ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. м. Київ Справа № 911/2457/21

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Руденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича
до Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське»
про стягнення 136358,75 грн.
за участю представників:

позивача:Бевзюк О.О. адвокат, ордер від 27.05.2021 серія ВІ № 1053655
відповідача:не з`явились
суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича (далі позивач) до Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» (далі відповідач) про стягнення 259464,75 грн., з яких 123106 грн. основний борг, 16732,57 грн. інфляційні втрати, 6256,71 грн. 3% річних, 24351,34 грн. пеня, 89018,13 грн. штраф.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від 31.03.2020 № 3103В1 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар у визначений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2021 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову до 26.10.2021. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від 31.03.2020 № 3103В1 щодо здійснення повного розрахунку за переданий товар у визначений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.10.2021 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2021 о 11.10. Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2021 оголошено перерву у судовому засіданні та повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті буде продовжено 18.01.2022 о 11:40.

На адресу Господарського суду Київської області від Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 08.12.2021, в якій позивач зменшив розмір позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми основного боргу, в зв`язку з її сплатою відповідачем та просить суд стягнути з відповідача 136358,75 грн., з яких 16732,57 грн. інфляційні втрати, 6256,71 грн. 3% річних, 24351,34 грн. пеня, 89018,13 грн. штраф (вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 08.12.2021).

Враховуючи подану позивачем до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в даному провадженні суд розглядає остаточні вимоги позивача в редакції поданої ним заяви від 08.12.2021 про стягнення з відповідача 136358,75 грн., з яких 16732,57 грн. інфляційні втрати, 6256,71 грн. 3% річних, 24351,34 грн. пеня, 89018,13 грн. штраф.

На адресу Господарського суду Київської області від Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» надійшла заява про застосування позовної давності від 18.01.2022, в якій відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача про стягнення пені у розмірі 3351,94 грн. позовну давність та відмовити в частині вказаних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2022 оголошено перерву у судовому засіданні та повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті буде продовжено 22.02.2022 о 10:00.

На адресу Господарського суду Київської області від Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» надійшло клопотання від 21.02.2022 про зменшення розміру штрафних санкцій до 68179,375 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2022 оголошено перерву у судовому засіданні та повідомлено учасників справи, що розгляд справи по суті буде продовжено 29.03.2022 о 11:40.

У зв`язку з загрозою життю, здоров`ю та безпеці представників сторін, відвідувачів суду, працівників суду в умовах воєнної агресії Російської Федерації проти України, судове засідання у даній справі призначене на 29.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.04.2022 призначено у даній справі судове засідання з розгляду даної справи по суті на 14.062022 о 11:40.

Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 2, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частино 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу від 31.03.2020 № 3103В1 (далі договір), відповідно до умов якого позивач продавець передає у власність відповідачу покупцю, а покупець приймає та сплачує корма для тварин (у т.ч. макуха соняшника, шрот соняшника та інш.) в подальшому - товар, який зазначено в специфікації, що є додатком до цього договору та його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору ціна однієї тони товару, загальна вартість та об`єм (кількість) товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору на кожну партію товару, а також видаткових накладних та рахунках фактурах. Остаточна кількість та загальна вартість кожної партії товару вказується у видатковій накладній та може відрізнятися від кількості та суми, вказаній в специфікації. Специфікації, видаткові накладні та рахунки-фактури оформлюється на кожну партію товару (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору розрахунок покупцем за товар за цим договором проводиться за кожну партію товару в безготівковій формі шляхом переказу грошей на поточний рахунок продавця по факту відвантаження товару на склад покупця протягом 5 банківських днів, якщо інше не зазначено в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Товар вважається переданим покупцеві після підписання сторонами видаткової накладної (п. 3.2 договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та строк дії договору закінчується 31.12.2020 (п. 7.1, 7.2 договору).

В додатку № 1 до договору сторони погодили специфікацію № 1 щодо товару, а саме макуху соняшника загальною вартістю 132500 грн. та оплата якої повинна бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару на склад покупця.

В додатку № 2 до договору сторони погодили специфікацію № 2 щодо товару, а саме макуху соняшника загальною вартістю 143750 грн. та оплата якої повинна бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару на склад покупця.

В додатку № 3 до договору сторони погодили специфікацію № 3 щодо товару, а саме макуху соняшника загальною вартістю 146250 грн. та оплата якої повинна бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару на склад покупця.

В додатку № 4 до договору сторони погодили специфікацію № 4 щодо товару, а саме макуху соняшника загальною вартістю 152500 грн. та оплата якої повинна бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару на склад покупця.

Позивач на виконання умов договору передав відповідачу товар на загальну суму 606286 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 07.04.2020 № 2 на суму 142464 грн., від 25.05.2020 № 3 на суму 167095 грн., від 07.08.2020 № 5 на суму 153621 грн., від 15.10.2020 № 13 на суму 143106 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

В матеріалах справи наявні завірені копії товарно-транспортних накладних: від 25.05.2020 № 3, від 07.08.2020 № 5, від 15.10.2020 № 13.

Відповідач в повному обсязі розрахувався за переданий позивачем товар, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: від 05.08.2020 № 240 на суму 142464 грн., від 30.09.2020 № 300 на суму 22500 грн., від 09.10.2020 № 307 на суму 144595 грн., від 10.12.2020 № 375 на суму 44000 грн., від 13.01.2021 № 012 на суму 50000 грн., від 01.02.2021 № 030 на суму 59621 грн., від 06.04.2021 № 43 на суму 20000 грн., від 03.11.2021 № 300 на суму 15106 грн., від 08.11.2021 № 308 на суму 108000 грн., завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з вересня 2020 року по липень 2021 року (включно) складають 16732,57 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 15.06.2020 по 10.08.2021 складають 6256,71 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірними, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними та обґрунтованими.

Позивач на підставі п. 6.6 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строку оплати товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення, що за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 10.08.2020 по 10.08.2021 складає 24351,34 грн., а також за порушення строку оплати товару більш ніж на 10 днів штраф, який за розрахунком позивача становить 89018,13 грн.

Згідно з п. 6.6 договору покупець за порушення обов`язку, визначеного у п. 2.3 цього договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) днів покупець у кожному випадку сплачує постачальнику штраф розмірі 30 % від суми боргу, яка існувала на одинадцятий день прострочення.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, періоду нарахування пені заявленого позивачем, обґрунтований розмір пені становить 23745,82 грн. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 605,52 грн. суд відмовляє, з огляду на безпідставність вимог у вказаній частині.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком штрафу, який зроблений судом з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства та умов п. 6.6 договору, обґрунтований розмір штрафу становить 89018,10 грн. В решті заявленої до стягнення суми штрафу в розмірі 3 (три) копійки суд відмовляє, з огляду на безпідставність вимог у вказаній частині.

Разом з тим, відповідач зазначає, що строк позовної давності щодо пені нарахованої за період прострочення з 10.08.2020 по 30.09.2020 у розмірі 3351,94 грн. за прострочення оплати товару відвантаженого 25.05.2020 сплив 16.06.2021, позаяк право нарахування пені виникло у позивача 16.06.2020, у зв`язку з чим відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності в частині стягнення пені в розмірі 3351,94 грн.

За змістом частини 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий відповідачу товар у строк встановлений договором, позивач дізнався та повинен був дізнатись на наступний день прострочення відповідного платежу.

Позивач згідно видаткової накладної від 25.05.2020 № 3 поставив відповідачу товар на суму 167095 грн. Строк оплату товару відповідач мав здійснити протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару на склад покупця.

Таким чином, останній день для оплати переданого товару за видаткової накладної від 25.05.2020 № 3 на суму 167095 грн. є 15.06.2020 (включно).

Позивач здійснює нарахування пені за прострочення оплати передано товару за вказаною накладною за загальний період з 10.08.2020 по 09.10.2020 з урахуванням здійснених відповідачем оплат 30.09.2020 згідно платіжного доручення від 30.09.2020 № 300 на суму 22500 грн. та від 09.10.2020 № 307 на суму 144595 грн..

У відповідності до положень ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Про переривання позовної давності свідчать вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме здійснення оплат 30.09.2020 згідно платіжного доручення від 30.09.2020 № 300 на суму 22500 грн. та від 09.10.2020 № 307 на суму 144595 грн. за переданий товар за видаткової накладної від 25.05.2020 № 3.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Вказаним Законом, зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: « 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Станом на час ухвалення рішення у даній справі в Україні запроваджено карантин до 31.08.2022.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд також зазначає, що правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли доведено існування самого суб`єктивного права. Існування суб`єктивного права позивача доведено матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 16.08.2021, про що свідчить конверт в якому надійшла позовна заява до суду.

Враховуючи, що пеня нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, тому позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення, то відповідно строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені, нарахованої на прострочену суму за видатковою накладною від 25.05.2020 № 3 в розмірі 3351,94 грн., враховуючи переривання строку позовної давності у зв`язку із здійсненням відповідачем оплати товару переданого за вказаною накладеною та з огляду на п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким строк позовної давності продовжений на строк дії карантину, не був пропущений позивачем, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності в частині стягнення пені в розмірі 3351,94 грн. та відмови в позові у вказаній частині вимог.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача від 18.01.2022 про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені в розмірі 3351,94 грн.

Приватне сільськогосподарське підприємства «Шевченківське» подало до суду клопотання від 21.02.2022 про зменшення заявленої до стягнення суми 136358,75 грн. до 68179,375 грн., посилаючись на те, що відповідає є сільськогосподарським підприємством, яке створене для задоволення потреб, у тому числі, населення в частині забезпечення продуктами харчування. Відповідач займається вирощуванням зернових культур, овочів та інших однорічних й дворічних культур, відтворенням рослин, розведенням великої рогатої худоби молочних порід, виготовленням молочної продукції, оброблення насіння для відтворення тощо. На підприємстві відповідача з 2020 року по 2021 рік склалася складна економічна ситуація, яка виникла у зв`язку з неурожаєм 2020 року та епідемією короновірусу і відповідно функціонування підприємства на рівні збитковості в цей період часу. Зважаючи, що відповідач повністю погасив суму основного боргу, однак сума штрафних санкцій є надмірно великою, Приватне сільськогосподарське підприємства «Шевченківське» просить суд зменшити суми, які позивач вимагає стягнути з відповідача на 50% до 68179,375 грн., які на його думку мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

На підтвердження зазначених обставин, відповідач надав звіти про фінансові результати на 2020 рік та на 2021 рік

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність, як загальні засади цивільного законодавства, є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення виконання зобов`язань іншою стороною. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафних санкцій (штрафу, пені), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення неустойки (зокрема, пені та штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), оскільки вона спрямована на відновлення майнової сфери кредитора.

В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 вказано, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Позивач не надав суду доказів наявності понесення ним збитків, які б перевищували чи дорівнювали розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу. Також позивач не довів та не підтвердив доказами, що розмір пені та штрафу, який позивач просить стягнути з відповідача є співрозмірним із можливими збитками. Розмір пені та штрафу, які просить позивач стягнути з відповідача є занадто великим та не співрозмірним із можливими збитками.

Беручи до уваги викладене та враховуючи, що відповідач є сільськогосподарським підприємством, яке створене для задоволення потреб, у тому числі, населення в частині забезпечення продуктами харчування на якому склалася складна економічна ситуація, яка виникла у зв`язку з неурожаєм 2020 року та епідемією короновірусу, в зв`язку з чим воно знаходиться на рівні збитковості, в той же час відповідач повністю розрахувався за переданий товар, а також враховуючи загальні засади цивільного законодавства справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, ступінь виконання зобов`язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені та штрафу на 50% від обґрунтованих сум, а саме: зменшити суму пені, що підлягає стягненню до 11872,91 грн., зменшити суму штрафу, що підлягає стягненню до 44509,05 грн., а відтак частково задовольняє клопотання відповідача в частині зменшення заявлених до стягнення сум пені та штрафу.

Щодо клопотання відповідача в частині зменшення заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, то суд зазначає таке.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а тому їх стягнення з відповідача має компенсаційний характер, і у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору. Крім того, зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних нарахованих відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України не передбачено положеннями чинного законодавства.

За вказаних обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

В прохальній частині позовної заяви та прохальній частині заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3891,97 грн. та понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 25000 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові втрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 3891,97 грн. 1,5% від заявленої до стягнення суми 259464,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.08.2021 № 17.

В подальшому скориставшись своїм правом передбаченим ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач зменшив розмір позовних вимог до 136358,75 грн. Сума судового збору від суми остаточних вимог про стягнення 136358,75 грн. становить 2270 грн. 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021 рік в якому відповідна заява подається.

З огляду на зазначене, відшкодування витрат зі сплати судового збору за вимоги, які були предметом розгляду у даній справі відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Різниця між сплаченою сумою судового збору і належним розміром судового збору, який підлягає сплаті за остаточні вимоги позивача становить 1621,97 грн. (3891,97 грн. 2270 грн. = 1621,97 грн.)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на зазначене, питання про повернення судового збору розмірі 1621,97 грн. буде вирішено виключно за клопотанням особи, яка його сплатила.

В підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 25000 грн., позивач надав договір про надання правової допомоги (правових послуг) від 27.05.2021 № 27/05/1, акт наданих послуг з правової допомоги від 08.12.2021, видатковий касовий ордер від 08.12.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера від 08.12.2021 № 3/7, прибутковий касовий ордер від 08.12.2021 № 3/7.

Згідно положень ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем (далі клієнт) та адвокатом Бевзюк Оксаною Олександрівною (далі адвокат) укладено договір про надання правової допомоги (правових послуг) від 27.05.2021 № 27/05-1 (далі договір про надання правничої допомоги), відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати клієнту правову допомогу щодо представництва прав і законних інтересів клієнта в господарському суді першої, апеляційної та касаційної інстанції у справі про стягненні від імені клієнта ФОП Маховецького Д.О. з Приватного сільськогосподарського підприємства «ШЕВЧЕНКІВСЬКЕ» заборгованості із штрафними санкціями за договором купівлі-продажу № 3103ВІ від 31.03.2020 (далі - «справа») (п. 1.1 договору про надання правничої допомоги).

Згідно з п. 4.1 договору про надання правничої допомоги на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

У п. 4.2 договору сторонами узгоджено розмір адвокатського гонорару за даною справою в сумі 500,00 грн. за годину роботи та загальним розміром (вартістю) до 10% від суми позову. У разі збільшення обсягу наданих послуг адвокатом, ніж узгоджено сторонами на момент укладення даного договору, сторони окремою домовленістю сторін визначають іншу суму гонорару.

Відповідно до п. 4.3 договору оплата послуг за цим договором здійснюється клієнтом на користь адвоката будь-яким зручним способом - готівковим або безготівковим розрахунком після підписання сторонами акту наданих послуг.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту завершення судового розгляду зазначеної справи (п. 3.1 договору про надання правничої допомоги).

З акта наданих послуг з правової допомоги від 08.12.2021, який підписаний в двосторонньому порядку повноваженими представником позивача та адвоката вбачається, що адвокатом Бевзюк О. О. були надані позивачу наступні послуги:

1. На виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги (правових послуг) № 27/05-1 від 27.05.2021 адвокат належним чином надав, а клієнт прийняв послуги із надання правової допомоги (правових послуг) по справі № 911/2457/21 за позовом Фізичної особи підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича до Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про стягнення суми заборгованості із урахуванням штрафних санкцій за договором купівлі-продажу № 3103В1 від 31.03.2020 в загальній сумі 259464,75грн. та належним чином оплатив отримані правові послуги відповідно до нижчезазначеного.

2. Сторонами погоджено розмір адвокатського гонорару за даною справою в сумі 500,00 грн. за годину роботи адвокатом та загальним розміром вартістю до 10% від суми позову (п. 4.2 договору про надання правової допомоги (правових послуг) від 17.08.2021).

3. Правові послуги, що надані адвокатом по справі № 911/2457/21 на користь клієнта складаються із: зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення 2 години 1000.00грн.; вивчення документів наданих клієнтом, проведення аналізу правочину на відповідність законодавству України 4 годин 2000,00грн.; збір та оформлення доказів по справі, визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта 4 години 2000,00грн; здійснення перемовин із боржником 1 год. 500,00 грн.; складання позовної заяви, здійснення розрахунку штрафних санкцій, ціни позову, оформлення позову, розрахунку, додатків, складання клопотань заяв по справі 30 год. 15000,00 грн.; подання позовної заяви, контроль за рухом справи 1 год. 500,00 грн.; участь у судових засіданнях 4000,00грн. Загальна сума витрат на правову допомогу склала 25000,00 гривень.

Фізична особа-підприємець Маховецький Д.О. згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 08.12.2021 № 3/7 та прибуткового касового ордеру від 08.12.2021 № 3/7 сплатив на користь адвоката Бевзюк О.О. 25000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц , в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Щодо стосується включення до складу витрат на професійну правничу допомогу витрат часу адвоката, а саме 30 год. на оформлення позову, розрахунку, додатків, складання клопотань заяв по справі вартістю 15000,00 грн., то суд зазначає, що обсяг робіт і вказаний адвокатом час, витрачений на підготовку процесуальних документів, є явно завищеним та неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт. Суд вважає, що для подібної категорії складності справ достатній час на оформлення позову, розрахунку, додатків, складання клопотань заяв по справі (заяви про зменшення розміру позовних вимог, клопотань про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, клопотання про розгляд справи без участі сторони), враховуючи незнаний обсяг документів опрацьованих адвокатом, беручи до уваги те, що у даній справі відповідач не подавав суду відзив на позовну заяву, на який позивач міг би подати відповідь на відзив, становить 8 годин, тобто один день робочого часу та вартістю 4000 грн., виходячи з визначеного в договорі про надання правової допомоги розміру адвокатського гонорару в сумі 500 грн. за годину роботи.

Щодо включення до складу витрат на професійну правничу допомогу наданих адвокатам послуг щодо участі в судових засіданнях вартістю 4000 грн., то суд зазначає таке.

Адвокат позивач брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції 26.10.2021 тривалість судового засідання згідно протоколу судового засідання від 26.10.2021 склала 15 хв. та 14.06.2022 тривалість судового засідання згідно протоколу судового засідання від 14.06.2022 склала 63 хв.

Загальний час участі адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції у даній справі складає 78 хвилин.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу за надані адвокатам послуги щодо участі в судових засіданнях вартістю 4000 грн. є неспівмірним із часом, витраченим адвокатом на участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, а тому враховуючи загальний витрачений час участі адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції та виходячи з визначеного в договорі про надання правової допомоги розміру адвокатського гонорару в сумі 500 грн. за годину роботи, співмірним та обгунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу наданих адвокатам послуг щодо участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції є 500 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного та критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України та керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд зазначає, що заявлені до стягнення заявником з відповідача суми гонорару адвоката в загальному розмірі 14500 грн., не відповідають вказаним критеріям, оскільки є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, а тому, з урахуванням зазначеного заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 14500 грн. є необґрунтованими та нерозумними.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14500 грн.

Решта витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, то відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу сторонами у справі покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 126, 129, 202, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича до Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про стягнення 136358,75 грн., з яких 16732,57 грн. інфляційні втрати, 6256,71 грн. 3% річних, 24351,34 грн. пеня, 89018,13 грн. штраф задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» (вул. Леніна, 205, с. Гореничі, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08114, ідентифікаційний код 30796166) на користь Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 16732 (шістнадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 57 коп. інфляційних втрат, 6256 (шість тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 71 коп. 3% річних, 11872 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн. 91 коп. пені, 44509 (сорок чотири тисячі п`ятсот дев`ять) грн. 05 коп. штрафу, 2259 (дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 92 коп. витрат по сплаті судового збору, 10453 (десять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 37 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позовних вимог Фізичної особи-підприємця Маховецького Дмитра Олексійовича до Приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про стягнення 12478,43 грн. пені, 44509,08 грн. штрафу відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 27.06.2022.

Суддя Ю.В. Подоляк