ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 915/577/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А., отримавши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» (вх. № 2-134/22 від 24.06.2022) у справі № 915/577/21 за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» (55200, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Кам`яномостівська, буд. 41)

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 11 047 374,00 грн.

суб`єкт оскарження: державний виконавець Первомайського відділу державної виконавчої служби в Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) Горбулінська Лілія Олександрівна (55213, Миколаївська область, місто Первомайськ, пров. Бебюш Капон, будинок 16)

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.10.2021 у справі № 915/577/21 позов Антимонопольного комітету України задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне управління № 13 в дохід загального фонду Державного бюджету України грошові кошти у загальній сумі 11 047 374,00 грн., з яких 5 523 687,00 грн. штраф, 5 523 687,00 грн. ? пеня. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-монтажне управління № 13 на користь Антимонопольного комітету України грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 165 710,61 грн.

01.02.2022 Господарським судом Миколаївської області було видано відповідні накази на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.10.2021 у справі № 915/577/21.

Згідно із частиною сьомою статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіальне наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Верховний Суд розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області на Господарський суд Одеської області.

24.06.2022 до Господарського суду Одеської області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» (вх. № 2-478/22) в якій просить суд поновити пропущений процесуальний строк для подачі скарги. Також просить суд визнати протиправним та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69097941 від 27.05.2022, головного державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) Горбулінської Лілії Олександрівни.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2022 скаргу № 915/577/21 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Шаратову Ю.А.

В обґрунтування поданої скарги (вх. № 2-478/22) Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» зазначає, що як вбачається з наказу Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2022, рішення набрало законної сили 17.04.2022, тобто строк для його пред`явлення закінчився 17.04.2022.

Скаржник зазначає, що Антимонопольний комітет України, який є стягувачем за виконавчим документом, порушив строк для пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання органами державної виконавчої служби України, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник зазначає, що з огляду на порушення Антимонопольним комітетом України строку на пред`явлення виконавчого документу, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2022 є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження. Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положення ГПК України, який набрав чинності з 15.12.2017, щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачають вчинення таких дій у строки, що обчислюються не в робочих, а календарних днях.

Так, згідно зі статтею 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Одночасно підпунктом а частини першої статті 341 ГПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: Термін дні, якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

З огляду на встановлений статтею 115 ГПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк підлягає обчисленню в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Таким чином, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 щодо застосування вищевказаних правових норм (щодо їх співвідношення як загальної і спеціальної) у спірних правовідносинах зазначено, що згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, законів України Про міжнародне приватне право, Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом України Про виконавче провадження.

ГПК України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VI цього Кодексу Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Стаття 74 Закону України Про виконавче провадження регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Стаття 74 Закону України Про виконавче провадження регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів. Так, у частині першій статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3-9).

Таким чином, стаття 74 Закону України Про виконавче провадження є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

У даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» звернулося до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом а частини першої статті 341 Господарського процесуального кодексу України, який є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства господарськими судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

За правилами статей 113, 115, 119 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, установлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом установлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 341 ГПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на дії органів ДВС може бути поновлено судом.

За змістом ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Хоча частина 5 статті 74 Закону України Про виконавче провадження і створює більш сприятливі умови для скаржника, але з огляду на передбачену частиною 2 статті 341 ГПК України можливість поновлення судом пропущеного строку для подання такої скарги, скаржник не позбавлений права на захист його інтересів у разі звернення до суду зі скаргою з пропуском встановленого строку за умови подання обґрунтованого клопотання про поновлення такого строку.

Відтак суд наголошує, що у разі звернення учасника виконавчого провадження (будь то стягувач чи боржник) поза межами 10-денного строку, встановленого нормами господарського процесуального законодавства для оскарження дій та рішень державних виконавців, такий учасник не позбавляється права на захист його порушеного права за умови подання клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин такого пропуску та визнання судом причин пропуску цього строку поважними.

Щодо пропуску 10-денного строку скаржник зазначає, що ним 14.06.2022 отримано поштою з повідомленням про вручення постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2022 № 69097941, головного державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса). Отже, на думку скаржника, строк передбачений для подачі скарги пропущений з поважних причин, тому, що постанову державного виконавця боржник отримав тільки 14.06.2022.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Згідно із частинами першою, другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Скаржником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2022 № 69097941 саме 14.06.2022. Тобто не доведено поважність причин пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця.

З огляду на наведене не підлягає задоволенню заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» про поновлення процесуального строку для подачі скарги.

Отже, у зв`язку із відмовою скаржнику в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі скарги, вказана скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» за приписами частини другої статті 118 ГПК України підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє скаржника у подальшому права на звернення з клопотанням про поновлення такого строку разом із відповідними доказами на підтвердження вказаних в ньому обставин.

Керуючись статтями 113, 115, 118, 119, 234, 235, 255, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» про поновлення пропущеного строку для подачі скарги.

2. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління « 13» (вх. № 2-478/22) залишити без розгляду.

Ухвала набрала законної сили 29 червня 2022 р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.А. Шаратов