ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року м. Дніпро Справа № 912/2620/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Норма-Трак"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Глушков М.С.) від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Приватного підприємства "Норма-Трак" (вул. Мурманська, 3, с. Соколівське, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 27641)

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання недійним рішення, статуту, скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021р. ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства "Норма-Трак" про:

- визнання недійсним рішення загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року;

- визнання недійсним Статуту приватного підприємства "Норма-Трак", затвердженого рішенням загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року;

- скасування в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу приватне підприємство "Норма-Трак" (ідентифікаційний код 34201257) за записом № 7000563, яка проведена на підставі рішення загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року, та Статуту приватного підприємства "Норма-Трак", затвердженого рішенням загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення загальних зборів засновників Приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року, та Статут 2012 року, у відповідності до яких відбувся перерозподіл часток (прав голосу) учасників Приватного підприємства "Норма-Трак" не відповідають вимогам Цивільного та Господарського кодексів України, чим порушують корпоративні права позивача.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21:

- позовні вимоги задоволено повністю;

- визнано недійсним рішення загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року;

- визнано недійсним Статут приватного підприємства "Норма-Трак", затвердженого рішенням загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року;

- скасовано у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу приватне підприємство "Норма-Трак" (ідентифікаційний код 34201257) за записом № 7000563, яка проведена на підставі рішення загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року, та Статуту приватного підприємства "Норма-Трак", затвердженого рішенням загальних зборів засновників приватного підприємства "Норма-Трак", оформленого протоколом № 1 від 12 червня 2012 року;

- стягнуто з приватного підприємства "Норма-Трак" (вул. Мураманська, 3, с. Соколівське, Кіровоградський район, Кіровоградська область, 27641, ідентифікаційний код 34201257) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 6 810,00 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Приватне підприємство "Норма-Трак" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зокрема вказує наступне:

- позовні вимоги про визнання рішення загальних зборів товариства недійсним, визнання недійсним статуту чи недійсними змін до нього, визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства не відповідають налженим та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинено договір дарування частки у статутному капіталі ПП "Норма-Трак" із дотриманням простої письмової форми, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 і протоколом загальних зборів, який містить підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також виконанням рішення зборів здійснення на його підставі державної реєстрації змін до статуту ПП "Норма-Трак". Отже, у спірних правовідносинах волевиявлення ОСОБА_1 на безоплатне відчуження на користь ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ПП "Норма-Трак" та волевиявлення ОСОБА_2 на прийняття зазначеної частки виражене шляхом складання кількох документів. За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо нікчемності правочину з дарування вказаної частки не відповідає фактичним обставинам справи;

- у даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який не має ознак негаторного, тому посилання суду першої інстанції на триваюче порушення корпоративних прав позивача є безпідставним, отже, судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Норма-Трак" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21, у задоволенні заяви про зупинення дії рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21 відмовлено, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.02.2022р.

Судове засідання, призначене на 28.02.2022р., не відбулось у зв`язку із затвердженням Верховною Радою Указу Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні.

З метою забезпечення стабільного здійснення судочинства та беручи до уваги необхідність забезпечення права осіб на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2022р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.05.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2022р. клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 13.06.2022р.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, у відповідності до якого позивач просить залишити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень на доводи апеляційної скарги позивач вказує наступне:

- набуття ОСОБА_2 частки у статутному капіталі ПП "Норма-Трак" відбулося неправомірно з порушенням закону, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній правочин (договір), спрямований на відчуження майнових прав на вказану частку, який міг би підтвердити факт відчуження таких прав на основі волевиявлення сторін;

- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку має місце триваюче порушення корпоративних прав позивача, оскільки оспорюваним рішенням загальних зборів було фактично обмежено права позивача щодо здійснення управління підприємством, отже, строк позовної давності в даному випадку не застосовується. При цьому, позивач стверджує, що з оскаржуваними рішеннями загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак", оформлених протоколом № 1 від 12.06.2012р., та статутом ПП "Норма-Трак", затвердженим згаданим рішенням загальних зборів, вона ознайомилася тільки 03.05.2019р. із справи № 912/533/19, що розглядалася Господарським судом Кіровоградської області.

