ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа№ 910/576/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача за первісним позовом: не з`явився;

від відповідача за первісним позовом: Золотопуп Сергій Васильович (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 (повне рішення складено 01.10.2021)

у справі № 910/576/21 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни

до Житлово-будівельного кооперативу "Нептун"

про стягнення 278 261,00 грн

та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Нептун"

до Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни

про стягнення 51 505,70 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

15.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни з вимогами до Житлово-будівельного кооперативу "Нептун" про відшкодування шкоди у розмірі 278 261 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок залиття приміщення 22.05.2020 та 26.05.2020, орендованого у відповідача, позивачу була завдана шкода у розмірі 257 261 грн 00 коп. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15 000 грн 00 коп. витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна та 6 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

15.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Житлово-будівельного кооперативу "Нептун" з вимогами до Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни про стягнення 51 505 грн 70 коп. заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, в тому числі: 50 100 грн 00 коп. основної заборгованості, 606 грн 25 коп. пені та 799 грн 45 коп. 3 % річних, а також виселення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 не сплачує орендні платежі, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 50 100,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідач на свою користь 606 грн 25 коп. пені та 799 грн 45 коп. 3 % річних, а також виселити відповідача з орендованого нерухомого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у задоволенні первісного позову Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни з вимогами до Житлово-будівельного кооперативу "Нептун" про відшкодування шкоди у розмірі 278 261 грн 00 коп. відмовлено повністю. Зустрічний позов Житлово-будівельного кооперативу "Нептун" з вимогами до Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни про стягнення 51 505,70 грн заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, в тому числі: 50 100,00 грн основної заборгованості, 606,25 грн пені та 799,45 грн 3% річних та виселення задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на користь Житлово-будівельного кооперативу "Нептун" 50 100,00 грн основної заборгованості, 606,25 грн пені, 799,45 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 4 540,00 грн. Зазначено в рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Виселено Фізичну особу-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни з нерухомого майна - нежитлового приміщення підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києві, загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення.

Рішення мотивоване тим, що з огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач як власник приміщення повинен відшкодувати позивачу 257 261 грн 00 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття орендованого приміщення, судом не встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, наявності протиправної поведінки відповідача, наявності вини відповідача у завданні збитків, та в свою чергу причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, понесеними позивачем. Враховуючи вищезазначене, позивач не довів, що дії або бездіяльність відповідача призвели до спричинення позивачу майнової шкоди, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 257 261 грн 00 коп., а також 15 000 грн 00 коп. витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна та 6 000 грн 00 коп. моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. З огляду на встановлення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів за договором оренди від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на суму 50 100,00 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 606 грн 25 коп. пені та 799 грн 45 коп. 3 % річних. З огляду на доведення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором оренди від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, вимоги позивача про стягнення з відповідача 606,25 грн пені та 799,45 грн 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача. У зв`язку із закінченням строку оренди 31.12.2020 за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, відповідач втрачає статус орендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права користування спірним приміщенням не має, позовні вимоги про виселення орендаря із займаного приміщення визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Лісовол Олександра Вікторівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник просить прийняти до уваги, що актами не прямо, але вказується, що залиття приміщення відбувалось з вини відповідача, з огляду на недбале обслуговування об`єктів, що знаходяться на балансі ЖБК "Нептун", а саме: технічного приміщення (підвалу) будинку по вул. Русанівська набережна, 20.

Скаржник зазначає про те, що згідно із висновком експертного дослідження № 1019/09 від 21.09.2020 розмір матеріальної (майнової) шкоди, завданої нежитловому приміщенню підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна, загальною площею 40,00 кв.м, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення, внаслідок залиття, що сталося 22 і 26 травня 2020, складає 257 261,00 грн.

Також скаржник зазначає, що приміщення було орендоване ним для здійснення професійної діяльності (соляна кімната), проте, у зв`язку із його залиттям, що зумовлювало необхідність проведення ремонтних робіт, дане приміщення не може використовуватися за призначенням протягом тривалого часу, тому відповідно п. 4.6 договору оренди нежитлового приміщення "орендар звільняється від орендної плати за весь час, протягом якого орендоване приміщення не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, відповідно до двохсторонніх актів, складених орендодавцем і орендарем, відповідно позивач може не сплачувати орендну плату.

Скаржник звертає увагу на те, що орендар не міг використовувати приміщення та, відповідно, не мав змоги заробляти кошти для оплати оренди, саме з цієї причини позивач вимушений звернутись до ЖБК "Нептун" за відшкодуванням завданої з його вини матеріальну шкоду або здійснення ремонту приміщення, проте ніякої реакції з боку відповідача так і не було, окрім затягування вирішення даного питання, саме тому позивач і звернувся до суду.

На думку скаржника, враховуючи все вищевикладене в сукупності, є доведеним факт, що залиття нежитлового приміщення 20 по вул. Русанівська набережна, внаслідок якого внутрішнє оздоблення даного приміщення зазнало пошкоджень, відбулось з вини відповідача, а саме: у зв`язку з неналежним виконанням ЖБК "Нептун" своїх обов`язків утримуючої обслуговуючої організації, між заподіяною шкодою та неправомірними діями відповідача є прямий причинно-наслідковий зв`язок, а тому, завдана майнова шкода підлягає повному відшкодуванню за рахунок відповідача, в порядку статті 1166 ЦК України, при цьому, такі витрати не обов`язково повинні бути пов`язані із відновленням пошкодженої речі, зокрема, до витрат, які можна вважати такими, що понесені у зв`язку із пошкодженням речі, тобто є збитками, відносяться витрати на тимчасову заміну пошкодженої речі, штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам у зв`язку з неможливістю належно використовувати пошкоджену річ, витрати на утримання пошкодженої речі за відсутності можливості її використання за призначенням і отримання доходу. Розмір заподіяної позивачем моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві та його родині, витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що із акту залиття від 22.05.2020 вбачається, що причиною залиття стала аварія в мережі водовідведення офісного приміщення першого поверху будинку, розміщеної в суміжному з орендованим приміщенням, а не в загальнобудинкових мережах багатоквартирного будинку, що свідчить про відсутність вини у залитті відповідача - ЖБК "Нептун" і про ймовірність вини у залитті інших осіб - власників та користувачів офісного приміщення першого поверху будинку, що розташований над орендованим позивачем приміщенням, а листом від 09.02.2021 № 139/21 ТОВ "Вдомалад", повідомлено, що внутрішньо будинкові мережі центрального опалення, холодного, гарячого водопостачання та водовідведення багатоквартирного житлового будинку відповідача за первісним позовом № 20 по вул. Русанівська Набережна, знаходяться на обслуговуванні у ТОВ "Вдомалад" і у період з 23.05.2020 по 28.05.2020 до диспетчерської служби не надходило заявок по аварійній ситуації або витоки із загальнобудинкових мереж опалення, холодного і гарячого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. У підвальних приміщеннях вищевказаного будинку в період з 23.05.2020 по 28.05.2020 не було виявлено витоків із загальнобудинкових мереж опалення, холодного і гарячого водопостачання та водовідведення.

Отже, акт залиття від 28.05.2020 свідчить про відсутність вини у залитті відповідача і про ймовірність вини у залитті інших осіб - власників та користувачів офісного приміщення першого поверху будинку, що розташований над орендованим позивачем приміщенням, що не є предметом даного спору.

Відповідач за первісним позовом зазначає про те, що його вина у залитті орендованого позивачем приміщення не встановлена та не підтверджена іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 21.09.2020 № 1019/09-2020, яким визначено розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття приміщення, однак, цей висновок не встановлює причини залиття, не встановлює, що така шкода була заподіяна відповідачем, а також не містить відомостей про вину відповідача, не містить відомостей причинно-наслідковий зв`язок між діянням (діями чи бездіяльністю) відповідача, всупереч встановлених законодавством його обов`язків, та шкодою, заподіяною майну позивача.

Відповідач за первісним позовом зазначає про те, що усі пошкоджені елементи орендованого приміщення, що на думку позивача унеможливили використання орендованого приміщення, неможливо відокремити без шкоди для приміщення і вони були здійснені позивачем без попередньої письмової згоди відповідача, а відповідно до ч. 5 ст. 788 ЦК України, якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідач за первісним позовом вказує на те, що договір припиняється в термін, визначений п. 3.2 договору, а додаткової угоди не було укладено, відтак позивач зобов`язаний був звільнити орендоване приміщення з 01.01.2021. натомість позивач фактично виселився із займаного орендованого приміщення 28.10.2021, вимога про виселення з якого є предметом зустрічного позову у цій справі, про що складно акт від 03.07.2018 № 03/07/2018-02.

Після залиття орендованого приміщення 22.05.2020 та 26.05.2020 позивач не зверталась до відповідача з питань складення двосторонніх актів про звільнення її як орендаря від орендної плати за весь час, протягом якого орендоване приміщення не могло бути використане нею через обставини, за які вона не відповідає, складення яких передбачено п. 4.5 договору оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, не зверталась до відповідача з пропозицією повернути орендоване приміщення, не передавала йому ключі від приміщення, а продовжила користуватись ним для зберігання належного йому майна і цінностей та в інших цілях, аж до 28.10.2021. Також позивач не скористався своїм правом звільнення від оплати орендної плати, передбаченим статтею 11 "Форс-мажор" договору оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, та не подав доказів дії обставин непереборної сили, які перешкоджають виконанню умов цього договору, доказів повідомлення про ці обставини іншої сторони та не скористався правом відмови від договору, внаслідок дії цих обставин.

Також у відзиві на апеляційну скаргу ЖБК "Нептун повідомив про те, що відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач вже поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції за цією апеляційною скаргою, сума судових витрат відповідача складає орієнтовно 5 000,00 грн, а саме: 3 000,00 грн на оплату професійної правничої допомоги адвоката зі складання цього відзиву на апеляційну скаргу, які не були оплачені на дату подання відзиву та підлягають оплаті незалежно від результату розгляду справи судом на умовах договору про надання правничої допомоги № 27/01/2021 від 27.01.2021 та акту приймання-передачі наданих послуг від 22.12.2021 та по 2 000,00 грн за кожну годину надання професійної правничої допомоги адвоката, яка знадобиться для надання правової допомоги у даній справи в суді апеляційної інстанції, що орієнтовно може становити 2 000,00 грн, які підлягають оплаті на умовах договору про надання правничої допомоги № 27/01/2021 від 27.01.2021, а докази цих витрат будуть подані суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 28.10.2021 справу № 910/576/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/576/21 у розмірі 9 665,88 грн.

26.11.2021 відповідачем подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано квитанцію №0.0..1 від 25.11.2021, яка свідчить про сплату судового збору у розмірі 9 665,88 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21. Призначено справу № 910/576/21 до розгляду у судовому засіданні 23.12.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021, для розгляду справи № 910/576/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Барсук М.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 прийнято справу № 910/576/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Барсук М.А., Буравльов С.І.

На підставі ст. 216 ГПК України, заяву про перенесення судового засідання задоволено. Відкладено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 на 03.02.2022.

Судове засідання у справі № 910/576/21, призначене на 03.02.2022, не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гаврилюка О.М.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.05.2022, у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2022, для розгляду справи № 910/576/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Ткаченко Б.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2022 прийнято справу № 910/576/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Ткаченко Б.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 призначено розгляд справи №910/576/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 на 16.06.2022.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, тимчасову непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/576/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 16.06.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 9110/576/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції щодо первісного позову

03.07.2018 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір оренди нежитлового приміщення № 03/07/2018-02 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач за первісним позовом, за договором орендодавець, зобов`язується передати позивачу за первісним позовом, за договором орендарю, у тимчасове платне користування нежитлове приміщення підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києва (надалі - орендоване приміщення) загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення, що є невід`ємною частиною цього договору, а позивач за первісним позовом зобов`язується прийняти це приміщення, використовувати його і сплачувати орендну плату та повернути його відповідачу за первісним позовом на умовах цього договору.

Орендоване приміщення належить на праві власності відповідачу за первісним позовом на підставі ч. 3 ст. 19 Закону України "Про кооперацію", ч. 1 ст. 384 ЦК України (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 1.4. договору орендоване приміщення передається в оренду з метою його використання виключено для здійснення діяльності із забезпечення фізичного комфорту.

Згідно з пунктом 2.1. договору прийом-передача приміщення від відповідача за первісним позовом позивачу за первісним позовом здійснюється комісією, до складу якої входять позивач за первісним позовом і представник (представники) відповідача за первісним позовом, та оформлюється актом приймання-передачі в дату укладення цього договору.

Відповідно до акта приймання-передачі нежитлового приміщення по договору від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 відповідач за первісним позовом передав позивачу за первісним позовом приміщення першого поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києва (надалі - орендоване приміщення) загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення.

Первісний позов обґрунтовано тим, що внаслідок залиття приміщення 22.05.2020 та 26.05.2020, орендованого позивачем, останньому була завдана шкода у розмірі 257 261 грн 00 коп., яку відповідач, як власник приміщення, повинен відшкодувати. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15 000 грн 00 коп. витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна та 6 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2020, комісією у складі: голови правління відповідача за первісним позовом, членів правління відповідача за первісним позовом, слюсаря-монтажника (сантехніка) складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), відповідно до якого встановлено, що 22.05.2020 у будинку № 20 по вул. Русанівська набережна, у нежитловому приміщенні підвального поверху загальною площею 40 кв.м, що перебуває в оренді позивача за первісним позовом на підставі договору оренди від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 трапилось залиття, в результаті якого було затоплено водою підлогу тамбуру при вході в орендоване приміщення площею близько 1-1,5 кв.м в результаті потрапляння води з суміжних підвальних приміщень будинку. Інших руйнувань та пошкоджень майна та обладнання в орендованому приміщення не виявлено. Причиною залиття стала аварія в мережі водовідведення офісного приміщення першого поверху будинку, розміщеної в суміжному з орендованим приміщення. Вказаний акт підписаний головою правління відповідача за первісним позовом, членами правління відповідача за первісним позовом, слюсарем-монтажником (сантехніком), а також О.В. Лісовол (22.07.2020).

В подальшому, 28.05.2020, комісією у складі: голови правління відповідача за первісним позовом, членів правління відповідача за первісним позовом, слюсаря-монтажника (сантехніка), складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), відповідно до якого встановлено, що 26.05.2020 у будинку № 20 по вул. Русанівська набережна, у нежитловому приміщенні підвального поверху загальною площею 40 кв. м, що перебуває в оренді позивача за первісним позовом на підставі договору оренди від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, трапилось залиття, в результаті якого орендоване приміщення було затоплене водою по усій площі шаром від 3 до 5 см, що призвело до замокання по всій площі приміщення лінолеумного покриття підлоги, руйнування і обвалення окремих ділянок та елементів облаштування орендованого приміщення, що виготовлені із солі внаслідок ввібрання сіллю води і водних випарувань, замокань прилеглих до підлоги частин дерев`яних вхідних дверей, листів стінового гіпсокартону. В акті вказано, що причину залиття комісії встановити не виявилося можливим, оскільки слідів потрапляння води до затопленого приміщення не виявлено. Висновки і рекомендації комісії: винні в залитті особи та причини залиття не встановлені. Рекомендації комісії: до встановлення причини залиття, для запобігання повторенню пошкодження майна, рекомендувати орендарю приміщення Лісовол О.В. суворо дотримуватися цільового використання орендованого приміщення у відповідності до умов договору оренди, не використовувати орендоване приміщення для зберігання цінних речей, а також майна, яке має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність, забезпечити постійний догляд за станом приміщення для своєчасного реагування та негайного повідомлення про виникнення аварій та запобігання збільшенню шкоди від їх наслідків. Вказаний акт підписаний головою правління відповідача за первісним позовом, членами правління відповідача за первісним позовом, слюсарем-монтажником (сантехніком), а також О.В. Лісовол (22.07.2020).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови щодо первісного позову

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України).

Відповідно до норм ч.ч. 1 та 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (частина 6 статті 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

Відповідно ч.ч. 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з нормами ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За правилами ст. 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачем збитків, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що залиття приміщення трапилось внаслідок дій або бездіяльності відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається із акту залиття від 22.05.2020 вбачається, що причиною залиття стала аварія в мережі водовідведення офісного приміщення першого поверху будинку, розміщеної в суміжному з орендованим приміщенням, а не в загально будинкових мережах багатоквартирного будинку, що свідчить про відсутність вини у залитті відповідача за первісним позовом і про ймовірність вини у залитті інших осіб.

Щодо акту залиття 28.05.2020, то колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно із листом від 09.02.2021 № 139/21 ТОВ "Вдомалад", повідомлено, що внутрішньо будинкові мережі центрального опалення, холодного, гарячого водопостачання та водовідведення багатоквартирного житлового будинку відповідача за первісним позовом № 20 по вул. Русанівська Набережна, знаходяться на обслуговуванні у ТОВ "Вдомалад" і у період з 23.05.2020 по 28.05.2020 до диспетчерської служби не надходило заявок по аварійній ситуації або витоки із загальнобудинкових мереж опалення, холодного і гарячого водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. У підвальних приміщеннях вищевказаного будинку в період з 23.05.2020 по 28.05.2020 не було виявлено витоків із загальнобудинкових мереж опалення, холодного і гарячого водопостачання та водовідведення.

Враховуючи викладене, акт залиття від 28.05.2020 свідчить про відсутність вини у залитті відповідача за первісним позовом.

Таким чином, з акта залиття від 22.05.2020 вбачається, що причиною залиття стала аварія в мережі водовідведення офісного приміщення першого поверху будинку, розміщеної в суміжному з орендованим приміщення, а відповідно до акта залиття від 28.05.2020 причину залиття комісії встановити не виявилося можливим, оскільки слідів потрапляння води до затопленого приміщення не виявлено. Висновки і рекомендації комісії: винні в залитті особи та причини залиття не встановлені.

Вказані акти підписані О.В.Лісовол без заперечень та зауважень.

Та обставина, що відповідач за первісним позовом є власником орендованого приміщення, не означає, що останній повинен відшкодовувати шкоду, завдану внаслідок залиття.

Відтак, вина відповідача у залитті приміщення не встановлена та не підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо наданого позивачем висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 21.09.2020 № 1019/09-2020, який підтверджує розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття приміщення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що вказаний висновок не встановлює причини залиття, не встановлює, що така шкода була заподіяна відповідачем, а також не містить відомостей про вину відповідача, не містить відомостей причинного-наслідкового зв`язку між діяннями (діями чи бездіяльністю) відповідача за первісним позовом, всупереч встановлених законодавством його обов`язків, та шкодою, заподіяною майну позивача.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що відповідно до п.п. 8.3.2, 8.3.3 договору відповідач за первісним позовом не несе відповідальність за шкоду заподіяну майну позивача за первісним позовом, яка відбулася не з вини відповідача за первісним позовом, а також за шкоду, заподіяну належним позивачу за первісним позовом цінним речам, а також майну, яке має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність, а у п. 12.8. договору зазначено, що ризик випадкового пошкодження орендованого приміщення, його оздоблення і обладнання в період з моменту його прийняття і до повернення за відповідним актом несе позивач за первісним позовом.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів наявності вини та протиправної поведінки саме відповідача за первісним позовом, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача за первісним позовом і завданими позивачу за первісним позовом збитками.

Враховуючи викладене, обставини та наявні матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що твердження позивача за первісним позовом на те, що у зв`язку із залиттям орендованого нежитлового приміщення підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києві (надалі - орендоване приміщення) загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, укладеним із відповідачем за первісним позовом, позивачу завдано збитків на суму 257 261,00 грн, яку відповідач за первісним позовом, як власник приміщення, повинен відшкодувати, є необґрунтованим.

Отже, у зв`язку із недоведенням позивачем за первісним позовом наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, наявності протиправної поведінки відповідача за первісним позовом, наявності вини відповідача за первісним позовом у завданні збитків, та в свою чергу причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача за первісним позовом та збитками, понесеними позивачем за первісним позовом, підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування відповідачем за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 257 261,00 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття орендованого приміщення, відсутні.

У зв`язку із чим, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 15 000,00 грн витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна та 6 000,00 грн моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про стягнення збитків.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції щодо первісного позову

Як вже зазначалось, 03.07.2018 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір оренди нежитлового приміщення № 03/07/2018-02 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач за зустрічним позовом, за договором орендодавець, зобов`язується передати відповідачу за зустрічним позовом, за договором орендарю, у тимчасове платне користування нежитлове приміщення підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києва (надалі - орендоване приміщення) загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення, що є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач за зустрічним позовом зобов`язується прийняти це приміщення, використовувати його і сплачувати орендну плату та повернути його позивачу за зустрічним позовом на умовах цього договору.

Орендоване приміщення належить на праві власності позивачу за первісним позовом на підставі ч. 3 ст. 19 Закону України "Про кооперацію", ч. 1 ст. 384 ЦК України (пункт 1.2. договору).

За змістом пунктів 3.1-3.4 договору цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Строк оренди орендованого приміщення за цим договором визначається з моменту прийняття орендованого приміщення відповідачем за зустрічним позовом до 31.12.2020.

Строк оренди може бути продовжено виключно за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору у формі єдиного документа.

У разі, якщо сторонами не буде укладено додаткову угоду про продовження строку дії цього договору договір припиняється в термін, зазначений у пункті 3.2. цього договору.

У пунктах 4.1, 4.2 договору зазначено, що розмір щомісячної орендної плати становить 4 000,00 грн за один місяць.

Орендна плата сплачується відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом в безготівковому порядку щомісячно останнього числа кожного розрахункового місяця.

Відповідно до акта приймання-передачі нежитлового приміщення по договору від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 позивач за зустрічним позовом передав відповідачу за зустрічним позовом приміщення першого поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києва (надалі - орендоване приміщення) загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення.

02.11.2018 між сторонами складено акт за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, відповідно до якого встановлено, що 01.11.2018 відбулося залиття орендованого Лісовол О.В. приміщення, де нею на орендованій площі була побудована соляна шахта. Так, 01.11.2018 було проведено включення опалення у будинку № 20. Під час робіт з видалення повітря із системи опалення будинку, слюсарем залишено відкритим вентель для продувки системи опалення у підвалі будинку № 20 на п`ятому будівельному стояку. В результаті вищезазначеного, відбулося залиття через стіну, яка прилягає до приміщення соляної шахти.

01.11.2018 між сторонами складено акт за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, в якому сторонами встановлено, що з 01.11.2018 у приміщенні загального користування - холі першого поверху перед орендованим приміщення позивача за зустрічним позовом виконуються будівельно-ремонтні роботи, пов`язані з утворенням будівельного пилу, тимчасово зберігаються будівельні матеріали, що тимчасово унеможливлюють використання відповідачем за зустрічним позовом орендованого приміщення. На підставі пункту 4.6. договору відповідач за зустрічним позовом звільняється від орендної плати за весь час, протягом якого орендоване приміщення не може бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, з 01.11.2018 до складання сторонами акту про припинення вищевказаних будівельно-ремонтних робіт. У пункті 5 акту зазначено, що позивач за зустрічним позовом відмовляється від майнових та немайнових вимог до відповідача за зустрічним позовом, які можуть бути обумовлені залиттям орендованого приміщення 01.11.2018, а відповідач за зустрічним позовом приймає таку відмову.

01.10.2019 між сторонами складено акт за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, в якому сторонами встановлено, що 01.10.2019 у приміщенні загального користування - холі першого поверху перед орендованим приміщення орендодавцем завершено будівельно-ремонтні роботи, які були пов`язані з утворенням будівельного пилу, при виконанні яких тимчасово зберігались будівельні матеріали, що тимчасово унеможливлювало використання відповідачем за зустрічним позовом орендованого приміщення. На підставі пункту 4.6. договору відповідач за зустрічним позовом був звільнений від орендної плати за весь час, протягом якого орендоване приміщення не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, з 01.11.2018 до складання сторонами цього акту про припинення вищевказаних будівельно-ремонтних робіт від 01.10.2019.

За змістом пункту 4.6. договору відповідач за зустрічним позовом звільняється від орендної плати за весь час, протягом якого орендоване приміщення не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, відповідно до двосторонніх актів, складених позивачем та відповідачем за зустрічним позовом.

Отже, орендна плата за період з 01.11.2018 по 01.10.2019 не нараховувалась.

В обгрунтування заявлених зустрічних позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 не сплачує орендні платежі, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 50 100,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь 606,25 грн пені та 799,45 грн 3% річних, а також виселити відповідача за зустрічним позовом з орендованого нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісного позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови щодо зустрічного позову

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно із ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір № 03/07/2018-02 є договором оренди.

Частиною 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із п. 6.1.2 договору відповідач за зустрічним позовом зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однак, відповідач за зустрічним позовом в порушення умов договору оренди від 03.07.2018 № 03/07/2018-02 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних платежів, у зв`язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість перед позивачем за зустрічним позовом у розмірі 50 100,00 грн, що не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем за зустрічним позовом не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 50 100,00 грн за період з липня 2018р. по жовтень 2018р., та з жовтня 2019р. по грудень 2019р., а також за 2020 рік, тому, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на суму 50 100,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.1.1 договору сторони погодили умову про те, що у випадку прострочення оплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню за увесь період прострочення у розмірі одного проценту від простроченої суми боргу за кожен день прострочення, але не більше 100% суми заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, здійснивши перерахунок сум пені та 3% річних, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми пені у розмірі 606,25 грн та 3% річних у розмірі 799,45 грн, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про виселення орендаря з орендованого приміщення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вже зазначалось, за змістом пунктів 3.1-3.4 договору цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Строк оренди орендованого приміщення за цим договором визначається з моменту прийняття орендованого приміщення орендарем до 31.12.2020. Строк оренди може бути продовжено виключно за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору у формі єдиного документа. У разі, якщо сторонами не буде укладено додаткову угоду про продовження строку дії цього договору договір припиняється в термін, зазначений у пункті 3.2. цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами не укладались додаткові угоди про продовження строку оренди. Відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, строк договору оренди закінчився 31.12.2020.

Стаття 785 ЦК України передбачає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

У пункті 7.1. договору вказано, що повернення приміщення здійснюється в день припинення цього договору комісією, до складу якої входять відповідач за зустрічним позовом і представник (представники) позивача за первісним позовом. Про повернення приміщення складається акт приймання-передачі.

Таким чином, у зв`язку із закінченням строку оренди 31.12.2020 за договором від 03.07.2018 № 03/07/2018-02, відповідач за зустрічним позовом втрачає статус орендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права користування спірним приміщенням не має, позовні вимоги про виселення відповідача за зустрічним позовом із займаного приміщення визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача за зустрічним позовом основної заборгованості у розмірі 50 100,00 грн, 606,25 грн пені та 799,45 грн 3% річних, а також наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про виселення відповідача за зустрічним позовом з нерухомого майна - нежитлового приміщення підвального поверху багатоквартирного будинку № 20 по вул. Русанівська набережна у місті Києві, загальною площею 40,00 метрів квадратних, позначене літерами "А" (площею 34,0 кв.м), "Б" (площею 3,0 кв.м), "В" (площею 3,0 кв.м) в плані орендованого приміщення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. ст. 76-78 ГПК України зокрема передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Скаржником не надано двосторонніх актів, складених між позивачем та відповідачем, відповідно до яких позивач міг не сплачувати орендну плату за спірний період.

Також скаржником не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, наявність протиправної поведінки відповідача за первісним позовом, наявність вини відповідача за первісним позовом у завданні збитків, та в свою чергу причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача за первісним позовом та збитками, понесеними позивачем за первісним позовом.

Висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 21.09.2020 № 1019/09-2020 не може бути взятий до уваги, оскільки висновок не встановлює причини залиття, не встановлює, що така шкода була заподіяна відповідачем, а також не містить відомостей про вину відповідача, не містить відомостей причинно-наслідковий зв`язок між діянням (діями чи бездіяльністю) відповідача, всупереч встановлених законодавством його обов`язків, та шкодою, заподіяною майну позивача.

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства та спростовуються матеріалами справи.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лісовол Олександри Вікторівни на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 у справі № 910/576/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/576/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.06.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

С.І. Буравльов