафтогаз України" неодноразово інформувала ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (листом від 28.03.2019р. №26-2940/1.17-19 на звернення Товариства від 28.02.2019р. №49703-Сл-3292-0219 та листом від 25.04.2019р. №26-3525/1.17-19 на звернення від 11.04.2019р. №49703-Сл-5589-0419) про відсутність підстав для проведення такого коригування, зокрема у зв`язку з тим, що Постановою №143 не встановлено та не визначено коригування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу, та повертала надані Товариством документи. Одночасно, акцентуючи увагу на тому, що у "НАК "Нафтогаз України" відсутні підстави для виконання вимог ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", у зв`язку із відсутністю у "НАК "Нафтогаз України" наведених у цій вимозі грошових зобов`язань відповідач розглядає заборону, встановлену постановою Уряду від 27.02.2019р. №143 як обов`язок вчинити дії (зміну вартості газу та розміру зобов`язань перед позивачем) направлені на зміну обсягу прав у минулому. Однак, такий підхід у тлумаченні норм Постанови Уряду від 27.02.2019р. №143 суперечить одному з основних принципів закладених Конституцією України щодо незворотності дії в часі. Тому, таке застосування положень Постанови Уряду від 27.02.2019р. №143 є в корені невірним. Так само встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019р. №143 норми не містять обов`язку коригування вартості газу чи зміни прав за договорами постачання газу за періоди до набрання її чинності, у зв`язку з чим доводи відповідача та третіх осіб про зобов`язання "НАК "Нафтогаз України" вчинити дії щодо зміни вартості газу (зміни майнових прав перед газопостачальною організацією) не відповідають змісту даної постанови. Доводи відповідача про зобов`язання "НАК "Нафтогаз України" вчинити дії щодо зміни майнових прав не відповідають змісту Постанови Уряду від 27.02.2019р. №143. Більш того, системний аналіз ЦК України, Закону України "Про ринок природного газу", Постанови №143, спірного договору постачання природного газу дає можливість зробити висновок щодо відсутності обов`язку для постачальника природного газу (НАК "Нафтогаз України") проводити будь-яке корегування вартості природного газу щодо відносин, що відбулись в минулому. Постанови Кабінету Міністрів України №№ 63, 143 не покладають на позивача зобов`язання повернути суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладені в постанові від 12.11.2020р. у справі №904/3173/19. Посилання відповідача на те, що позивачем договір відступлення права вимоги між відповідачем та третьою особою не оспорений, а відтак це впливає на результати вирішення спору протирічать законодавству. Не оспорений договір про відступлення права вимоги не встановлює грошових зобов`язань позивача, а лише замінює одну із сторін у раніше укладених договорах, тобто не впливає на вирішення даного спору, що відповідає положенням ст. 514 ЦК України та узгоджується з принципом приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. На відміну від обставин справи №910/11116/19, на яку відповідач посилається в апеляційній скарзі, доводи позивача у справі про недопустимість заліку зводяться саме до факту звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості відповідача, яку останній хоч і визнав, однак рішення суду з цього приводу не прийнято, у справі №904/4895/21 недопустимість зарахування пов`язана з спором щодо змісту та розміру зустрічних вимог відповідача до позивача, які позивач не визнає. Таким чином, обставини справи №910/11116/19 та справи №904/4895/21 є різними, що не виключає застосування судом правової позиції, викладеної Верховним Судом у справі №910/11116/19.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Надіслання АТ "Дніпропетровськгаз" заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, є вчиненням ним одностороннього правочину, спрямованого на припинення зобов`язань сторін. АТ "Дніпропетровськгаз" належним чином повідомило АТ "НАК "Нафтогаз України" про вчинення одностороннього заліку, внаслідок якого його грошові зобов`язання перед АТ "НАК "Нафтогаз України" є припиненими. Суд не надавав оцінку сутності заборгованості АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у вигляді переплати, не зазначив в чому конкретно полягає неправомірність дій відповідача та яким нормам законодавства не відповідає заява про зарахування зустрічних однорідних вимог. Заява про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яка відповідає вимогам ст. 601, 602 ЦК України, не може бути визнана недійсною тільки з підстав незгоди зі вимогою первісного кредитора, оскільки сама вимога не визнана судом недійсною. Суд першої інстанції не застосував правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 25.07.2018р. у справі №916/4933/15, від 02.04.2019р. у справі №918/539/18, від 02.04.2019р. у справі №918/541/18. ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки ні зібраним у справі доказам в цілому, ні кожному доказу окремо, які містяться в матеріалах справи, не мотивовано відхилення або врахування кожного доказу окремо. Третя особа також вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. є таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2021р. для розгляду даної апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя - Чередко А.Є. (доповідач), судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 14.02.2022р.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Чередка А.Є. (доповідача) на лікарняному та неможливістю проведення судового засідання 14.02.2022р., розгляд апеляційної скарги не відбувся.

21.02.2022р. суддя Центрального апеляційного господарського суду Чередко А.Є. подав заяву про самовідвід у справі №904/4895/21. Вказана заява мотивована наявністю підстав, які передбачені ст. 35 ГПК України та виявлені під час розгляду справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2022р. задоволено заяву судді Центрального апеляційного господарського суду Чередка А.Є. про самовідвід у справі №904/4895/21 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р.; матеріали справи №904/4895/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії у відповідності до норм ст. 32 ГПК України.

За розпорядженням керівника апарату суду від 25.02.2022р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого визначено склад судової колегії: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2022р. визначеним складом суду прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. у справі №904/4895/21 до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.05.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено на 15.06.2022р.

В судовому засіданні 15.06.2022р. представники сторін надали пояснення по апеляційній скарзі.

Розгляд клопотань учасників провадження у справі.

09.02.2022р. на адресу апеляційного господарського суду від представника АТ "Дніпропетровськгаз" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/21566/17.

Вказане клопотання мотивовано тим, що існують обставини, які унеможливлюють розгляд даної справи та є підставою для зупинення провадження у даній справі. Предметом апеляційного розгляду справи №904/4895/21 є питання застосування ст. 601 ЦК України та ст. ст. 202, 203 ГК України у розгляді питання про стягнення заборгованості у випадку наявності заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Водночас, Верховний Суд зупиняє провадження у справах з подібними предметами розгляду до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/21566/17. Верховний Суд, передаючи справу №910/21566/17 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначив, що вважає висновки суду касаційної інстанції, викладені в постанові від 25.02.2021р. у справі №910/21683/17 про наявність підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості неправильними та дійшов висновку про необхідність від них відступити, адже ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України не встановлюють такої умови, які мають відповідати вимоги, які підлягають зарахуванню, як прозорість, на необхідність дотримання якої вказав суд касаційної інстанції і не було враховано судом апеляційної інстанції при розгляді справи №910/21566/17; не врахований судом касаційної інстанції і висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений в постанові від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19 про те, що наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, що свідчить про те, що судом касаційної інстанції не дотримано вимог і ч. 4 ст. 236 ГПК України. Оскільки у даній справі, суд в обґрунтуванні підстав для задоволення позову, керувався тим, що грошові вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" до АТ "НАК "Нафтогаз України" на суму 294293380,98 грн., які є предметом заліку за заявою від 24.03.2021р., є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, правочин, оформлений відповідачем заявою від 24.03.2021р. №490007.1-Сл-5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, та не припиняє зобов`язань відповідача перед позивачем, тому з метою дотримання єдності судової практики, з огляду на зміст вимог касаційної скарги та аргументів відзиву щодо застосування ст. 601 ЦК України, доцільним є зупинення провадження у цій справі. Відповідач вважає, що з огляду на те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/21566/17 може мати значення для вирішення цієї справи та з метою забезпечення єдності судової практики, враховуючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, необхідним є зупинення провадження у справі №904/4895/21 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до ухвалення рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/21566/17.

Розглядаючи клопотання відповідача про зупинення апеляційного провадження у даній справі, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи наведені приписи ГПК України, суд має право зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку, зокрема, об`єднаною палатою Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до закінчення перегляду рішення в касаційному порядку), які зумовили зупинення провадження у справі.

Таким чином, провадження у справі має зупинятись з чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження уже існує.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989р. у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" та п. 66, 69 рішення ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі " Смірнова проти України").

Відповідно до практики ЄСПЛ питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватися в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника та учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (рішення ЄСПЛ від 16.09.1996р. у справі " Kudla v. Poland", №30210/96).

Апеляційним господарським судом встановлено, що згідно з ухвалою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.02.2022р. справу №910/21566/17 за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2021р. повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

При цьому, об`єднана палата Касаційного господарського суду виходила з того, що на їй на розгляд у справі №910/21566/17 передані питання, які можуть бути вирішені колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка відповідно до законодавчо визначених повноважень може зробити власний висновок щодо застосування відповідних норм права в спірних правовідносинах. Також, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19 сформовані, зокрема, висновки щодо застосування ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України, а підстав для відступу від зазначених висновків об`єднана палата Касаційного господарського суду не вбачає.

Апеляційний господарський суд вважає, що оскільки на час розгляду даної апеляційної скарги об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не прийняла до свого розгляду справу №910/21566/17, відсутні правові підстави для зупинення апеляційного провадження у справі №904/4895/21 до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/21566/17.

В судовому засіданні 15.06.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016р. у справі №904/4470/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "Дніпропетровськгаз" про стягнення заборгованості за договором №13-137-ВТВ від 04.01.2013р. купівлі-продажу природного газу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. у справі №904/4470/16 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016р. скасовано, позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково та стягнуто з АТ "Дніпропетровськгаз" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 348222726,62 грн. заборгованості за природний газ, 3583797,82 грн. 3% річних, 9972484,42 грн. інфляційних втрат, 181027,48 грн. витрат зі сплати судового збору та 199130,23 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. у справі №904/4470/16 Господарським судом Дніпропетровської області 07.10.2016р. видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016р. у справі №904/4470/16 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. скасовано, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16 скасовано постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2016р. та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016р., а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. залишено в силі.

Матеріали даної справи свідчать, що між позивачем як продавцем та третьою особою як покупцем були укладені договори купівлі-продажу природного газу №15-709-Н від 30.06.2015р., №16-106-Н від 30.12.2015р., №16-405-Н від 28.10.2016р., №17-204-Н від 12.04.2017р., №17-404-Н від 29.09.2017р., №18-504-Н від 05.11.2018р. та додаткові угоди до них (т.1 а.с.58-138), за умовами яких продавець зобов`язався передати у 2015 - 2020 роках у власність покупця природний газ для використання ним виключно для подальшої реалізації населенню (постачання побутовим споживачам), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цих договорів.

На виконання умов зазначених договорів купівлі-продажу природного газу позивач передав, а третя особа прийняла й оплатила протягом липня 2015 року - січня 2019 року природний газ на загальну суму 7,83 грн., що не оспорюється сторонами та підтверджується актами приймання-передачі газу та оплатою, відображеними у зведеному обліку операцій з поставки й оплати по підприємству - ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (т.1 а.с.140-242).

Постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. були встановлені норми споживання газу населенню у разі відсутності газових лічильників.

Постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. були змінені норми споживання природного газу, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015р. у справі №826/16447/15, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016р, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016р. затверджено нові норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників. Постановою Кабінету Міністрів України №609 від 18.08.2017р. внесені зміни до постанови №203 від 23.03.2016р. в частині норм споживання природного газу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018р. у справі №826/2507/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018р., визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016р.

08.02.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №63 від 31.01.2019р. "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами", п. 1 якої затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком.

Пунктом 2 зазначеної постанови встановлено, що:

- застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 9 серпня 2018р.;

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015р., №36, ст. 1075) та від 23.03.2016р. №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016р., №24, ст.58);

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 (ЗП України, 1996р., №13, ст. 360), в редакції, що діяла до 01.10.2014р., а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Беручи до уваги те, що постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015р. та №203 від 23.03.2016р. визнані нечинними, третя особа, вважаючи, що розрахунки за придбаний нею природний газ протягом 2015 - 2019 років на підставі договорів від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 28.10.2016р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н та від 05.11.2018р. №18-504-Н повинні були здійснюватися за нормами споживання, встановленими постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996р., звернулася до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з вимогою від 28.02.2019р. №49703-Сл-3292-0219 щодо необхідності виконання постанови Кабінету Міністрів України №63 від 30.01.2019р. У зазначеній вимозі третя особа просила здійснити відповідні корегування заборгованості та штрафних санкцій в обліку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015р. до 01.02.2019р. (у розрізі договорів від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 28.10.2016р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н та від 05.11.2018р. №18-504-Н). До листа додано корегуючі акти вартості отриманого природного газу за договорами з актами-розрахунками до них, які підписані ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та не підписані ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (т.1 а.с.19-46).

У відповідь на вимогу третьої особи позивач направив листа №26-2940/1.17-19 від 28.03.2019р., в якому повідомив, що п. п. 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 втратили чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019р. №143. У зв`язку з цим позивач повернув надані третьою особою указані корегуючі документи без розгляду (т.1 а.с.22).

27.02.2019р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №143 "Питання споживання природного газу", якою встановлено заборону нараховувати заборгованість та штрафні санкції на різницю між нормами споживання за постановою Кабінету Міністрів України № 619 та постановами Кабінету Міністрів України №237 та №203.

Зокрема, згідно з п. 2 постанови №143:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23.03.2016р. №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ у межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619, в редакції, що діяла до 01.10.2014р., а також штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Згідно із п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019р. втратили чинність: постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; п. п. 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та додаток до неї.

Постанова Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019р. була офіційно опублікована 07.03.2019р. в газеті "Урядовий кур`єр", а тому в силу норм абз. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27.02.2014р. №794-VII вважається такою, що набрала чинності з 07.03.2019р.

Вважаючи наявною переплату на суму ,16 грн. за придбаний у АТ "НАК "Нафтогаз України" для потреб населення без лічильників природний газ за договорами від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 28.10.2016р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н та від 05.11.2018р. №18-504-Н, третя особа вдруге звернулася до позивача з вимогою щодо необхідності виконання постанови Кабінету Міністрів України №63 від 30.01.2019р. та №143 від 27.02.2019р. (лист від 11.04.2019р. №49703-Сл-5589-0419), в якій просила здійснити відповідні корегування заборгованості та штрафних санкцій в обліку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015р. до 01.02.2019р. (у розрізі цих договорів) (т.1 а.с.23-25).

У відповіді від 25.04.2019р. №26-3525/1.17-19 на повторну вимогу третьої особи позивач зазначив, що п.п. 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 втратили чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019р. №143, а тому реалізація їх на практиці є неможливою. Крім того, позивач зауважив, що зазначеними постановами Кабінету Міністрів України не встановлено та не визначено механізму корегування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу. Обсяги природного газу, передані АТ "НАК "Нафтогаз України" третій особі для потреб побутових споживачів, були оформлені на підставі наданих ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" актів приймання-передачі природного газу, у яких зазначено обсяги, ціни та вартість використаного природного газу. При цьому АТ "НАК "Нафтогаз України" були виписані податкові накладні та сплачені податки до державного бюджету України на всі суми та обсяги газу, наведені в зазначених актах приймання-передачі природного газу. Тому позивач, наголосивши на неможливості корегування лише вартості (заборгованості, штрафних санкцій) без корегування ціни або обсягу природного газу, повідомив третю особу про відсутність підстав для корегування заборгованості та штрафних санкцій і повернув надані нею разом з листом від 11.04.2019р. №49703-Сл-5589-0419 документи без підписання.

02.05.2019р. між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" як первісним кредитором та ПАТ "Дніпропетровськгаз", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги №02-05/19, за умовами якого первісний кредитор (третя особа) відступає, а новий кредитор (відповідач) набуває право вимоги на суму 382457448,59 грн. за зобов`язанням, яке виникло у АТ "НАК "Нафтогаз Україна" в частині вартості отриманого природного газу та розподіленого населенню ПАТ "Дніпропетровськгаз" за договорами, за якими заборгованість АТ "НАК "Нафтогаз Україна" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" становить: 70010998,41 грн. (договір від 30.06.2015р. №15-709-Н); 166307009,31 грн. (договір від 30.12.2015р. №16-106-Н); 58524863,92 грн. (договір від 28.10.2016р. №16-405-Н); 36649003,97 грн. (договір від 12.04.2017р. №17-204-Н); 42915085,12 грн. (договір від 29.09.2017о. №17-404-Н); 8050487,87 грн. (договір від 05.11.2018р. №18-504-Н) (т.2 а.с.154-155).

Згідно із п. 1.2 зазначеного договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до п. 1.3 договору право вимоги, що відступається за цим договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідне право вимоги.

03.05.2019р. на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" від АТ "Дніпропетровськгаз" надійшли повідомлення від 02.05.2019р. №497007.2 Сл-6463-0518 про заміну первісного кредитора та вимога від 02.05.2019р. №490007.1-Сл-7677-0519 про виконання грошового зобов`язання (т.1 а.с.47-53).

Вимога АТ "Дніпропетровськгаз" мотивована тим, що між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) та АТ "Дніпропетровськгаз" (новий кредитор) укладено договір від 02.05.2019р. №02-05/19 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо виконання грошового зобов`язання у сумі 382457448,59 грн., яке є переплатою і виникло у зв`язку з невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 та від 27.02.2019р. №143 в рамках договорів, укладених між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 28.10.2016р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н та від 05.11.2018р. №18-504-Н.

11.05.2019р. АТ "Дніпропетровськгаз" направило на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" заяву №490007-Сл-7969-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (т.1 а.с.54-55). Відповідач повідомив, що має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання в сумі 362159166,57 грн., яке складається з: 348222726,62 грн. - заборгованість за природний газ; 3583797,82 грн. - 3% річних; 9972484,42 грн. - інфляційні втрати; 181027,48 грн. - витрати зі сплати судового збору, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постановою Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "Дніпропетровськгаз" про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-137-ВТВ. Одночасно АТ "НАК "Нафтогаз України" має перед АТ "Дніпропетровськгаз" непогашене грошове зобов`язання у сумі 382457448,59 грн., яке виникло у зв`язку з невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" від 02.05.2019р. №490007.1-Сл-7677-0519. Строк виконання даного зобов`язання настав 11.05.2019р. Посилаючись на положення ст. 601 ЦК України, відповідач заявив про припинення зобов`язання, яке виникло на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постанови Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16 у сумі 362159166,57 грн. шляхом його зарахування.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020р. залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2020р. та постановою Верховного Суду від 23.09.2020р. у справі №904/2215/19 позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "Дніпропетровськгаз" задоволено у повному обсязі; визнано недійсним правочин, оформлений АТ "Дніпропетровськгаз" заявою від 11.05.2019р. №490007-Сл-7969-0519.

26.03.2021р. до АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла нова заява АТ "Дніпропетровськгаз" від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі договору відступлення права вимоги від 02.05.2019р. №02-05/19, в якій відповідач зазначив про наявність у позивача перед АТ "Дніпропетровськгаз" заборгованості, що утворилась у зв`язку з невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" від 02.05.2019р. №49007.1-Сл-7677-0519 (т.1 а.с.56-57).

За змістом заяви відповідача від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 АТ "Дніпропетровськгаз" має перед АТ "НАК "Нафтогаз України" непогашене грошове зобов`язання в сумі 294293380,98 грн., яке складається із сум підтверджених постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постановою Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" до АТ "Дніпропетровськгаз" про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-137-ВТВ. Одночасно АТ "НАК "Нафтогаз України" має перед АТ "Дніпропетровськгаз" непогашене зобов`язання у сумі 382457448,59 грн., яке виникло у зв`язку з невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" вимоги "Дніпропетровськгаз" від 02.05.2019р. №49007.1-Сл-7677-0519 та строк виконання якого настав 11.05.2019р.

АТ "Дніпропетровськгаз" у заяві про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 заявило про припинення зобов`язання в сумі 294293380,98 грн,. що виникло на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постанови Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 904/4470/16. Таким чином, заборгованість АТ "Дніпропетровськгаз" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постанови Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16 відсутня.

Позивач не визнає своєї заборгованості у сумі 382457448,59 грн.

З огляду на відсутність безспірності вимог, зарахування яких оформлене заявою відповідача від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, позивач вважає порушеним своє право на грошові кошти, які є предметом зарахування, що і стало підставою звернення позивача до місцевого господарського суду із даним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які учасники провадження у справі посилаються в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані із виконанням.

Таким чином, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад грошей); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в п. 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018р. у справі №914/3217/16.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі №910/21652/17, від 11.092018р. у справі №910/21648/17, від 11.10.2018р. у справі №910/23246/17, від 15.08.2019р. у справі №910/21683/17, від 11.09.2019р. у справі №910/21566/17, від 25.09.2019р. у справі №910/21645/17, від 01.10.2019р. у справі №910/12968/17, від 05.11.2019р. у справі №914/2326/18.

Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахування положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості не спростовує висновку про безспірність заборгованості цього боржника.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові від 15.01.2020р. у справі №305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду.

У постановах від 28.02.2018р. у справі №910/4312/17, від 04.07.2018р. у справі №910/16430/16, від 05.07.2018р. у справі №914/3013/16, від 19.07.2018р. у справі №910/14503/16, від 26.09.2018р. у справі №910/20105/17, від 04.04.2019р. у справі №918/329/18 Верховний Суд зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021р. у справі №910/11116/19, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (ст. ст. 601, 602 ЦК України) наступним чином.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених ст. 601 ЦК України та відсутності заборон, передбачених ст. 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом при вирішенні спору.

У даній справі АТ "НАК "Нафтогаз України" наголошує на безпідставності зарахування відповідачем як новим кредитором вимог до АТ "НАК "Нафтогаз України" на суму 382457448,59 грн. згідно з укладеним із ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) договором про відступлення права вимоги №02-05/19 від 02.05.2019р. та грошових зобов`язань відповідача перед АТ "НАК "Нафтогаз України" на суму 362159166,57 грн., які виникли на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. та постанови Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі №904/4470/16.

Позивач стверджує, що вимоги відповідача на суму 382457448,59 грн. є спірними, оскільки ґрунтуються на помилковій позиції відповідача про те, що ця сума є переплатою, яка виникла начебто через невиконання АТ "НАК "Нафтогаз України" постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 та від 27.02.2019р. №143 в рамках договорів, укладених між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 12.04.2017р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н, від 05.11.2018р. №18-504-Н.

На думку позивача, постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019р. не встановлено та не визначено можливості корегування використаних побутовими споживачами обсягів природного газу, про що АТ "НАК "Нафтогаз України" неодноразово своїми листами інформувало ТОВ "Дніпропетровськгаз збут"; доводи відповідача про існування зобов`язання АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у вигляді переплати, здійсненої ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015р. по січень 2019р. включно на підставі договорів купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 12.04.2017р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н, від 05.11.2018р. №18-504-Н, засновані на припущеннях в результаті довільного тлумачення постанов уряду.

Апеляційний господарський суд зазначає, що доводи відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень висновків суду першої інстанції про неможливість припинення зобов`язання відповідача шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у зв`язку з відсутністю ознак безспірності його вимог до позивача.

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача та вважає, що місцевий господарський суд не припустився помилки при застосуванні до спірних правовідносин приписів ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно із ч. 5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Водночас, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав та відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

Матеріали даної справи свідчать про неузгодженість стосовно зустрічного зобов`язання та відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, судами не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність між сторонами спору щодо здійсненого зарахування зустрічних однорідних вимог, як обов`язкової передумови для припинення зобов`язання з цих підстав. При цьому, відповідач не підтвердив наявності підстав для зарахування належними і допустимими доказами, а лише послався на обставину укладення договору відступлення прав вимоги з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут". За таких обставин, спірна сума не прийнята судом першої інстанції як зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, п`ятою та 6 ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сторони у даній справі мають різне розуміння (тлумачення) змісту постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та від 27.02.2019р. №143 "Питання споживання природного газу".

Так, за твердженням третьої особи протягом 2015 - 2019 років ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" закуповувало природний газ для потреб населення, у тому числі для споживачів без газових лічильників, виключно в АТ "НАК "Нафтогаз України". Тому, з прийняттям зазначених постанов Кабінету Міністрів України виникла різниця у вартості природного газу, спожитого населенням за нормами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 та вартістю природного газу, спожитого населенням за нормами, за якими не допускається заборгованість згідно з постановами від 08.02.2019р. №63 та від 27.02.2019р. №143. На думку ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у нього виникла переплата перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договорами поставки природного газу, за якими закуповувався газ для потреб населення без лічильників газу.

Відповідач та третя особа вважають, що внаслідок проведення корегування (на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 та від 27.02.2019р. №143) ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" набуло право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 382457448,59 грн. з підстав, передбачених ч. 3 ст. 11 та ч. 4 ст. 4 ЦК України (цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, у тому числі постанов Кабінету Міністрів України).

АТ "НАК "Нафтогаз України", у свою чергу, зазначає про те, що розрахунки з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за договорами купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-709-Н, від 30.12.2015р. №16-106-Н, від 28.10.2016р. №16-405-Н, від 28.10.2016р. №17-204-Н, від 29.09.2017р. №17-404-Н та від 05.11.2018р. №18-504-Н закриті згідно з підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу, які в повному обсязі оплачені третьою особою, що нею не заперечується. Наявність переплати за цими договорами за період поставки з липня 2015р. по січень 2019р. АТ "НАК "Нафтогаз України" не визнає, вказуючи, що п.п. 1 - 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та додаток до неї втратили чинність, а передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019р. №143 "Питання споживання природного газу" положення, на які посилаються третя особа та відповідач, не містять обов`язку АТ "НАК "Нафтогаз України" з корегування вартості газу чи зміни прав за договорами постачання газу за періоди до набрання ними (постановами) чинності, у зв`язку з чим доводи відповідача та третьої особи про зобов`язання позивача вчинити дії щодо зміни вартості газу, у тому числі, шляхом підписання корегуючих актів, не відповідають змісту цієї постанови.

Наведені обставин свідчать про невизнання позивачем зобов`язань, які за твердженням відповідача, виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного відповідачем з третьою особою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту постанов Кабінету Міністрів України №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" та №143 "Питання споживання природного газу" не вбачається покладення на АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язання повернути ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі, за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Крім того, вказані постанови не наділяють суб`єктів господарювання правом вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України".

В зв`язку з наведеним, доводи відповідача про те, що в нього виникло право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо повернення грошових коштів за відповідним договором із третьою особою внаслідок проведеного нею на підставі законодавчого акту одностороннього корегування господарських зобов`язань є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні змісту наведених постанов Кабінету Міністрів України, що не відповідає їх дійсному змісту.

Наведене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2020р. у справі №904/3173/19.

Учасниками справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу газу, який був використаний населенням за відсутності газових лічильників із застосуванням норм споживання природного газу протягом спірного періоду відповідно до умов договору, Кодексів газорозподільних систем та газотранспортної системи.

У зв`язку з цим неможливо зробити висновок про виконання сторонами п. 4.1 договорів купівлі-продажу природного газу в частині застосування сторонами цих договорів норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996р. №619.

Станом на час складання третьою особою корегуючих актів та актів-розрахунків розрахунки за договорами купівлі-продажу природного газу №16-106-Н від 30.12.2015р., №16-405-Н від 28.10.2016р.; №17-204-Н від 12.04.2017р., №17-404-Н від 29.09.2017р., №18-504-Н від 05.11.2018р. були проведені без зауважень, заборгованість була відсутня.

Матеріали даної справи не містять первинних бухгалтерських документів, складених за участю позивача, які б підтверджували визнання ним зустрічного зобов`язання, що є необхідною умовою правомірності правочину з припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінюючи наданий відповідачем звіт з надання впевненості незалежного аудитора від 10.06.2019р., який не є висновком експерта, судом першої інстанції правомірно взято до уваги положення Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" аудиторський звіт передбачає надання впевненості користувачам шляхом висловлення незалежної думки аудитора про відповідність в усіх суттєвих аспектах фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам.

Зі змісту звіту з надання впевненості незалежного аудитора від 10.06.2019р. вбачається, що цей документ не є результатом аудиту фінансової звітності, тобто аудиторським звітом, а є оформленням результату надання аудиторської послуги з надання впевненості щодо наявності заборгованості (грошового зобов`язання) шляхом висловлення аудитором його незалежної думки з вказаного питання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновки, викладені у звіті з надання впевненості незалежного аудитора від 10.06.2019р., є лише суб`єктивною думкою аудитора, якого не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок з питань, щодо яких замовлено надання аудиторських послуг. Тому звіт з надання впевненості незалежного аудитора від 10.06.2019р. не є допустимим доказом відповідно до вимог ГПК України.

Згідно з наданим до матеріалів справи висновком експерта від 23.09.2020р. №5124/20-21 за результатами проведення судової економічної експертизи у кримінальному провадженні №0000534, на вирішення якої було поставлено, зокрема, питання щодо документального підтвердження розрахунку умовного активу ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за період з 2015р. по 2019р. станом на 31.12.2019р. у загальній сумі 1756256 тис. грн., експертом зроблено висновок, що за результатом дослідження корегувальних актів ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" розрахунок умовного активу АТ "Дніпропетровськгаз" за період з 2015р. по 2019р. станом на 31.12.2019р. підтверджується в загальній сумі 1756256 тис. грн, але питання в частині документального підтвердження права вимоги боргу, переданого ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" до АТ "Дніпропетровськгаз", виходить за межі компетенції експерта економіста та експертом не вирішується.

Матеріалами справи не підтверджується безспірність зустрічної вимоги відповідача щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, зарахування якого передбачено оспорюваним правочином, оформленим заявою АТ "Дніпропетровськгаз" від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

В зв`язку з чим, заява АТ "Дніпропетровськгаз" від 24.03.2021р. №490007.1-Сл5215-0321 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам ст.601 ЦК України, що, у свою чергу, є підставою для визнання її недійсною, як такої, що вчинена із порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Встановлення зазначених обставин є достатньою правовою підставою для задоволення заявленого позову.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що у справі №910/11116/19, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, на відміну від справи, що розглядається, судом було встановлено безспірність вимог, що були предметом зарахування, з огляду на їх підтвердження відповідачем належними та допустимими доказами, тоді як єдиним аргументом позивача проти зарахування була наявність судового спору про стягнення зарахованої заборгованості. З огляду саме на такі фактичні обставини справи Верховний Суд погодився з висновками апеляційного господарського суду про відмову в позові про стягнення заборгованості з підстав припинення відповідного зобов`язання відповідача.

Висновки суду першої інстанції у справі, що переглядається, не суперечать висновкам Верховного Суду у справі №910/11116/19, а відмінність правозастосування у судовому рішенні зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норм ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

З мотивів, наведених у п. 3.3. даної постанови, апеляційний господарський суд погоджується із обґрунтованими доводами позивача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи межі перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять порушення судом норм матеріального і процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності із нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення були дотримані.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в апеляційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний господарський суд, з підстав, викладених у п. 3.3 даної постанови, дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2021р. у справі №904/4895/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.06.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз