ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 червня 2022 року Справа № 903/27/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/27/22

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

1) Державного підприємства Старовижівське лісове господарство, смт.Стара Вижівка

2) Державного підприємства Ковельське лісове господарство, м.Ковель

до Смідинської сільської ради, с. Смідин, Старовижівського району, Волинської області

про витребування земельної ділянки,

за участю представників:

від позивача: : Гаргола О.А. (діє в порядку самопредставництва),

від третьої особи-1: Багацький Є.Г. адвокат, ( ордер серії АС №1035702 від 15.02.2022)

від третьої особи-2: н/з,

від відповідача: н/з,

В судовому засіданні взяв участь прокурор Скучинський Л.Є. - заступник начальника відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №065738 від 03.11.2021),

в с т а н о в и в:

05.01.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №15-2405 вих-21 від 29.12.2021 заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, в якій заступник керівника Волинської обласної прокуратури просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Смідинської сільської ради земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0283, площею 13,1424 га.

Ухвалою суду від 10.01.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.02.2022; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 31.01.2022 року.

25.01.2022 від відповідача надійшло клопотання б/н від 24.01.2022, в якому відповідач просив відкласти розгляд справи у зв`язку з поважними причинами неможливості участі у судовому засіданні представника Смідинської сільської ради, пов`язаними з самоізоляцією представника, яка мала безпосередній контакт із хворим на COVID-19 та наявними ознаками хвороби.

02.02.2022 Волинська обласна прокуратура подала клопотання №15-159 вих-22 від 01.02.2022, в якому просила залучити до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство та ДП Ковельське лісове господарство.

На обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, оскільки входить у межі Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП Старовижівське лісове господарство, який схвалений за результатами Базового лісовпорядкування, проведеного Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО Укрдержліспроект у 2012 році та передана ДП Старовижівське лісове господарство згідно рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження від 05.09.2000 №100-р, що в свою чергу передбачає ведення лісового господарства на ній ДП Старовижівське лісове господарство та охорону і захист вказаних лісових масивів ДП Ковельське лісове господарство у зв`язку із процедурою реорганізації ДП Старовижівське лісове господарство шляхом його приєднання до ДП Ковельське лісове господарство.

Ухвалою суду від 02.02.2022 залучено до участі у розгляді справи третіми особами на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство Старовижівське лісове господарство (44400, Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 66) та Державне підприємство Ковельське лісове господарство (45000, Волинська область, Ковельський район, м. Ковель, вул. Холмська, 46). Зобов`язано прокурора надіслати третім особам на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, копію позовної заяви з додатками; докази надіслання подати суду; відкладено підготовче засідання на "16" лютого 2022 на 10:30 год.; запропоновано відповідачу подати суду у строк до 14.02.2022 року відзив на позов; встановлено третім особам на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державному підприємству Старовижівське лісове господарство, Державному підприємству Ковельське лісове господарство строк до 14.02.2022 року для подачі письмових пояснень на заявлений позов.

03.02.2022 на адресу суду від Смідинської сільської ради надійшли:

- відзив на позовну заяву Смідинської сільської ради, який надісланий засобами поштового зв`язку 31.01.2022, у якому представник відповідач просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність порушеного права та безпідставність позову. Зазначає, що ухвалу суду від 10.01.2022 відповідач отримав лише 21.01.2022, а тому фактично строк для подання відзиву та доказів на його підтвердження становив 10 днів, що є замалим строком для обґрунтування обставин, викладених у позовній заяві обсягом 28 аркушів із додатками на 422 аркуші. Вказує, що у разі, якщо суд дійде висновку про пропуск процесуального строку на подання відповідачем відзиву, просить поновити строк на подання відзиву на позовну заяву а також просить встановити додатковий строк для подання доказів у справі 20 днів з дати розгляду цього клопотання.

- клопотання від 31.01.2022 про застосування строків позовної давності;

- заява про направлення судових рішень та інших процесуальних документів на офіційну електронну адресу.

15.02.2022 представник Смідинської сільської ради надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість взяти участь у судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю у проведенні конференції Елеватор -2022.

14.02.2022 на адресу суду від Волинської обласної прокуратури надійшли:

- відповідь на відзив;

- докази на підтвердження надіслання копії позовної заяви з додатками третім особам на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

15.02.2022 від Волинської обласної прокуратури надійшли:

- пояснення у справі, в яких прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності;

- клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, в яких прокурор просить поновити строк для подачі письмових доказів; прийняти як письмові докази наступні документи: запит обласної прокуратури від 11.02.2022 № 15-259вих.22, відповідь ДП Ковельське ЛГ від 14.02.2022 № 02-17/22-211 з додатками: викопіюванням з плану лісонасаджень Сьомаківського лісництва ДП Старовижівське лісове господарство (2004 рік), викопіюванням з пояснювальної записки до Проекту організації і розвитку лісового господарства вказаного державного підприємства 2005 року, викопіюванням з протоколу наради за підсумками польових робіт з базового лісовпорядкування ДП Старовижівське лісове господарство за 2012 рік.

На обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що згадані документи не могли бути подані до суду разом з позовною заявою, датованою 29.12.2021, оскільки були витребувані лише після ознайомлення із відзивом на позов відповідача, який надійшов 07.02.2022, та витребувані на підставі запиту від 07.02.2022, одержані 15.02.2022, з метою спростування доводів Смідинської сільської ради та отримання додаткових доказів про приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Також прокурор зазначає, що відповідь ДП Старовижівське лісове господарство на запит прокурора надійшла в обласну прокуратуру 15.02.2022, а тому вказані докази не могли бути подані раніше.

16.02.2022 представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державного підприємства Старовижівське лісове господарство, подав до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, посилаючись на перебування у м. Харкові.

В судовому засіданні 16.02.2022 було розглянуто клопотання представника відповідача, які містяться у відзиві на позов.

В судовому засіданні 16.02.2022 було розглянуто також клопотання Волинської обласної прокуратури про приєднання до матеріалів справи доказів, в якому прокурор просив поновити строк для подачі письмових доказів; прийняти як письмові докази наступні документи: копію запиту обласної прокуратури від 11.02.2022 № 15-259вих.22, копію відповіді ДП Ковельське ЛГ від 14.02.2022 № 02-17/22-211 з додатками: копію викопіювання з плану лісонасаджень Сьомаківського лісництва ДП Старовижівське лісове господарство (2004 рік), копію викопіювання з пояснювальної записки до Проекту організації і розвитку лісового господарства вказаного державного підприємства 2005 року, копію викопіювання з протоколу наради за підсумками польових робіт з базового лісовпорядкування ДП Старовижівське лісове господарство за 2012 рік та задоволено його.

При цьому судом враховано, що ці докази не могли бути подані прокурором до суду разом з позовною заявою, датованою 29.12.2021, оскільки були витребувані прокурором після ознайомлення з відзивом на позов відповідача на підставі запиту від 07.02.2022 та одержані лише 15.02.2022, з метою спростування доводів Смідинської сільської ради, наведених у відзив, та з метою отримання додаткових доказів про приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. Відповідь ДП Старовижівське лісове господарство на запит прокурора надійшла в обласну прокуратуру 15.02.2022, а тому вказані докази не могли бути додані раніше.

Ухвалою суду від 16.02.2022 було відкладено підготовче засідання на 02.03.2022 на 12:00 год. Встановлено відповідачу додатковий строк для подання доказів до 01.03.2022.

Відповідач у встановлений судом строк доказів не подав.

28.02.2022 на адресу суду від Волинської обласної прокуратури надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 11 743,01грн.

01.03.2022 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1 - ДП "Старовижівське лісове господарство" Богацький Є. Г. подав клопотання б/н від 01.03.2022 про відкладення розгляду справи у зв`язку введенням воєнного стану в Україні.

У визначений судом день та час сторони (позивач та відповідач, треті особи) в засідання суду своїх представників не направили, додаткових матеріалів та доказів не подали.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

З метою забезпечення права на захист, дотримання принципу змагальності сторін, клопотання представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державного підприємства Старовижівське лісове господарство було задоволено та ухвалою суду від 02.03.2022 відкладено підготовче засідання на 31.03.2022.

У зв`язку з необхідністю відкладення підготовчого засідання на підставі ст. 177 ГПК України було продовжено строк підготовчого провадження до 11.04.2022.

15.03.2022 представник відповідача адвокат Кухарчук А.Ю. надіслала до суду клопотання, в якому просила встановити, продовжити процесуальні строки (у тому числі проведення підготовчого судового засідання) на 60 днів з дати закінчення воєнного стану; відкласти розгляд справи на 60 днів від дня закінчення воєнного стану на території України.

У задоволенні клопотання представника відповідача було відмовлено.

31.03.2022 представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державного підприємства Старовижівське лісове господарство адвокат Багацький Є.Г. надіслав клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на неможливість участі у судовому засіданні.

Суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки явка представників сторін, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в підготовче судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Ухвалою суду від 31.03.2022 підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.05.2022.

02.05.2022 на адресу суду від позивача надійшло клопотання б/н від 02.05.2022 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

03.05.2022 на адресу суду від представника відповідача адвоката Кухарчук А.Ю. надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить відкласти розгляд справи на 30 днів, забезпечивши відповідачу право на участь представника у розгляді справи.

04.05.2022 від представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державного підприємства Старовижівське лісове господарство адвоката Багацького Є.Г. надійшло клопотання, в якому представник третьої особи просить поновити строк для подачі письмових доказів у справі; прийняти до розгляду в як письмовий доказ копію протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт, виконаних в ДП Старовижівський лісгосп Волинського ОУЛМГ і основні положення проекту організації та розвитку лісового господарства на ревізійний період 2013-2022 рр. (сторінки 163-171 Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства Старовижівське лісове господарство Волинського обласного управління та мисливського господарства) з базового лісовпорядкування ДП Старовижівське лісове господарство за 2012рік.

04.05.2022 в судовому засіданні прокурор та представник ДП Старовижівське лісове господарство не заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на забезпечення відповідачу права на захист.

Ухвалою суду від 04.05.2022 було відкладено розгляд справи по суті на 25.05.2022.

23.05.2022 на адресу суду від представника Смідинської сільської ради адвоката Кухарчук А.Ю. надійшли:

- заява-клопотання від 19.05.2022 про надання дозволу на здійснення трансляції судового засідання в мережі інтернет з подальшим зберіганням засідання по справі №03/27/22;

- клопотання від 19.05.2022 про застосування строків позовної давності;

- клопотання від 19.05.2022 про залишення позовної заяви без розгляду з підстав п.2 ч.2 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовна заява підписана особою, яка не має права підписувати таку позовну заяву; позовна заява у чинній редакції, на думку відповідача, не відповідає вимогам ст. 162 ГПК України;

- клопотання від 19.05.2022 про долучення доказів, в якому представник просить приєднати до матеріалів справи наступні докази: копію адвокатського запиту до Державного архіву Волинської області вих.№09-СМ від 08.04.2021; копію відповіді на адвокатський запит Державного архіву Волинської області вих.№125/01.30 від 05.05.2021; копію адвокатського запиту вих.№3 від 10.02.2022 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру; копію відповіді на адвокатський запит Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру вих.№6-28-0.201-1825/2-22 від 17.02.2022; копію адвокатського запиту вих.№2 від 10.02.2022 до Департаменту державної реєстрації Міністерства Юстиції України; копію адвокатського запиту вих.№1 від 10.02.2022 до Міністерства Юстиції України;

- клопотання від 20.05.2022 про врегулювання спору у справі №903/27/22 за участю судді;

- заява-клопотання від 19.05.2022 про письмове опитування учасників справи як свідків у порядку ст. 90 ГПК України.

24.05.2022 на адресу суду від представника відповідача - Смідинської сільської ради надійшло клопотання від 20.05.2022 про поновлення процесуальних строків на подання клопотань у справі. У клопотанні представник відповідача посилається на наступне:

- 19 та 20 травня 2022 року відповідачем - Смідинською сільською радою шляхом поштового відправлення Укрпоштою до Господарського суду Волинської області були подані наступні документи: клопотання про долучення доказів від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав п.2( ч.2 ст.226 ГПК України від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про застосування строків позовної давності від 19.05.2022 року з додатками; заява-клопотання про письмове опитування учасників справи як свідків у порядку ст.90 ГПК України від 19.05.2022 року з додатками; заява/ клопотання про надання дозволу на здійснення трансляції судового засідання в мережі інтернет з подальшим зберіганням засідання по справі №903/27/22 від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про врегулювання спору у справі №903/27/22 за участі судді від 20.05.2022 року з додатками.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022/2022-02-24 «Про введення воєнного стану в Україні» (надалі по тексту - Указ) на території України було введено воєнний стан. У більшості областях України були розпочаті та наразі ведуться активні бойові дії.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-07.1 від 28.02.2022 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022року строком на 30 діб (продовжено до 25 квітня 2022р)відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

15.03.2022 року представник відповідача, адвокат Кухарчук А.Ю. надіслала до суду клопотання, в якому просила встановити, продовжити процесуальні строки (у тому числі проведення підготовчого судового засідання) на 60 днів з дати закінчення воєнного стану; відкласти розгляд справи на 60 днів від дня закінчення воєнного стану на території України, Господарським судом це клопотання представника відповідача задоволено не було.

Ухвалою від 31.03.2022 Господарський суд Волинської області закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 13, 42, 119 Господарського процесуального кодексу України представник відповідача просив суд поновити відповідачу - Смідинський сільській раді пропущений процесуальний строк на подання клопотань у справі №903/27/22 у зв`язку з пропуском строку з поважних причин, а саме: у зв`язку з воєнним станом, приєднати до матеріалів справи документи, що були подані до Господарського суду шляхом поштового відправлення, а саме: клопотання про долучення доказів від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.2 ст.226 ГПК України від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про застосування строків позовної давності від 19.05.2022 року з додатками; заява/клопотання про письмове опитування учасників справи як свідків у порядку ст.90 ГПК України від 19.05.2022 року з додатками; заява/ клопотання про надання дозволу на здійснення трансляції судового засідання в мережі інтернет з подальшим зберіганням засідання по справі №903/27/22 від 19.05.2022 року з додатками; клопотання про врегулювання спору у справі №903/27/22 за участі судді від 20.05.2022 року з додатками.

25.05.2022 представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство Старовижівське лісове господарство, адвокат Багацький Є.Г. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 25.05.2022 було розглянуто клопотання представника відповідача - Смідинської сільської ради від 20.05.2022 про поновлення процесуальних строків на подання клопотань у справі; заяву-клопотання від 19.05.2022 про надання дозволу на здійснення трансляції судового засідання в мережі інтернет з подальшим зберіганням засідання по справі №03/27/22.

Оскільки у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні представник відповідача не змогла своєчасно звернутися до суду з клопотаннями та заявами, які були надіслані до суду 23.05.2022, на підставі ч.1 ст.119 ГПК України слід поновити пропущений процесуальний строк на їх подачу.

В судовому засіданні 25.05.2022 було розглянуто та задоволено клопотання від 03.05.2022 представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, адвоката Багацького Є.Г.

Заяву/ клопотання представника відповідача про надання дозволу на здійснення трансляції судового засідання в мережі Інтернет з подальшим зберіганням засідання по справі №903/27/22 від 19.05.2022 року з додатками було розглянуто в судовому засіданні 25.05.2022 та відмовлено у його задоволенні.

Ухвалою від 25.05.2022 відкладено розгляд справи по суті на 09.06.2022.

В судовому засіданні 09.06.2022 було розглянуто клопотання представника відповідача: про застосування строків позовної давності; про приєднання доказів; про письмове опитування учасників справи як свідків у порядку ст.90 ГПК України; про врегулювання спору у справі за участі судді; про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.2 ст.226 ГПК України.

Щодо клопотання про застосування строків позовної давності.

Застосовувати чи не застосовувати строк позовної давності за пред`явленими вимогами суд вирішує за результатами розгляду справи по суті, відтак, результат розгляду цього клопотання буде відображено судом в рішенні суду.

Щодо клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів: копій адвокатських запитів до Державного архіву Волинської області, до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, копій відповідей на них.

У відзиві на позов відповідач повідомляв суд про те, що просить забезпечити відповідачу можливість подати докази та встановити для цього додатковий строк. Суд задовольнив це клопотання та продовжив відповідачу строк для подачі доказів. За таких обставин з метою дотримання принципу змагальності сторін слід задовольнити клопотання представника відповідача та приєднати вказані вище докази до матеріалів справи.

Щодо клопотання про письмове опитування учасників справи як свідків на підставі ст.90 ГПК України. У відповідності до ч.1 ст. 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Провадження у справі було відкрито 10.01.2022 та надано можливість відповідачу для подання відзиву на позов до 31.01.2022. Скориставшись своїм процесуальним правом, відповідач 31.01.2022 надіслав до суду відзив на позовну заяву, а також інші заяви та клопотання. Відповідно до ч.2 ст.161 ГПК України заявою по суті справи є відзив на позов. Відзив відповідача на позов не містить запитань учасникам справи, також до відзиву не подано додатку з запитаннями. Отже, клопотання не підлягає до задоволення, оскільки суперечить приписам ч.1 ст.90 ГПК України.

Щодо клопотання про врегулювання спору у справі за участі судді. Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. У відповідності до п.14 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення. Ухвалою суду від 31.03.2022 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.05.2022. Ухвалою від 04.05.2022 відкладено розгляд справи по суті на 25.05.2022. Клопотання надіслано до суду 20.05.2022, тобто на стадії розгляду справи по суті, згода позивача на врегулювання спору за участі судді відсутня. Відтак, клопотання про врегулювання спору у справі за участі судді, подане на стадії розгляду справи по суті, за відсутності згоди позивача, не відповідає приписам ч.1 ст.188, п.14 ч. 2 ст. 182 ГПК України, а тому не підлягає до задоволення.

Щодо клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.2 ст.226 ГПК України.

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд .удового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

На думку прокурора, обґрунтованою приписами законодавства, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Волинська обласна державна адміністрація.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 26.02.2019 у справі № 905/803/18).

З урахуванням викладеного, національне законодавство, у тому числі й ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України надає прокурору повноваження для представництва інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження №12-161 гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (провадження № 12-245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі й у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19, пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19, пункт 27)).

Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Як вбачається із змісту позовної заяви, прокурор вважає, що земельна ділянка, кадастровий номер , кадастровий номер :06:000:0283, площею 13,1424 га, є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, належить до земель державної форми власності, а тому на підставі ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України розпоряджатися нею має право Волинська обласна державна адміністрація як представник власника цієї земельної ділянки.

Із змісту позовної заяви вбачається, що прокурор обгрунтував, в чому на його думку полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

До позовної заяви прокурор приєднав копію листа від 12.08.2021 №15- 1623вих-21 на адресу Волинської обласної державної адміністрації , в якому прокурор просить повідомити його про те, чи будуть Волинською обласною державною адміністрацією самостійно вживатись заходи щодо повернення спірної земельної ділянки у власність держави, в тому числі шляхом пред`явлення позову до суду.

У відповіді на лист №6895/54/2-21 від 07.09.2021 Волинська обласна державна адміністрація повідомила, що не заперечує проти подання прокуратурою позову в інтересах держави в особі облдержадміністрації про повернення земельних ділянок, в тому числі й земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0283.

Позовну заяву надіслано до суду 30.12.2021.

Наведені факти свідчать про те, що прокурор надав достатньо часу для того, щоб позивач самостійно звернувся до суду за захистом інтересів держави, оскільки про порушення вимог законодавства він інформував листом від 12.08.2021, а позов пред`явив лише 30.12.2021. Ці обставини спростовують доводи відповідача про те, що прокурор не дотримався розумних строків та порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки орган державної влади, до компетенції якого віднесено повноваження у сфері розпорядження землями лісогосподарського призначення, не здійснював захисту інтересів держави, прокурор на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся з позовом до суду.

З огляду на наведені приписи законодавства, зважаючи на фактичні обставини, які наведені прокурором у позовній заяві, є підстави для представництва прокурором інтересів держави, а тому клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні з 09.06.2020 до 23.06.2022 було оголошено перерву.

Відповідача та третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на підставі ст.120 ГПК України було повідомлено про оголошення перерви ухвалою повідомленням.

Ухвалою від 21.06.2022 було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Кухарчук А.Ю. про участь у судовому засіданні 23.06.2022 о 14:00 год. по справі №903/27/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Проте, згідно з актом від 23.06.2022, складеним Господарським судом Волинської області, у зв`язку з відсутністю інтернету в Господарському суді Волинської області судове засідання 23.06.2022 в режимі відеоконференції не відбулось.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у зв`язку з виникненням технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Судове засідання 23.06.2022 могло відбутися без участі представника відповідача, оскільки явка учасників справи, в тому числі представника відповідача, не визнавалась обов`язковою. А тому суд продовжив розгляд справи по суті, здійснюючи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Продовживши розгляд справи по суті, суд врахував, що з метою забезпечення відповідачу права на захист суд вийшов за межі строку розгляду справи по суті, встановленого ч. 2 ст. 195 ГПК України, та ухвалою від 25.05.2022 відкладав розгляд справи по суті, а також оголошував перерву з 09.06.2022 до 23.06.2022. Крім цього, відповідач висловив свою правову позицію щодо пред`явленого до нього позову у відзиві на позов, реалізував свої процесуальні права, заявивши ряд клопотань.

Вимога заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державного підприємства Старовижівське лісове господарство, Державного підприємства Ковельське лісове господарство про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Смідинської сільської ради земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0283 , площею 13,1424 га підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 1 Лісового кодексу України вказано, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 9 вказаного Кодексу у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Пунктом 5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, плани лісонасаджень відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, при вирішенні питання про перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц.

Розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» затверджено відповідні технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель згідно з додатком.

Пунктом 10 додатку до переліку сільських та селищних рад на території яких затверджуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення віднесено Руднянську сільську раду, яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області» входить до складу територіальної громади Смідинської сільської ради та зазначено загальну площу земель 281,9329 га.

Серед вказаних земельних ділянок на території Руднянської сільської ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 13,1424 га, кадастровий номер :06:000:0283.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру земельна ділянка, кадастровий номер :06:000:0283, зареєстрована 23.10.2013, зазначено, що її цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія землі - землі сільськогосподарського призначення.

Розпорядженням першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318» додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району», викладено у новій редакції. Додатком до розпорядження від 26.10.2016 № 351 визначено Перелік сільських та селищних рад, на території яких затверджено технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району. Пунктом 659 додатку до розпорядження від 26.10.2016 № 351 визначено цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0283 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» передбачено організацію Старовижівської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ковельської районної державної адміністрації.

У відповідності до п. 7 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1321, перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється.

Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 15.01.2021 № 7 утворено комісію з реорганізації Старовижівської районної державної адміністрації шляхом приєднання до Ковельської районної державної адміністрації, Волинської області.

З огляду на викладене, Ковельська районна державна адміністрація з моменту утворення комісії з реорганізації вважається правонаступником прав та обов`язків Старовижівської районної державної адміністрації.

На час звернення з позовом до суду згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ковельська районна державна адміністрація не ліквідована та не перебуває у стані припинення, водночас Старовижівська районна державна адміністрація перебуває в стані припинення, проте не ліквідована.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 № 3-1356/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Смідинській сільській раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 281,9329 га, які розташовані за межами населених пунктів Руднянської сільської ради, Старовижівського району. Передачу оформлено актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.

Відповідно до п. 89 додатку до акту приймання-передачі земельну ділянку площею 13,1424, кадастровий номер 725084200:06:000:0283, передано у комунальну власність Смідинської сільської ради.

На підставі розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 та 26.10.2016 № 351, наказу Головного правління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 № 3-1356/15- І8-СГ державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Рожищенської районної державної адміністрації Семенюк Н.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50853127 від 28.01.2020, відповідно до якого вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0283, у реєстрі зазначено форму власності - комунальна, власник - Смідинська сільська рада.

Разом з цим, згідно з Планом лісонасаджень Сьомаківського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка, кадастровий номер :06:000:0283, належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено проект. ДП «Старовижівське ЛГ» земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані на підставі рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження Волинської обласної ради від 05.09.2000 № 100-р.

З листа ДП «Старовижівське лісове господарство» від 24.11.2020 №01-7/298 вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер 25084200:06:000:0283, площею 13,1424 га, що розташована за межами населених пунктів Руднянської сільської ради, Старовижівського району, повністю накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (квартал 43 виділ 3) Сьомаківського лісництва.

Інформація про накладення земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0283, на земельні ділянки державного лісового фонду «Старовижівське ЛГ» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 25.01.2021 № 29.

Таким чином, зі змісту зазначених розпоряджень та наказу органів державної влади вбачається, що дії Старовижівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Волинській області були спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Зі змісту ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З огляду на наведені норми законодавства, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення та передано Смідинській сільській раді.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 №3812/0/2-21 вбачається, що Кабінету Міністрів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у комунальну власність земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0283, що фактично перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», розташованої за межами населеного пункту на території Руднянської сільської ради, Старовижівського району, Волинської області, стало відомо із запиту Волинської обласної прокуратури від 02.02.2021 № 15-235вих-21.

Питання вилучення земель лісогосподарського призначення та зміни їх цільового призначення регулювалось ст. ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) та була виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Документи, на підставі яких головою Старовижівської районної державної адміністрації видавались спірні розпорядження, не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України. Такі ж документи відсутні й при прийнятті наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.

Крім цього, враховуючи приписи ст. 17, ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу), районні державні адміністрації не наділені повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Прийняття розпоряджень Старовижівською районною державною адміністрацією від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження документації щодо спірної земельної ділянки та від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318» в подальшому зумовило її незаконну передачу до земель комунальної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».

Рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент їх прийняття) не приймались.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, розпорядження голови Старовижівської районної державної адміністрації, його першого заступника та наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийняті з порушенням вимог 6. 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент їх прийняття), ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

В порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Старовижівська районна державна адміністрація змінила цільове призначення та вилучила землі лісогосподарського призначення за відсутності повноважень, визначених чинним законодавством, а в подальшому спірну земельну ділянку передано Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області до земель комунальної власності.

Таким чином, розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження документації щодо спірної земельної ділянки, наказ Головного управління | Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», якими вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, є незаконними, тобто прийнятими всупереч вимог чинного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те що власник, дотримуючись вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не е ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

За змістом ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру земельна ділянка, кадастровий номер :06:000:0283, на час розгляду справи зареєстрована у земельному кадастрі на праві власності за Смідинською сільською радою з 23.10.2013 із зазначенням її цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія землі - землі сільськогосподарського призначення.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

Оскільки у Державному земельному кадастрі в порушення вимог чинного законодавства невірно зазначено категорію землі та її цільове призначення, що також стало однією з підстав для подальшої її передачі до земель комунальної власності, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, витребувавши зазначену земельну ділянку на користь її власника - Волинської обласної державної адміністрації.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації ( buchbesitz (нім. - книжкове володіння) постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді й надалі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

У цій справі незаконні розпорядження та накази органів державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментом, які обумовили формальне набуття Смідинською сільською радою права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою в індикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 4) та інших.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини, які склалися у цій справі, є належним способом захисту та підлягає до задоволення вимога прокурора про витребування на користь держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Смідинської сільської ради земельної ділянки площею 13,1424 8 га, кадастровий номер :06:000:0283.

У відзиві на позов відповідач позову про витребування земельної ділянки не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві, не спростовують доводів прокурора та не можуть бути підставою для відмови в позові.

Щодо відсутності порушеного права позивача - Волинської обласної державної адміністрації як підстави для звернення до суду та відповідно підстав для задоволення позову.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з приписами ст.326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення Земельного кодексу України щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. Вказані законодавчі зміни стосуються також і повноважень Кабінету Міністрів України щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Згідно з попередньою редакцією ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передавав земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу (землі, які перебувають у постійному користуванні, - рілля, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення). В чинній редакції такі повноваження відсутні.

Наразі відповідно до ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передає лише земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративного-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, за чинною редакцією Земельного кодексу Кабінет Міністрів України не наділений правом вилучати земельні ділянки державної власності, у тому числі, які є обмеженими в обороті.

Згідно з новою редакцією ст. 149 Земельного кодексу України такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження землями відповідно до ст. 122 цього Кодексу, та лише виключно для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Вказаний пункт набрав чинності 27.05.2021.

Тобто, земельні ділянки лісогосподарського призначення віднесені до земель державної форми власності.

Чинна редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, саме Волинська обласна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення, в тому числі й щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Зміна суб`єкта (власника) земельної ділянки не змінює правовий статус об`єкта (земельної ділянки), оскільки титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель встановлені законодавством (ст. 178 Цивільного кодексу України, ст. ст. 83, 84 Земельного кодексу України) і до внесення відповідних змін до нього є невід`ємними та незмінними.

Отже, має місце факт порушення суб`єктивного права Волинської обласної державної адміністрації, як уповноваженого Конституцією і Законами України органу, на розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Крім цього, згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

У статті 7 Лісового кодексу України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Статтею 8 Лісового кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За змістом статті 9 цього ж Кодексу у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

У статті 11 Лісового кодексу України наведено правові підстави набуття права комунальної власності на ліси, зокрема, зазначено, що право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Таким чином, право державної власності на спірну земельну ділянку не могло припинитися внаслідок прийняття рішень органами державної влади (Старовижівською районною державною адміністрацією та Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області), оскільки вони відповідно до своєї компетенції не були наділені повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками лісового фонду.

Вибуття земельної ділянки лісового фонду з державної власності шляхом незаконного віднесення її до земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у комунальну власність свідчить про порушення прав держави на користування та розпорядження цими землями, що триває.

Відтак, має місце спір між суб`єктами права державної та комунальної власності щодо права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення.

За таких обставин доводи відповідача Смідинської селищної ради про відсутність порушення суб`єктивного права уповноваженого органу не заслуговують на увагу.

Судова практика Великої плати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №826/6233/17, на яку посилається відповідач у відзиві, не є релевантною до спірних правовідносин. У згадуваній судовій практиці йдеться про адміністративно-правовий спір між Державною регуляторною службою України та Міністерством екології та природних ресурсів України, спірні правовідносини виникли у зв`язку прийняттям Державною регуляторною службою України розпорядження, яким зобов`язано Міністерство екології та природних ресурсів України скасувати наказ в частині анулювання ліцензії ТОВ «Укрвторутилізація» на операції у сфері поводження з небезпечними відходами.

Щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, щодо зміни її цільового призначення, щодо безпідставності посилання на п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, як підставу для захисту свого права.

У постановах Верховного Суду України від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 25.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 23.12.2015 у справі № 6-377цс15, постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц викладено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки лісогосподарського призначення в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 Прикінцевих положень ЛК України. Аналогічну позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц.

Відтак, письмовими доказами належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Враховуючи приписи п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, належність земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0283, до земель державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ», а нині - ДП «Ковельське ЛГ», підтверджується належними та допустимими доказами.

Із Плану лісонасаджень Сьомаківського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :06:000:0283, належить до земель лісового фонду, з користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено проект. ДП «Старовижівське ЛГ» земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані згідно з рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження Волинської обласної ради від 05.09.2000 № 100-р.

З листа ДП «Старовижівське лісове господарство» від 24.11.2020 № 01-7/298 вбачається,що земельна ділянка, кадастровий номер :06:000:0283, площею 13,1424 га, що розташована за межами населених пунктів Руднянської сільської ради, Старовижівського району повністю накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (квартал 43 виділ 3) Сьомаківського лісництва.

Інформація про накладення земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:028,3 на земельні ділянки державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» підтверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 25.01.2021 № 29.

Доводи представника відповідача Смідинської селищної ради щодо невиконання обов`язків Кабінетом Міністрів України та в подальшому - Волинською обласною державною адміністрацією на виконання вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» не спростовують доводів прокурора про належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Щодо твердження відповідача про неналежність як доказу акту обстеження лісових насаджень від 22.03.2021.

Предметом розгляду у даній справі є земельна ділянка державної власності, яка потребує витребування. Вказана земельна ділянка, як зазначено у п. 2 відповіді на відзив розміщена кварталі 43 виділ 3 Сьомаківського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство" та відповідно п. 5 Прикінцевих положень ЛК України перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства та віднесена до земель лісогосподарського призначення.

ДП "Старовижівське лісове господарство" на підставі рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження цієї ж ради від 05.09.2000 № 100-р є постійним лісокористувачем, та відповідно п. п 1, 3 ч. ст. 19 Лісового кодексу України зобов`язане забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності державної лісової охорони та лісової охорони визначається положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 1 Положення про державну лісову охорону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 N 976, остання діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Відповідно до додатку до Положення про державну лісову охорону посадовими особами державної лісової охорони, у разі коли остання діє у складі підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, є, зокрема, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), помічник лісничого.

Повноваження державної лісової охорони визначені ст. 91 Лісового кодексу України та ст. 7 Положення, відповідно до яких посадові особи державної лісової охорони мають право безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку ліси, що перебувають у власності чи користуванні громадян і юридичних осіб.

Відтак, акт обстеження лісових насаджень від 22.03.2021 у межах кварталу 43, виділ 3 Сьомаківського лісництва згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Старовижівське лісове господарство" складено та проведено особами державної лісової охорони постійного лісокористувача у межах їх повноважень - інженера лісового господарства Чабана О.М., інженера охорони і захисту лісу Матвійчука В.А. та помічника лісничого Сьомаківського лісництва Масечка С.І.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

З урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, практики Верховного Суду (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц), викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13) відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Враховуючи специфіку обороту нерухомого майна, володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

З огляду на викладене, Смідинська сільська рада набула право на земельну ділянку, зареєструвавши її за собою на праві власності 28.01.2020, та є її фактичним володільцем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п 14.5) викладена правова позиція згідно з якою в силу положень статей 330, 387, 658 ЦК України право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним майна. Це право підлягає захисту протягом всього часу наявності в особи титулу власника майна, а єдиним обмеженням права власності у часі є інститут набувальної давності, який передбачає право особи, яка добросовісно заволоділа майном, отримати його у власність зі спливом певного строку, встановленого законом, якщо дійсний власник не звернеться до цього часу з вимогою про витребування майна (стаття 344 ЦК України). Застосування позовної давності до віндикаційного позову призводить до правової невизначеності, за якої суд погоджується, що позивач є дійсним власником майна, яке є предметом спору, а відповідач, у свою чергу, є володільцем майна, яке підлягає витребуванню за вимогою власника. Таким чином, правовий титул законного власника майна належним чином не припинений, а у набувача майна на законних підставах право власності не виникло. При цьому перебування майна у володінні особи, яка не є його законним власником, фактично є триваючим порушенням права до моменту припинення у законному порядку правового титулу дійсного власника майна - позивача за віндикаційним позовом, який протягом усього часу з моменту вибуття майна з його володіння до втрати правового титулу залишається законним власником та має право у будь-який час вимагати відновлення свого права, а тому позовна давність до вимоги про витребування майна не застосовується.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, право власності дійсного власника презюмується і не припинилося, підлягає захисту впродовж всього часу наявності в особи титулу власника майна, оскільки перебування майна у володінні особи, яка не є його законним власником, є триваючим правопорушенням.

А тому позовна давність до вимоги прокурора, заявленої в інтересах позивача, про витребування майна від відповідача не застосовується.

За таких обставин клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності та відмову у зв`язку з цим у задоволенні позову не підлягає до задоволення.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України на відповідача слід покласти судові витрати у справі, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Смідинської сільської ради (44453, вул. Грушевського, 9, с. Смідин, Старовижівський район, Волинська область, ) земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0283, площею 13,1424 га.

3. Стягнути із Смідинської сільської ради (44453, вул. Грушевського, 9, с. Смідин, Старовижівський район, Волинська область, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 2270 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.07.2022.

Суддя І. О. Якушева