Третя особа не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, а також правом участі в судовому засіданні та не забезпечила явку представника, про час та місце судового засідання була повідомлена апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, приписи ст.ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представника третьої особи не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника третьої особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у 2006 році позивачем одноособово створено приватне підприємство "Норма-Трак" (ПП "НОРМА-ТРАК"), про що 02.03.2006 в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вчинено запис за № 1 000563.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 1.3. Статуту ПП "Норма-Трак", затвердженого 28.02.2006 (далі - Статут 2006 року), підприємство засновується на підставі чинного законодавства України для реалізації трудових, інтелектуальних та інших можливостей громадянина у виробничій та комерційній діяльності, під власний ризик, з правом найму робочої сили. Власником підприємства є ОСОБА_1 . З дня державної реєстрації підприємство набуває права юридичної особи, веде власний баланс, відкриває рахунки в банках, одержує печатку, штамп та користується іншими атрибутами юридичної особи.

Статутний капітал підприємства створюється за рахунок грошових коштів Власника та становить 100,00 гривень (пункт 6.1. Статуту 2006 року).

19.06.2012 державним реєстратором проведено державну реєстрацію змін до відомостей про ПП "Норма-Трак", в результаті чого засновником підприємства, крім ОСОБА_1 , стала також ОСОБА_2 , а статутний капітал поділено на частки: ОСОБА_1 - 50 часток, що дорівнює 50,00 грн та ОСОБА_2 - 50 часток, що дорівнює 50,00 грн.

Підставою для таких реєстраційних дій стали протокол № 1 загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак" від 12.06.2012, Статут ПП "Норма-Трак", затверджений рішенням загальних зборів ПП "НОРМА-ТРАК", оформленого протоколом № 1 від 12.06.2012 та заява ОСОБА_1 про передачу частини засновницьких прав і часток у статутному капіталі від 13.06.2012.

Як слідує із вказаного вище протоколу загальних зборів, 12.06.2012 відбулися загальні збори засновників ПП "Норма-Трак", на яких розглянуто заяву ОСОБА_1 про передачу частини засновницьких прав і часток у статутному капіталі у розмірі 50,00 гривень ОСОБА_2 , перерозподілено та затверджено частки у статутному капіталі між засновниками, затверджено статут ПП "Норма-Трак" у новій редакції.

У зв`язку з цим, Статутом ПП "Норма-Трак", затвердженого рішенням загальних зборів ПП "Норма-Трак", яке оформлене протоколом № 1 від 12.06.2012 (далі - Статут 2012 року), визначено, що засновниками підприємства є громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (пункт 1.5.).

Крім того, положеннями Статуту 2012 року встановлено, що для фінансування діяльності підприємства створюється статутний капітал у розмірі 100,00 грн, який поділений на 100 часток по 1,00 грн кожна. Статутний капітал може складатися з грошових та майнових внесків (пункт 5.1.). Кожний із учасників має таку кількість часток: ОСОБА_1 - 50 часток, що дорівнює 50,00 грн та ОСОБА_2 - 50 часток, що дорівнює 50,00 грн (пункт 5.2.).

За твердженням позивача, рішення загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак", оформлене протоколом № 1 від 12.06.2012 та Статут 2012 року, у відповідності до яких відбувся перерозподіл часток (прав голосу) учасників Приватного підприємства "Норма-Трак", не відповідають вимогам Цивільного та Господарського кодексів України, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції зробив висновок, що протокол загальних зборів учасників ПП "Норма-Трак" від 12.06.2012, підписаний позивачем та третьою особою не може вважатися договором дарування, укладеним у письмовій формі, оскільки у цьому документі хоча й вживається термін "передача частки", але неможливо встановити умови такого правочину, погоджені сторонами, адже не вказано про те, чи відбувається відчуження частки на оплатній чи безоплатній основі. Таким чином, протокол № 1 від 12.06.2012 не може вважатися правочином, в якому письмово виражено волевиявлення обох сторін на укладення договору дарування чи будь-якого іншого договору (купівлі-продажу, міни тощо).

Водночас, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце триваюче порушення корпоративних прав позивача та прав власника на майно підприємства, оскільки рішенням загальних зборів від 12.06.2012 та подальшим здійсненням державної реєстрації права власності на частку майна за ОСОБА_2 у підприємстві, було фактично обмежено права ОСОБА_1 щодо здійснення управлінням підприємством, а тому у даному випадку, немає значення коли позивач дізнався про оскаржуване рішення загальних зборів та здійснення державної реєстрації права власності на частку майна за ОСОБА_2 у підприємстві, оскільки вирішальним є встановлення обставин щодо наявності порушеного права позивача, за захистом якого подано даний позов, а тому у даному разі строки позовної давності не можуть бути застосовані.

Проте, судова колегія апеляційного суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 113 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин), господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

За ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства, зокрема мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Щодо правової природи приватного підприємства колегія суддів апеляційного суду керується висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 29.06.2021р. у справі № 916/2813/18.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (частина перша статті 113 цього ж Кодексу).

Частиною 1 ст. 63 Господарського кодексу України передбачена класифікація підприємств за ознакою форми власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2019 у справі № 917/1338/18 (провадження № 12-23гс19) погодилась із висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 917/1887/17, що характеристика юридичної особи як приватного підприємства - це характеристика того, на підставі якої власності його створено.

Отже, приватне підприємство - це не окрема організаційно-правова форма юридичної особи, а класифікуюча ознака юридичних осіб залежно від форми власності.

Разом із цим, за ознакою наявності чи відсутності учасників юридичні особи поділяються на товариства та установи, у зв`язку із чим приватне підприємство є товариством, оскільки воно має хоча б одного учасника.

Відповідно до частини першої статті 84 Цивільного кодексу України, товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи чи сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські кооперативні об`єднання, що діють з метою одержання прибутку. Отже, якщо приватне підприємство створене для ведення підприємницької діяльності й розподілу прибутку між учасниками (засновниками), то таке приватне підприємство є підприємницьким товариством.

Встановлення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство, а саме, що приватне підприємство є господарським товариством (зокрема, товариством з обмеженою або додатковою відповідальністю) або кооперативом (зокрема, сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням), у кожному конкретному випадку зумовлюватиме застосування до спірних правовідносин відповідного законодавства, зокрема законів України "Про господарські товариства", "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", "Про кооперацію", "Про сільськогосподарську кооперацію".

Для визначення виду підприємницького товариства, до якого належить приватне підприємство у цій справі, слід виходити з такого.

Зі статутів ПП "Норма-Трак", в редакціях як 2006, так і 2012 років, вбачається, що ПП "Норма-Трак" створено з метою здійснення підприємницької діяльності і отримання прибутку; ПП "Норма-Трак" має статутний капітал, поділений на частки, та не встановлено наявності в його статуті положень, які передбачають, що один член кооперативу має один голос у вищому органі, зокрема, з можливістю мати додаткову кількість голосів, а також що його учасники несуть відповідальність за зобов`язаннями приватного підприємства.

ПП "Норма-Трак" не випускає акції, а тому воно не може бути акціонерним товариством. Згідно із частиною третьою статті 96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Отже, за загальним правилом учасники (засновники) не несуть відповідальності за зобов`язаннями приватного підприємства (якщо інше не встановлено статутом). У такому випадку ПП "Норма-Трак" не є повним або командитним товариством чи товариством з додатковою відповідальністю, а відповідно до статті 84 Цивільного кодексу України в чинній редакції, яка встановлює вичерпний перелік підприємницьких товариств, таке підприємство може бути лише товариством з обмеженою відповідальністю або виробничим кооперативом (сільськогосподарським кооперативом, сільськогосподарським кооперативним об`єднанням).

Визначальною ознакою кооперативу є те, що один член кооперативу має лише один голос у вищому органі (абзац четвертий статті 4 Закону України "Про кооперацію", абзац перший частини третьої статті 4 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію"), з можливістю мати у певних випадках додаткову кількість голосів (абзац другий частини третьої статті 4 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію"). Отже, оскільки статутом ПП "Норма-Трак" не встановлено, що один член (засновник, учасник) має один голос у вищому органі, зокрема, з можливістю мати додаткову кількість голосів, то ПП "Норма-Трак" не є кооперативом.

У зв`язку із цим, судова колегія дійшла висновку, що ПП "Норма-Трак" у цій справі є товариством з обмеженою відповідальністю, отже до цього підприємства має бути застосоване відповідне законодавство.

Передусім судова колегія апеляційного суду з огляду на усталену судову практику Великої Палати Верховного Суду щодо захисту прав особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю, має зазначити наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підкреслювала, що єдиний належний спосіб захисту у такій категорії справ міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

У пунктах 60 - 61 постанови Велика Палата Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) зробила висновок, що позовні вимоги про визнання рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю недійсним, визнання недійсним статуту чи недійсними змін до нього, визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. Належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

У пункті 32 постанови від 18.03.2020 у справі № 466/3221/16-а та пункті 43 постанови від 01.04.2020 у справі № 813/1056/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт "д" пункту 3 частини п`ятої статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Цей висновок був застосований та підтверджений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 927/97/19 (провадження № 12-133гс19); від 08.09.2020 у справі № 916/667/19 (провадження № 12-145гс19); від 03.11.2020 у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20).

Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду мають загальний характер та мають враховуватись при вирішенні питання щодо належності обраного позивачем способу захисту в усіх справах, що стосуються зміни розміру часток та відновлення складу учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведені висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду, зважаючи на підстави та премет позову у цій справі, судова колегія апеляційного суду звертає увагу, що позивачем у цій справі обрано неефективний спосіб захисту, який не призведе до відновлення його порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правочину про передачу частки від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 складено заяву про безоплатну та добровільну часткову передачу належного їй права засновника ПП "Норма-Трак", а також про відступлення належної їй частки в статутному капіталі ПП "Норма-Трак" в розмірі 50,00 грн. від належної їй частки розміром 100,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначено, що відступлення здійснено нею на безоплатній основі з дотриманням вимог чинного законодавства щодо оформлення процедури переходу до правонаступника відповідних прав на умовах, які були сторонами попередньо узгоджені.

Підпис ОСОБА_1 на вказаній заяві 13.06.2012р. засвідчено ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу.

Матеріали справи містять Протокол № 1 від 12.06.2012р. загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак", згідно з яким на загальних зборах присутній засновник ОСОБА_1 , яка має 100 % голосів.

У відповідності до вказаного Протоколу, загальними зборами прийняті рішення:

1) про задоволення заяви ОСОБА_1 про передачу частини засновницьких прав і часток у статутному капіталі у розмірі 50,00 грн. на користь ОСОБА_2 ;

2) про перерозподіл та затвердження часток між учасниками ПП "Норма-Трак" у наступному розмірі:

- ОСОБА_1 50 часток, що дорівнює 50,00 грн.;

- ОСОБА_2 50 часток, що дорівнює 50,00 грн.

3) про затвердження нової редакції статуту ПП "Норма-Трак".

Вказаний Протокол підписаний ОСОБА_1 (голова зборів) та ОСОБА_2 (секретар зборів).

Також, в матеріалах справи міститься Статут ПП "Норма-Трак" затверджений рішенням зборів учасників, протокол № 1 від 12.06.2012р., у відповідності до п.п. 1.5. та 5.2. якого засновниками (учасниками) підприємства є наступні громадяни України з відповідним розподілом часток:

- ОСОБА_1 50 часток, що дорівнює 50,00 грн.;

- ОСОБА_2 50 часток, що дорівнює 50,00 грн.

Статут ПП "Норма-Трак" підписаний учасниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підписи яких 13.06.2012р. засвідчено ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу.

У силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відчуження власником свого майна визначено частиною першою статті 346 Цивільного кодексу України однією з підстав припинення права власності, які залежать від волі власника.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договором згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 цього Кодексу).

Згідно з положеннями статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.

Перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи врегульований статтею 147 Цивільного кодексу України (яка була чинною на день виникнення спірних відносин), положення якої кореспондуються зі статтею 53 Закону України "Про господарські товариства".

Згідно з положеннями зазначених норм права учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відступлення частки в статутному капіталі товариства має своєю метою припинити право власності на цю частку, щоб певна інша особа набула право на цю частку. Відступлення за правовою природою є відчуженням частки за волею учасника, що спрямоване на передачу учасником іншій особі (одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам) у власність належної йому частки або її частини. У вказаних відносинах поняття "відступлення" і "відчуження" є тотожними, оскільки вони є аналогічними за правовими наслідками.

Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо; відступлення частки не є окремим різновидом договору.

Якщо сторони або особа певним чином називають правочин який нею/ними вчиняється, але по суті він відповідає ознакам іншого правочину, мають застосовуватися норми, що регулюють цей останній правочин. Тобто якщо особа укладає правочин щодо відступлення (передачі) частки іншій особі і отримує за це кошти або інше майно чи майнові права, то це звичайний договір купівлі-продажу або міни. Якщо взамін частки особа нічого не отримує - це договір дарування.

Відповідно до частини першої статті 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частина друга статті 718 Цивільного кодексу України передбачає, що дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно з вимогами частини третьої статті 719 Цивільного кодексу України, договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 01.10.2019р. у справі № 909/1294/15 наведено наступні висновки щодо застосування норм права:

Відступлення учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки у статутному капіталі товариства, передбачене статтею 147 ЦК України та статтею 53 Закону України "Про господарські товариства", є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки воно відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Такий договір може укладатися в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статей 717, 719 ЦК України, договір дарування частки (корпоративних прав) у статутному капіталі товариства має вчинятися у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. Письмова форма договору дарування частки може вважатися дотриманою, зокрема, якщо волевиявлення сторін викладено в заяві учасника на ім`я товариства та протоколі загальних зборів учасників товариства за умови, що в цих документах зазначено про безоплатність передачі частки і протокол містить підписи обох сторін правочину (дарувальника і обдаровуваного).

Отже, виходячи з аналізу вищезазначеної заяви ОСОБА_1 та Протоколу № 1 від 12.06.2012р. загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак", судова колегія дійшла висновку, що у вказаних заяві та протоколі в сукупності достатньо чітко визначено волевиявлення ОСОБА_1 на безоплатну передачу частки у статутному капіталі ПП "Норма-Трак" у розмірі 50,00 грн. на користь ОСОБА_2 , а також волевиявлення ОСОБА_2 на прийняття вказаної частки, що з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду може вважатися укладенням між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правочину, який відповідає ознакам договору дарування частки (корпоративних прав).

Також, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному спорі має місце триваюче правопорушення та не може бути застосований строк позовної давності, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов, передбачений ст. 391 Цивільного кодексу України, отримав у літературі назву "негаторний". На вказані вимоги не може поширюватися позовна давність, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння.

Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

У справі же, що розглядається, майно частка у статутному капіталі (корпоративні права), вибули з володіння позивача, отже, зважаючи на підстави та премет позову у цій справі, судова колегія апеляційного суду зазначає, що даний позов не має ознак негаторного позову, тож для даних правовідносин мають бути застосовані загальні вимоги про позовну давність.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Твердження позивачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що з оскаржуваними рішеннями загальних зборів засновників ПП "Норма-Трак", оформлених протоколом № 1 від 12.06.2012р., та статутом ПП "Норма-Трак", затвердженим згаданим рішенням загальних зборів, вона ознайомилася тільки 03.05.2019р. із справи № 912/533/19, що розглядалася Господарським судом Кіровоградської області, спростовуються матеріалами справи, оскільки вказані документи були підписані самою позивачкою.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду констатує, що позивачем не доведено належними та допустими доказами обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є такими, що ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені матеріалами справи, а отже, є безпідставними та помилковими.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає за необхідне оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області скасувати у повному обсязі, як таке, що ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно з ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги слід покласти на позивача.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Норма-Трак" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.11.2021р. у справі № 912/2620/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В позові відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позову прокласти на ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Норма-Трак" судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 10 215,00 грн.

Доручити Господарському суду Кіровоградської області видати наказ згідно з вимогами ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 21.06.2022 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов