ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. Справа№ 910/7975/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" та Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 (повний текст підписано 04.10.2021)

у справі №910/7975/21 (суддя Щербаков С. О.)

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроект"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд державного майна України

про визнання недійсним договору

В судовому засіданні 30.06.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 у задоволенні позову Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» в повному обсязі та визнати недійсним інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015.

Від Фонду державного майна України, який приймає участь у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, також отримано апеляційну скаргу, в якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним оспорюваний інвестиційний договір.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (ДП «НДВА «Пуща-Водиця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним Інвестиційного договору №823 від 02.11.2015, укладеного між ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та ТОВ «Інтерпроект».

Позовні вимоги мотивовано тим, що Інвестиційний договір №823 від 02.11.2015 є таким, що суперечить вимогам законодавства, чинного на момент його укладення, оскільки його повна реалізація визначає механізм вибуття земельної ділянки та іншого майна, у тому числі, нерухомого, з власності держави та передачу у приватну власність відповідачу.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, ухвалою від 12.08.2021 за заявою Фонду державного майна України про вступ у справу, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 у задоволенні позову Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що підстави для визнання спірного Інвестиційного договору недійсним у відповідності до вимог ст. 228 Цивільного кодексу України відсутні, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими доказами в розумінні вимог ст. ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України невідповідності спірного Інвестиційного договору інтересам держави і суспільства та умислу будь-якої зі сторін на те, а також обставин на підтвердження того, що вказаний Договір завідомо укладався з метою порушення таких інтересів.

З огляду на викладене, оскільки суд відмовив позивачу в позові по суті у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, згідно прийнятого судового рішення, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і, відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В апеляційній скарзі позивач не погоджується із висновками суду першої інстанції та оскаржуваним рішенням, вважає, що воно прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та неналежним дослідженням доказів, наявних у матеріалах справи, а тому підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ДП «НДВА «Пуща-Водиця» зводяться до наступного:

- суд першої інстанції не врахував, що договір, який за своєю природою є договором про спільну діяльність, а суд першої інстанції визнав його змішаним договором з елементами підряду та інвестування, було укладено в тому числі з порушенням Закону України «Про інвестиційну діяльність», на що скаржник звертав увагу суду;

- суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не дослідив належним чином докази, прийняв до розгляду неналежні та недопустимі докази відповідача, не врахував всіх фактичних обставин справи, що є наслідком неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 12-1, 15 Закону України «Про інвестиційну діяльність» та не з`ясовано належним чином обставини, що мають значення для справи;

- скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 1130 Цивільного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296, якою затверджено Порядок укладання державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управлінням майном, оскільки за правовою природою спірний Інвестиційний договір є договором про спільну діяльність і на його укладення необхідно було отримати погодження Кабінету Міністрів України, проте такого погодження матеріали справи не містять. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 18.04.2018 у справі №910/4501/17;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що умовами спірного Інвестиційного договору наперед передбачено відчуження земельної ділянки державної власності, на якій розташовано об`єкт будівництва;

- суд визнав встановленими недоведені обставини та неправильно застосував норми ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України. При цьому, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постановах від 07.02.2018 у справі №910/131/17, від 14.06.2018 у справі №925/1219/17, від 20.03.2019 у справі №922/1391/18;

- всупереч положень процесуального законодавства (ст. ст. 73, 74, 76, 77, 78, 80 ГПК України) суд не перевірив достовірність та допустимість наданих відповідачем доказів та не вжив заходів за клопотанням позивача про витребування доказів у відповідних органів для можливості об`єктивного вирішення на підставі належних доказів;

- не залучив у відповідності до вимог ст. 50 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи - Кабінет Міністрів України, який наділений повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності та прав і обов`язків якого стосується спір;

- судом порушено приписи ст. ст. 13, 76-86, 91 ГПК України, оскільки прийнято неналежні докази та надано перевагу одним доказам над іншими, що призвело до порушення принципу змагальності сторін;

- суд вдався до надмірного формалізму та не врахував фактичних обставин справи (такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.07.2021 у справі №910/12556/20, від 12.05.2021 у справі №905/2340/19, від 10.02.2021 у справі №904/5934/17).

Фонд державного майна України не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 та вважає його необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясованими судом обставинами, що мають значення для справи, посилаючись при цьому на наступне:

- з оспорюваного договору безпосередньо випливає, що ТОВ «Інтерпроект» та ДП «НДВА «Пуща-Водиця», маючи взаємні права та обов`язки, зобов`язуються спільно діяти з єдиною метою, визначеною договором; таким чином оспорюваний договір за ознаками відповідає істотним умовам договору про спільну діяльність;

- не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що за оспорюваним договором не відчужується земельна ділянка із державної власності на користь відповідача;

- оскільки перехід права власності на об`єкт будівництва був обумовлений сторонами інвестиційного договору наперед, то протиправність укладення оскаржуваного договору та суперечність його меті та інтересам суспільства, є очевидною, про що сторони оскаржуваного договору повинні були усвідомлювати перед його укладенням;

- відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом;

- на момент укладення оспорюваного договору постанова КМУ № 296 була чинною, а тому підставою для укладення спірного договору є виключно відповідне рішення Кабінету Міністрів України, відтак, враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 (справа № 910/2861/18), оскаржуваний договір є недійсним;

- на момент укладення оспорюваного договору Фонд державного майна України не був суб`єктом управління ДП «НДВА «Пуща-Водиця», водночас з 20.11.2019 Фонд є представником власника і виконує його функції;

- лист Мінагрополітики від 02.11.2015 №37-27-1-13/17961 не є належним та допустимим доказом погодження органом управління укладення оспорюваного договору, крім того, викликає сумнів чи взагалі такий лист видавався Мінагрополітики;

- Фонд вважає, що Інвестиційний договір є таким, що суперечить вимогам законодавства, чинного на момент його укладення, та підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7975/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

10.11.2021 матеріали справи №910/7975/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Після виходу головуючого з відпустки 24.11.2021, колегією суддів встановлено, що заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у справі №910/7975/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21, справу призначено до розгляду на 20.01.2022.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу третьої особи передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 у справі №910/7975/21 поновлено Фонду державного майна України строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21, об`єднано розгляд апеляційної скарги Фонду державного майна України з апеляційною скаргою Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/7975/21, справу призначено до розгляду на 20.01.2022.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 20.01.2022 у справі оголошувалась перерва на 24.02.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 24.02.2022 у справі № 910/7975/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 справу призначено до розгляду на 26.05.2022.

23.05.2022 електронною поштою від представника відповідача адвоката Сурника В.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи "EasyCon". Ухвалою суду від 23.05.2022 заявлене клопотання було задоволено.

В залі судового засідання 26.05.2022 під час проведення відеоконференції представник відповідача не вийшов на зв`язок.

26.05.2022 на електрону адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 26.05.2022 відкладено розгляд справи на 30.06.2022 з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи та надання учасникам можливості скористатись своїми процесуальними правами, а також забезпечення законних прав та інтересів усіх учасників судового процесу.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзиви на апеляційні скарги (отримані судом 20.12.2021), у судовому засіданні 15.02.2022 клопотання ДП «НДВА «Пуща-Водиця» про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, розглянуто, у його задоволенні відмовлено, з огляду на те, що предмет спору у даній справі не стосується повноважень зазначеного вищого органу виконавчої влади, отже рішення господарського суду першої інстанції, прийняте за результатами розгляду даного спору, не впливатиме на права та обов`язки Кабінету Міністрів України щодо жодної із сторін даної справи; ухвалою від 20.01.2022 заявлене позивачем в апеляційній скарзі клопотання щодо поновлення процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів, визнання причин пропуску поважними та витребування доказів від Міністерства аграрної політики та продовольства України, Фонду державного майна України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, Служби безпеки України, Кабінету Міністрів України, також відхилено.

Явка представників сторін

Представник Фонду державного майна України в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.06.2022 просив задовольнити подану апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про задоволення позовних вимог ДП «НДВА «Пуща-Водиця», апеляційну скаргу позивача підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.06.2022 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив їх відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 30.06.2022 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

26.05.2022 на адресу суду електронною поштою від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, в якому також зазначено, що заявник підтримує вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити, ним подані всі наявні у нього докази та процесуальні документи, відсутні будь-які перешкоди для розгляду справи за відсутності представника заявника.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

02.11.2005 між ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (сторона-1) та ТОВ «Інтерпроект» (сторона-2) укладено інвестиційний договір №823, предметом якого є зобов`язання та права сторін щодо їх дій по будівництву об`єкта на земельній ділянці з метою отримання кожною з сторін своєї частини в збудованому об`єкті або іншого майна та/або коштів в порядку та на умовах, визначених в договорі.

В порядку та на умовах даного договору сторона-1, як землекористувач земельної ділянки, залучає сторону-2 до будівництва об`єкта на земельній ділянці та делегує стороні-2 забезпечити проектування та спорудження об`єкта, а сторона-2 зобов`язується на свій ризик за рахунок власних або залучених сил, коштів, матеріалів, засобів, техніки та устаткування забезпечити в повному обсязі проектування та спорудження об`єкта відповідно до проектної документації.

Відповідно до визначення термінів наведених у розділі 1 договору:

Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,22 га, що знаходиться в межах земельної ділянки загальною площею 70, 0206 га, кадастровий номер якої :91:066:0098, що розташована за адресою проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, що надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки зазначені у додатку № 1 до даного договору (п. 1.1.6. договору).

Згідно п. 4.1. договору, сторона-1 у встановленому законодавством порядку здійснює функції землекористувача земельної ділянки, виконує в межах своєї компетенції відповідні дії щодо надання дозвільних документів на проектування та спорудження об`єкта, а також на звільнення земельної ділянки від існуючих об`єктів, а також у встановленому законодавством порядку (в тому числі «Положенням про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекцію підприємства, що будується) і технічний нагляд». затвердженим Постановою Держбуду СРСР від 02.02.1998 № 16) здійснює функції замовника будівництва об`єкта в частині, що передбачена даним договором; згідно з договором бере участь у відрахуваннях (переданні) та платежах, передбачених законодавством щодо об`єкта.

За умовами п. 5.1.3. договору, фінансування будівництва об`єкта здійснюється стороною-2 відповідно до укладених стороною-2 правочинів (в т.ч. контрактів, договорів, рахунків) безпосередньо виконавцям (проектувальникам, підрядникам, постачальникам тощо) по мірі необхідності, згідно з черговістю реалізації договору.

Порядок, строки та джерело фінансування будівництва об`єкта визначаються стороною-2 на власний розсуд у відповідності до договору і законодавства. Сторона-2 може використовувати як власні кошти, так і кошти, залучені на будь-яких не заборонених законодавством умовах від фізичних та юридичних осіб у способи, що не суперечать законодавству, самостійно укладаючи відповідні договори (п. 5.1.4. договору).

За умовами п. 5.2. договору, враховуючи статус сторони-1 та з метою економії державних коштів сторони погодили, що розрахунки між сторонами за договором здійснюються шляхом отримання у власність (господарське відання) частин об`єкта (майнових прав на них) або іншого майна та/або коштів в наступному порядку:

5.2.1. За виконання своїх зобов`язань за договором сторона-1 отримує у свою власність (господарське відання) 5 % від площі житла в об`єкті.

5.2.2. Решту об`єкта 95 % площі житла в об`єкті та 100 % площі нежилого призначення в об`єкті отримує у свою власність сторона-2.

Пунктом 5.2.3. договору передбачено, що за згодою сторін замість частини об`єкта, що вказана в п. 5.2.1. договору, стороні-1 можуть бути надані стороною-2 нежитлові та/або жилі приміщення в інших об`єктах нерухомого майна та/або грошові кошти у розмірі не менше ніж 5 % від вартості майнових прав на площі житла в об`єкті за експертною оцінкою, проведеною відповідно до законодавства за ініціативою сторони-1. В такому разі сторона-2 отримує у власність об`єкт в повному обсязі.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань, проте в будь-якому випадку до моменту реєстрації права власності на об`єкт (п. 11.1. договору).

16.07.2019 між ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (сторона-1) та ТОВ «Інтерпроект» (сторона-2) укладено додаткову угоду №1 до інвестиційного договору № 823 від 02.11.2005, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти підпункт 1.1.6. пункту 1 договору у наступній редакції: « 1.1.6. Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,2225 га, кадастровий номер якої :91:066:0102, що розташована за адресою проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, яка надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки визначені в додатку №1 до цього договору (п. 1.6. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.07.2019)».

В контексті положень ст. 1130, ст. 1131, ст. 1134 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції встановлено наступне:

- зі змісту оспорюваного інвестиційного договору вбачається, що зобов`язанням ДП «Пуща-Водиця» за договором є: оформлення дозволу на Проектування об`єкта; ініціювання зміни цільового призначення земельної ділянки з метою подальшого здійснення будівництва об`єкта; звільнення земельної ділянки від об`єктів знесення; сприяння відповідачу у виконанні Проектування та спорудження об`єкта; отримання в компетентних органах та надання відповідачу дозвільних документів на виконання підготовчих робіт та на виконання будівельних робіт по спорудженню об`єкта з лімітами і точками підключення електроенергії, води та інших необхідних комунікацій на будівельному майданчику, а також необхідних документів на тимчасове порушення благоустрою та необхідних документів на прокладення зовнішніх мереж у зв`язку із спорудженням об`єкта; протягом 14 календарних днів з моменту отримання відповідного дозвільного документа на виконання будівельних робіт із спорудження об`єкта надати стороні-2 будівельний майданчик, звільнений від майна і персоналу сторони-1 та третіх осіб, що фіксується відповідним актом, що підписується обома сторонами; забезпечити відповідачу та/або особам, що не залучені для виконання цього договору, вільний та безперешкодний доступ до земельної ділянки протягом періоду будівництва об`єкта; надавати відповідачу будь-яку інформацію та відомості, що є необхідними для реалізації цього договору (п. п. 3.1, 4.1., 6.1.1. - 6.1.17 договору);

- при цьому, пунктами 6.3.-6.4. договору визначені наступні права та обов`язки відповідача, а саме щодо: розробки завдання на проектування об`єкта; укладення відповідних договорів та забезпечення фінансування процесу збору вихідних даних на проектування об`єкта; забезпечення розробки проектної документації, в тому числі визначення виконавців, укладення з ними відповідних договорів та, забезпечення прийняття результатів та здійснення розрахунків по них; забезпечення спорудження об`єкта, в тому числі визначення виконавців та постачальників, контроль щодо наявності у них необхідних дозволів, ліцензій; укладення з ними відповідних договорів та забезпечення прийняття результатів та здійснення розрахунків по них.

- тобто, зі змісту положень п. п. 6.3.-6.4. договору вбачається, що фактично здійснення будівництва об`єкта та реалізація інвестиційного договору покладається на відповідача та інших третіх осіб, з якими у відповідача будуть договірні зобов`язання, в той час як позивач не приймає безпосередньої участі в будівництві.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що за своїм змістом спірний договір містить елементи зобов`язальних правовідносин з приводу інвестування (інвестиційний договір), підряду (договір підряду), та інших елементів зобов`язальних правовідносин, що не дозволяє зробити висновок про можливість комплексного застосування до окремих частин договору інших положень чинного законодавства, ніж ті, що регламентують порядок здійснення інвестиційної діяльності та особливості виникнення, зміни та припинення правовідносин підряду.

При цьому, в п. 12.6. договору сторони зазначили, що цей договір є договором змішаної інвестиційно-підрядної форми відповідно до ст. 67 Господарського кодексу України та ст.ст. 3, 6 Цивільного кодексу України. Майно (та майнові права), кошти тощо, внесені для реалізації даного договору не є об`єднанням вкладів сторін, не є їх спільною частковою власністю, а залишаються у власності сторони, що їх внесла. Частини об`єкта, що розподіляються між сторонами, не є спільною частковою власністю сторін, а належить кожній з сторін відповідно до положень договору. При реалізації договору сторони зберігають свою юридичну самостійність.

Аналізуючи приписи ст.ст. 838, 843, 846, 849, 853, 875, 876, 877, 879 ЦК України, 318, 319, 320, 321 ГК України, суд першої інстанції зазначив, що за своєю правовою природою спірний інвестиційний договір №823 від 02.11.2015 є змішаним господарським договором з елементами підрядних відносин та відносин з приводу інвестування, та укладений між сторонами виходячи з приписів ст. ст. 627, 628 Цивільного кодексу України.

Твердження позивача стосовно того, що спірний договір носить характер договору про спільну діяльність та під час його укладення мали застосовуватися положення Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11.04.2012 №296 щодо отримання погодження Кабінету міністрів України на укладення такого правочину,

визнані судом першої інстанції необґрунтованими, при встановленні, що укладений між сторонами інвестиційний договір є змішаним договором з елементами підряду та інвестування, що не потребувало погодження Кабінету Міністрів України на вчинення такого правочину та, відповідно, на нього не поширюються положення Порядку №296.

Спірний договір від позивача - Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» підписаний генеральним директором Кириченко Віктором Аркадійовичем, який діяв на підставі статуту.

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.11.2013 № 687, Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (уповноважений орган управління) і є підзвітним йому.

Згідно п. 11.2.11 Статуту позивача, уповноважений орган управління здійснює моніторинг та погоджує питання, пов`язані з вилученням чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою або їх частин, які закріплені за підприємством на праві постійного користування.

З матеріалів справи вбачається, що листом №281 від 18.03.2015 позивач звертався до Міністерства аграрної політки та продовольства України, в якому повідомив, що від ТОВ «Інтерпроект» надійшла пропозиція укласти інвестиційний договір на здійснення забудови частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га та така пропозиція ТОВ «Інтерпроект» відповідає затвердженій містобудівній документації, у зв`язку з чим просив Міністерство аграрної політки та продовольства України, зокрема, погодити редакції інвестиційних договорів та надати дозвіл на проведення позивачем роботи щодо зміни в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами соціально-побутового, торгівельного, комунально-складського призначення, інженерно-транспортною інфраструктурою та створення озеленених територій загального користування.

В свою чергу, листом від 02.11.2015 №37-27-1-13/17961 Міністерством аграрної політки та продовольства України було надано відповідь на звернення позивача та повідомлено, що з урахуванням детального плану території багатофункціонального житлового району, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 398/9455, Мінагрополітики України не заперечує щодо зміни цільового призначення, зокрема земельної ділянки :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, з метою реалізації умов укладених інвестиційних договорів, зокрема з ТОВ «Інтерпроект» відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність».

За висновками суду першої інстанції, органом управління позивача (на момент укладення спірного договору) - Міністерством аграрної політки та продовольства України було надано дозвіл на зміну в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га, при цьому вказаний лист не містить заперечень Мінагрополітики щодо укладення та подальшого виконання, зокрема спірного інвестиційного договору.

Оцінюючи зазначений лист з урахуванням норм процесуального права, суд першої інстанції правильно врахував наступне:

- лист був наданий самим позивачем разом з заявою про усунення недоліків позовної заяви, що спростовує твердження позивача стосовно того, що йому не відомо походження такого листа;

- позивачем не надано доказів, які б підтверджували відсутність у першого заступника Міністра Краснопольського Я.В. повноважень на підписання такого листа;

- не прийнято до уваги посилання третьої особи на лист Міністерства аграрної політики та продовольства України №9/41566 від 21.09.2021, оскільки в останньому не зазначено, що Міністерством лист від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 на адресу позивача не надсилався, як і не викладено заперечення щодо існування такого листа, а лише зазначено, що в архіві Міністерства аграрної політики та продовольства України не виявлено листи, адресовані Державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», зокрема, лист від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961.

Судом також встановлено, що розпорядженням Кабінету міністрів України від 20.11.2019 року №1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна» та актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», останній було передано зі сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України; для укладення оспорюваного договору отримання погодження Фонду державного майна України станом на момент його вчинення не вимагалося.

Відхиляючи доводи позивача стосовного того, що умови інвестиційного договору передбачають вибуття земельної ділянки із державної власності, суд першої інстанції виходив з умов п. 5.2, п. 12.4-12.5. договору та дійшов наступних висновків:

- за умовами спірного договору позивач, як землекористувач залучив ТОВ «Інтерпроект» для будівництва на земельній ділянці, якою він користується на праві постійного користування;

- позивач не є власником земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво та реалізує свої повноваження щодо такої земельної ділянки лише як землекористувач;

- відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 19.07.2016 року, ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було надано згоду на поділ земельної ділянки кадастровий номер: :91:066:0098, площею 70,0206 га (земельна ділянка, в межах якої відповідно до умов Інвестиційного договору №823 від 02.11.2015 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця» залучено ТОВ «Інтерпроект» до будівництва об`єкта);

- відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 08.11.2018 року, ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер: :91:066:0102 площею 55,2225 га, розташованої за адресою: м.Київ, Подільський район, проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика), цільове призначення якої змінюється із земель сільськогосподарського призначення державної власності, наданих для ведення сільськогосподарської діяльності на землі житлової та громадської забудови для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної інфраструктури та дорожнього господарства;

- згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 01.03.2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: :91:066:0102 Державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» за адресою: м. Київ, Подільський район, проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, цільове призначення якої змінюється із земель сільськогосподарського призначення державної власності, наданих для введення сільськогосподарської діяльності на землі житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної і інфраструктури та дорожнього господарства (категорія земель- землі житлової та громадської забудови, код КВЦП 02.10), розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Конкорд Юг»;

- відповідно до п. 3 вказаного наказу, змінено цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер: :91:066:0102 площею 55,2225 га з цільового призначення для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13), вид використання - для ведення сільськогосподарської діяльності на цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (код КВЦПЗ 02.10), вид використання - для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами торгівельного, соціально-побутового призначення та об`єктами інженерної, транспортної інфраструктури та дорожнього господарства;

- у вказаних наказах Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 08.11.2018 року та № 26-1-СГ від 01.03.2019 року також міститься посилання на лист Міністерства аграрної політки та продовольства України від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961;

- враховуючи формування земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0102 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 16.07.2019 року до Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року, відповідно до якої Сторони дійшли взаємної згоди викласти підпункт 1.1.6 пункту 1 інвестиційного договору у наступній редакції: « 1.1.6. Земельна ділянка - частина земної поверхні (територія) орієнтовною площею 55,2225 га, кадастровий номер якої :91:066:0102, що розташована за адресою проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, яка надана стороні-1 на праві постійного користування. Межі земельної ділянки визначені в додатку №1 до цього договору (п. 1.6. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 16.07.2019)».

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :91:066:0102 перебуває у володінні Держави Україна, знаходиться у постійному користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та фактично не вибувала з державної форми власності, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 161104470.

Щодо посилання позивача на п. 5.2.3. договору (яким передбачено, що за згодою сторін замість частини об`єкта, що вказана в п. 5.2.1. договору, стороні-1 можуть бути надані стороною-2 нежитлові та/або жилі приміщення в інших об`єктах нерухомого майна та/або грошові кошти у розмірі не менше ніж 5 % від вартості майнових прав на площі житла в об`єкті за експертною оцінкою, проведеною відповідно до законодавства за ініціативою сторони-1. В такому разі сторона-2 отримує у власність об`єкт в повному обсязі),

суд зазначив, що вказаним пунктом не передбачено наперед перехід права власності на весь об`єкт до ТОВ «Інтерпроект», а лише визначено, що за згодою сторін (позивача та відповідача) позивачу можуть бути надані відповідачем нежитлові та/або жилі приміщення в інших об`єктах нерухомого майна та/або грошові кошти у розмірі не менше ніж 5 % від вартості майнових прав на площі житла в об`єкті, тобто зазначено про таку можливість, яка не має обов`язкового характеру.

27.09.2019 між ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та ТОВ «Інтерпроект» було підписано Протокол №1 розподілу площ в об`єкті за Інвестиційним договором № 823 від 02.11.2015 року, відповідно до якого позивач за виконання своїх зобов`язань за спірним інвестиційним договором отримує у свою власність (господарське відання) частину об`єкту у розмірі 5 % від площі житла в об`єкті, які складаються з 12 263,28 кв.м площі житла в об`єкті.

Відповідно до встановлених судом обставин, позивачем протягом тривалого часу вчинялись дії на виконання умов Інвестиційного договору №823 від 02.11.2015, дійсність якого ним оспорюється, при цьому, зазначене підтверджене матеріалами справи, зокрема:

- 20.11.2018 року між ДП «НДВА «Пуща-Водиця», як замовником та ТОВ «Інтерпроект», як платником та ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», як виконавцем було укладено договір на створення (передачу) проектно-вишукувальних робіт №1551, відповідно до якого виконавець бере на себе виконання проектно-вишукувальних робіт: виготовлення технічного звіту щодо якісної характеристики ґрунтового покриву та розрахунок витрат сільськогосподарського виробництва. Місце розташування об`єкту: м. Київ, проспект Правди (навпроти з проспектом Василя Порика), кадастровий номер :91:066:0102;

- 22.04.2019 року на виконання умов Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року, ДП «НДВА «Пуща-Водиця», як замовником, було отримано Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі» на земельній ділянці кадастровий номер :91:066:0102;

- 03.06.2019 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця», як замовником та ТОВ «Інтерпроект», як інвестором було затверджено Техніко-економічні показники «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон];

- 04.06.2019 року позивачем було затверджено Завдання на проектування проекту «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон];

- 20.06.2019 позивачем було видано наказ № 59-0 «Про затвердження ескізного проекту: «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва», відповідно до якого позивачем було затверджено проектну документацію на будівництво вищезазначеного об`єкту з відповідними технічними показниками;

- 24.06.2019 року між позивачем та АТ «Київгаз» було підписано Технічні умови приєднання до газорозподільної системи «Комплексна забудова в межах IV, V, 2 п. к. III, 2 п. к. VIII мікрорайонів у багатофункціональному житловому районі на проспекті Правди (навпроти з проспектом Василя Порика) у Подільському районі м. Києва» (IV мікрорайон).

- 01.10.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір компенсації витрат за водопостачання та водовідведення № 01-10/19-421, відповідно до якого позивач зобов`язався надати доступ (місце підключення) до джерел водопостачання та водовідведення, з метою споживання води та водовідведення в необхідних обсягах, заявлених ТОВ «Інтерпроект», а відповідач, в свою чергу, зобов`язався компенсувати позивачу фактично понесені витрати за спожиту воду та водовідведення в межах показань лічильника та за Тарифами, що визначені водопостачальною організацією;

- 27.09.2019 року між ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та ТОВ «Інтерпроект» було підписано Протокол № 1 розподілу площ в об`єкті за Інвестиційним договором № 823 від 02.11.2015 року.

Не прийняті судом першої інстанції твердження позивача про те, що Інвестиційний договір №823 від 02.11.2015 є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки позивачем не доведено невідповідності спірного договору інтересам держави і суспільства та умислу будь-якої із сторін на те, а також, що вказаний договір завідомо укладався з метою порушення таких інтересів, що унеможливлює визнання договору недійсним з цих підстав; з урахуванням положень ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсним Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідача, а тому позовні вимоги про визнання недійсним інвестиційного договору №823 від 02.11.2015 року, укладеного між Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпроект» не підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовив позивачу у позові по суті у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, за рішенням суду, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і, відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом спору є позовні вимоги про визнання недійсним інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015.

В обґрунтування підстав заявленого позову, позивач посилається на приписи ст.ст. 3, 4, 6, 15, 16, 203, 207, 215 Цивільного кодексу України та ст.ст. 4, 75, 188, 206 Господарського кодексу України, зазначаючи, що спірний інвестиційний договір містить всі ознаки договору про спільну діяльність, на думку позивача, згідно положень Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 №296, позивач повинен був отримати погодження Кабінету Міністрів України на укладення вказаного вище договору та враховуючи, що погодження позивачем отримано не було оскаржуваний договір має бути визнаний судом недійсним.

Згідно з пп. «л» п.18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (надалі - Порядок №296), який визначає механізм і процедуру укладення такими підприємствами договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Пунктами 2, 3 Порядку № 296 передбачено, що суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідним пакетом документів, а орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб`єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін`юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України, до якого додаються:

- звернення суб`єкта господарювання до органу управління щодо погодження укладення договору разом з документами, що передбачені підпунктами 2-6 пункту 2 Порядку, а також погоджений органом управління проект договору;

- висновок органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб`єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором;

- висновок органу управління про відповідність галузевим концепціям і програмам розвитку пропозицій суб`єкта господарювання, який планує укласти договір.

Відповідно до п. п. 4, 5 Порядку № 296 орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб`єктом господарювання відповідно до вимог законодавства.

Отже, для укладення державними підприємствами, установами, організаціями, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, необхідне погодження Кабінету Міністрів України на укладення такого правочину.

Виходячи з правового регулювання договору про спільну діяльність (ст.ст. 1130, 1131, 1134 ЦК України) за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети. При цьому, істотною умовою договору про спільну діяльність є угода учасників про розміри та порядок внесення внесків у загальне майно.

Аналізуючи умови оспорюваного договору (п.п. 3.1, 4.1, 6.1.1-6.1.17) в частині зобов`язань позивача (ДП «НДВА «Пуща-Водиця»), доводи скаржників про наявність ознак спільної діяльності у розумінні ст. 1130 ЦК України, з урахуванням прав та обов`язків визначених договором для ТОВ «Інтерпроект» (п. 6.1-6.4) підлягають відхиленню.

Так, договором здійснення будівництва об`єкта покладено на відповідача та осіб, з якими ним укладені договори (п.п. 5.1.3, 5.1.4 договору), тоді як позивач здійснює функції замовника будівництва об`єкта в частині, що передбачена даним договором, а також здійснює функції землекористувача земельної ділянки, що відповідно не передбачає спільної участі та внесків у загальне майно сторін договору, оскільки позивач не приймає участі у будівництві, має власні зобов`язання та отримує свою частку у збудованому об`єкті (або іншого майна чи коштів) на умовах договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір не є договором про спільну діяльність, оскільки обов`язки щодо здійснення конкретних дій, обумовлених предметом Договору, фактично покладено на одну сторону - відповідача без ознак сумісної діяльності, спільності вкладень або ж поєднаної трудової участі.

Права та обов`язки що виникають з договору для його сторін (позивача та відповідача) притаманні для правовідносин інвестування (інвестиційний договір) та підряду (договір підряду), та інших елементів зобов`язальних правовідносин, виникнення та існування яких не входить в суперечність з актами цивільного та господарського законодавства та, водночас, не дозволяє зробити висновок про можливість комплексного застосування до окремих частин Договору інших положень чинного законодавства, ніж ті, що регламентують порядок здійснення інвестиційної діяльності та особливості виникнення, зміни та припинення правовідносин підряду.

Крім того, п. 12.6 спірного договору сторони зазначили, що цей договір є договором змішаної інвестиційно-підрядної форми відповідно до ст. 67 Господарського кодексу України та ст.ст. 3, 6 Цивільного кодексу України. Майно (та майнові права), кошти тощо, внесені для реалізації даного договору не є об`єднанням вкладів сторін, не є їх спільною частковою власністю, а залишаються у власності сторони, що їх внесла. Частини об`єкта, що розподіляються між сторонами, не є спільною частковою власністю сторін, а належить кожній з сторін відповідно до положень договору. При реалізації договору сторони зберігають свою юридичну самостійність.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, чинній на час укладення спірного Договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.

Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, злучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода); укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.

Не приймаються та підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про невиконання вимог ст. 12-1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» щодо порядку інвестування із залученням державної підтримки та суперечності договору вимогам ст. 15 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в частині обов`язкової державної експертизи інвестиційного проекту виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 12-1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що напрями інвестиційної діяльності, за якими надається державна підтримка, визначаються програмними документами, затвердженими в установленому законодавством порядку. Державна підтримка інвестиційної діяльності передбачає участь держави у розробленні та/або реалізації інвестиційних проектів. Державна підтримка для реалізації інвестиційних проектів надається, зокрема, шляхом:

- фінансування реалізації інвестиційних проектів за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

- співфінансування інвестиційних проектів з державного та місцевих бюджетів;

- надання відповідно до законодавства для реалізації інвестиційних проектів державних і місцевих гарантій з метою забезпечення виконання боргових зобов`язань за запозиченнями суб`єкта господарювання та кредитування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

- повної або часткової компенсації за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів відсотків за кредитами суб`єктів господарювання для реалізації інвестиційних проектів;

- застосування інших форм, передбачених цим Законом.

Державна підтримка для розроблення інвестиційного проекту надається виключно у разі наявності проектної (інвестиційної) пропозиції шляхом фінансування або співфінансування за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів.

Надання для будівництва земельної ділянки, яка перебуває у державній власності не відноситься до наведеного у Законі України «Про інвестиційну діяльність» виду державної підтримки для розроблення та реалізації інвестиційних проектів, а згідно з п. п. 2.1, 3.1, 4.1, 6.1.8-6.1.16 Договору (якими передбачено обов`язки позивача як землекористувача та замовника об`єкта будівництва) в кореспонденції з п. п. 2.1, 5.1, 6.3, 6.4.9 (якими визначені зобов`язання відповідача як підрядника та інвестора) фінансування проектування та спорудження об`єкта будівництва, включаючи компенсацію позивачу витрат, передбачених п. п. 3.1, 4.1, 6.1.8-6.1.16 Договору, покладено на відповідача.

З огляду на те, що особливий порядок укладення договорів згідно з п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлений саме для договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, у той час як спірний Договір є договором змішаної правової форми з елементами договору підряду та інвестиційного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №296.

При цьому, підлягають відхиленню посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.04.2018 у справі №910/4501/17, оскільки судове рішення у вказаній справі, хоча і прийняте за подібного правового регулювання, але за інших фактичних обставин, з урахуванням інших доказів, поданих сторонами, у залежності від оцінки яких і було прийнято оскаржуване судове рішення.

Статут ДП «НДВА «Пуща-Водиця», затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26.11.2013 № 687, за яким Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (уповноважений орган управління) і є підзвітним йому.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, листом №281 від 18.03.2015 позивач звертався до Міністерства аграрної політки та продовольства України, в якому повідомив, що від ТОВ «Інтерпроект» надійшла пропозиція укласти інвестиційний договір на здійснення забудови частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га та така пропозиція ТОВ «Інтерпроект» відповідає затвердженій містобудівній документації, у зв`язку з чим просив Міністерство аграрної політки та продовольства України, зокрема, погодити редакції інвестиційних договорів та надати дозвіл на проведення позивачем роботи щодо зміни в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га для здійснення комплексного будівництва житлової та громадської забудови з об`єктами соціально-побутового, торгівельного, комунально-складського призначення, інженерно-транспортною інфраструктурою та створення озеленених територій загального користування.

В свою чергу, листом від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 Міністерством аграрної політки та продовольства України було надано відповідь на звернення позивача та повідомлено, що з урахуванням детального плану території багатофункціонального житлового району, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №398/9455, Мінагрополітики України не заперечує щодо зміни цільового призначення, зокрема земельної ділянки :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, з метою реалізації умов укладених інвестиційних договорів, зокрема з ТОВ «Інтерпроект» відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Таким чином, як вбачається зі змісту вищезазначеного листа, органом управління позивача (на момент укладення спірного договору) - Міністерством аграрної політки та продовольства України було надано дозвіл на зміну в установленому законодавством порядку цільового призначення частини земельної ділянки з кадастровим номером :91:066:0098 орієнтовною площею 55, 22 га, при цьому вказаний лист не містить заперечень Мінагрополітики щодо укладення та подальшого виконання, зокрема спірного інвестиційного договору.

Посилання на лист Міністерства аграрної політки та продовольства України від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 міститься в наказах Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 08.11.2018 року та № 26-1-СГ від 01.03.2019 року, що відповідно спростовує сумніви позивача та ФДМУ щодо наявності вказаного листа, а відповідь міністерства від 21.09.2021 про те, що в архіві Міністерства аграрної політики та продовольства України не виявлено листи, адресовані Державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» свідчить лише про відсутність таких в архіві.

В даному випадку належна оцінка зазначених обставин викладена в оскаржуваному рішенні, з якою апеляційний господарський суд погоджується, в свою чергу, щодо посилань ДП «НДВА «Пуща-Водиця» в апеляційній скарзі на те, що із змісту листа Мінагрополітики від 02.11.2015 № 37-27-1-13/17961 убачається, що в ньому не йде мова про прийняття органом управління рішення, дозволу, погодження на укладення інвестиційного договору, оскільки у ньому відсутні фрази «рішення», «висновок», «погодження», «розпорядження», колегія суддів зазначає, що такі твердження належним чином не обґрунтовані. Зокрема, ні Статутом ДП «НДВА «Пуща-Водиця», ні нормами чинного законодавства не закріплено форми такого листа-погодження. Так само, як не існує вимоги про те, що погодження повинно бути у формі розпорядження та/або відповідного наказу органу управління.

В частині доводів апеляційних скарг стосовного того, що умови інвестиційного договору передбачають вибуття земельної ділянки з державної власності, колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :91:066:0102 перебуває у володінні Держави Україна, знаходиться у постійному користуванні позивача та фактично не вибувала з державної форми власності; позивач не є власником земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво та реалізує свої повноваження щодо такої земельної ділянки лише як землекористувач.

Так, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві № 26-1-СГ від 19.07.2016 року, ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» було надано згоду на поділ земельної ділянки кадастровий номер :91:066:0098, площею 70,0206 га (земельна ділянка, в межах якої відповідно до умов Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця» залучено ТОВ «Інтерпроект» до будівництва об`єкта).

Посилання скаржників на положення ст. 120 Земельного кодексу України колегією суддів відхиляються, оскільки дана стаття не врегульовує питання переходу права власності на багатоквартирний житловий будинок (який є об`єктом будівництва згідно оскаржуваного договору).

Правове регулювання даної статті стосується жилого будинку, будівлі або споруди. Багатоквартирний будинок є специфічним об`єктом права власності, визначення якого наведено в ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Крім того, за змістом ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених ст. 121 цього Кодексу (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Тобто, ст. 120 Земельного кодексу України у ч. 6 містить виключення щодо багатоквартирних будинків (відповідні висновки містяться у Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №910/17652/17).

Враховуючи, що позивачем не доведено невідповідності спірного договору інтересам держави і суспільства та умислу будь-якої із сторін на те, а також, що вказаний договір завідомо укладався з метою порушення таких інтересів, що унеможливлює визнання договору недійсним з цих підстав; правильним є висновок суду першої інстанції, що з урахуванням положень ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсним Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в позові, виходячи з відсутності достатніх та безумовних підстав вважати недійсним інвестиційний договір № 823 від 02.11.2015, враховуючи, зокрема, що позивачем протягом тривалого часу вчинялись дії на виконання умов Інвестиційного договору № 823 від 02.11.2015 року, дійсність якого ним оспорюється.

Доводи апеляційних скарг позивача та третьої особи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки їм вже було надано належну оцінку судом першої інстанції, який обгрунтовано їх відхилив і такі не спростовують зроблених судом висновків.

Стосовно заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Частинами 3,4,5 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц).

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог по суті, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Доводи апеляційних скарг щодо неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права під час апеляційного перегляду судового рішення не підтверджено, що за обставин необґрунтованості заявлених позовних вимог є підставою для залишення без змін прийнятого у справі судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апелянтів суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 залишити без задоволення

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі № 910/7975/21 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті удового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів - Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та Фонд державного майна України.

5. Матеріали справи № 910/7975/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 04.07.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова