ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Справа№ 910/18997/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін:

від позивачів: Поух Д.А. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Субота О.В.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 за заявою Фермерського господарства "Агро-Лідер С", Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про забезпечення позову

у справі № 910/18997/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Фермерського господарства "Агро-Лідер С",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Селянське (фермерське) господарство "Олександро-Володимирівське"

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус", Фермерське господарство "Агро-Лідер С" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2424/5 від 09.07.2021 "Про задоволення скарги".

За вищезазначеним наказом №2424/5 від 09.07.2021 відповідачем було скасовано рішення та реєстраційні дії державних реєстраторів, які вчинені: 18.01.2017 - рішення №№ 36699098, 33465981; 04.03.2017 - рішення №№ 34147174, 34144064, 34147258, 34147105, 34147450, 34143514, 34146721, 34147208, 34147467, 34143557, 34146750, 34146965; 05.03.2017 - рішення №№ 34149576, 34149380, 34149364, 34149758, 34149309, 34149337, 34149700, 34149778, 34149790, 34149791, 34149679, 34149792, 34149704, 34149410, 34149386, 34149117, 34149279, 34149417, 34149764, 34006139, 34149313, 34149344, 34149709, 34149787, 34149794, 34149796, 34149799, 34149689, 34149369, 34564275; 10.03.2017 - рішення №№ 34209843, 34215218, 34215278, 34211861; 14.03.2017 - рішення №№ 34234685, 34256115, 34234802; 20.03.2017 - рішення № 34332897, 34333425; 28.03.2017 - рішення № 34514672; 30.03.2017 - рішення №№ 34537620, 34537674; 31.03.2017 - рішення № 34558199; 31.03.2017 - рішення №№ 34564475, 34564209, 34564544; 06.04.2017 - рішення № 34650409; 16.05.2017 - рішення №№ 35205540, 35197668, 35203479, 35202683, 35194414, 35193123, 35196018, 35197862; 03.06.2017 - рішення №№ 35521837, 35521973, 35523434, 35522737; 18.07.2017 - рішення № 36193204; 19.07.2017 - рішення № 36199888; 08.08.2017 - рішення № 36518897; 19.08.2017 - рішення №№ 36703257, 36698486, 36703299, 36698591, 36699133; 19.08.2017 - рішення № 36703931; 23.08.2017 - рішення №№ 36768345, 36768264; 21.11.2017 - рішення № 38261720; 24.11.2017 - рішення № 38321250; 18.12.2017 - рішення № 38802124; 29.01.2018 - рішення № 39406474; 01.02.2018 - рішення № 39460909; 02.03.2018 - рішення № 39963904; 27.09.2018 - рішення №№ 43226792, 43229323, 4322434; 24.12.2018 - рішення №№ 44810642, 44810987; 25.12.2018 - рішення №№ 44813950, 44812986; 25.12.2018 - рішення № 44812969; 30.12.2018 - рішення № 44923362; 05.01.2019 - рішення №№ 44969947, 44970328, 44970295, 44969770; 06.01.2019 - рішення №№ 44971017, 44971023, 44971019, 44971026; 16.05.2019 - рішення № 46893779; 16.05.2019 - рішення № 46886199; 17.05.2019 - рішення № 46905663; 10.04.2020 - рішення № 51944260; 13.05.2020 - рішення № 52214537; 14.05.2020 - рішення № 52228258, 18.05.2020 - рішення № 52266729; 10.05.2021 - рішення № 58039338.

За твердженням позивачів, скасування відповідачем рішень державних реєстраторів створює ситуацію тривалої правової невизначеності, оскільки відповідно до укладених позивачами договорів оренди земельних ділянок останні мають права землекористувачів, проте скасування державної реєстрації цих прав унеможливлюють фактичне використання земель, у тому числі і обробку та збирання вирощеного на них врожаю.

Також позивачами у справі №910/18997/21 через відділ діловодства суду першої інстанції 22.11.2021 надано заяву про вжиття заходів забезпечення позову в порядку ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро", Фермерського господарства "Агро-Лідер С" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про забезпечення позову задоволено частково:

- вирішено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18997/21 вжити заходи забезпечення позову, а саме: зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2021 року № 2424/5 "Про задоволення скарги";

- вирішено до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18997/21 вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії на виконання наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2021 року № 2424/5 "Про задоволення скарги" щодо земельних ділянок з кадастровими номерами, які зазначені у резолютивній частині оскаржуваної ухвали. В решті вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Міністерство юстиції України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 по справі № 910/18997/21 про забезпечення позову та ухвалити постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро" та Фермерського господарства "Агро-Лідер С" про забезпечення позову відмовлено повністю.

Короткий зміст апеляційної скарги відповідача та узагальнення її доводів

Відповідач вважає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без достатніх, допустимих та належних доказів, що на думку відповідача, свідчить про недоведеність та не з`ясування місцевим господарським судом обставин, які стали підставою, для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку відповідача, місцевий господарський суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню позовних вимог.

До того ж, як стверджує відповідач, заявниками до суду першої інстанції не було надано належних доказів того, що застосування обраних заходів забезпечення позову, дійсно призведе до ефективного захисту прав та законних інтересів Фермерського господарства "Агро-Лідер С" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро" у разі задоволення позовних вимог про скасування оскаржуваного наказу.

Короткий зміст письмових пояснень третьої особи до апеляційної скарги та узагальнення їх доводів

Підтримуючи доводи викладені відповідачем у апеляційній скарзі, третя особа наголошує на тому, що судом першої інстанції накладено забезпечення позову щодо земельних ділянок у відношенні яких не приймалось відповідачем жодного рішення, а також відсутні будь-які відомості щодо можливих додаткових рішень відповідача стосовно 500 кадастрових номерів земельних ділянок, до яких місцевим господарським судом було застосовано заходи забезпечення.

З огляду на викладене, третя особа вважає, що позивачами-1,-2 не було надано жодного належного та допустимого доказу для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Короткий зміст відзиву позивачів на апеляційну скаргу відповідача та на пояснення третьої особи узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять суд апеляційної інстанції ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що судом першої інстанції надано повну і всебічну оцінку доводам позивачів та зроблено правомірний висновок про наявність підстав для часткового забезпечення позову у даній справі.

Зокрема позивачі наголошують на тому, що в даному випадку сутність заходів забезпечення позову направлена на зупинення виконання наказу відповідача, яким фактично нівельовано існуючі права позивачів на користування земельними ділянками, які базуються на чинних цивільно-правових договорах.

Крім того, позивачі звертають увагу на те, що відповідачем було додатково видано наказ № 3951/5 від 08.10.2021 про виправлення описок шляхом внесення змін до наказу № 2424/5 від 09.07.2021 "Про задоволення скарги".

Також позивач зазначає про те, що застосовані заходи позову жодним чином деструктивно не впливають на діяльність та функціональні обов`язки відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 у справі № 910/18997/21 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/18997/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2021; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2022.

02.03.2022 судове засідання не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу на 08.06.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 задоволено клопотання Фермерського господарства "Агро-Лідер С", Товариства з обмеженою відповідальністю "Скорпіон Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 910/18997/21. Вирішено здійснювати судове засідання призначене на 08.06.2022 в режимі відеоконференції.

В судове засідання, яке відбулося 08.06.2022 в режимі відеоконференції, з`явилися представник позивачів та представник відповідача, які підтримали свою правову позицію щодо апеляційної скарги.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був сповіщений належним чином, про що свідчить долучений до матеріалів справи електронний лист про направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 на зазначену в матеріалах справи офіційну електронну адресу третьої особи по справі.

Також слід вказати, що інформація про судове засідання була оприлюднена на офіційному веб-порталі "Судової влади України", тому третя особа по справі не була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про дату судового засідання, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Враховуючи, що явка представника третьої особи у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а також з урахуванням того, що в матеріалах оскарження міститься відзив на апеляційну скаргу, в якому третьою особою викладено правову позицію щодо апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника третьої особи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

За змістом статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з положень ст. 136, 137 Господарського процесуального України при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Такі правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 914/2157/19, від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/19, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Судом першої інстанції зазначено, що спірні земельні ділянки використовуються позивачами для здійснення сільськогосподарської діяльності. Така діяльність пов`язана з достатньо тривалим циклом з обробітку землі, посіву, внесенням добрив, збиранням урожаю тощо. Ця діяльність не може бути тимчасово припиненою без нанесення суттєвої шкоди як позивачам, так і орендованим земельним ділянкам.

Таким чином, вживаючи заходи для забезпечення позову, суд повинен надати оцінку балансу інтересів сторін, а саме - співвідношенню негативних наслідків для позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову із негативними наслідками для відповідача та інших осіб у випадку вжиття заходів забезпечення позову.

В даному випадку суть заходів забезпечення позову направлена на зупинення виконання наказу Міністерства юстиції України, яким фактично нівельовано існуючі права позивачів на користування земельними ділянками, які базуються на чинних цивільно-правових договорах.

Відповідно до визначення статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно, скасування державної реєстрації речового права не припиняє існування цього цивільного права, проте дійсно створює ситуацію довготривалої невизначеності, причому як для позивачів у цій справі так і для власників земельних ділянок.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсними укладених позивачами договорів оренди земельних ділянок, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що невжиття визначених позивачами заходів забезпечення позову матиме набагато більше негативних наслідків для позивачів, власників земельних ділянок та інших осіб у порівнянні із тими наслідками, які настануть для відповідача та третьої особи у справі.

Зважаючи на наведені заявниками обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, висновок суду першої інстанції про те, що виконання оспорюваного наказу Міністерства юстиції України № 2424/5 від 09.07.2021 під час розгляду справи значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі виходячи з того, що предметом спору є вимога про скасування спірного наказу, є обґрунтованим.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Подібний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову буде зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2021 № 2424/5 "Про задоволення скарги" шляхом заборонити Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії на виконання наказу Міністерства юстиції України від 09.07.2021 № 2424/5 "Про задоволення скарги" щодо земельних ділянок з кадастровими номерами, які зазначені у резолютивній частині оскаржуваної ухвали до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18997/21.

Твердження відповідача про те, що місцевий господарський суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню позовних вимог є необґрунтованими, оскільки в даному випадку вживалися заходи забезпечення позову, які є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті (подібний правовий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 910/13709/19).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту спірних правовідносин, у даному випадку вжиті заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду по даній справі, оскільки спір стосується скасування оспорюваного наказу.

Однак під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Доводи третьої особи стосовно того, що судом першої інстанції накладено забезпечення позову щодо земельних ділянок у відношенні яких не приймалось відповідачем жодного рішення, а також відсутні будь-які відомості щодо можливих додаткових рішень відповідача стосовно 500 кадастрових номерів земельних ділянок до яких місцевим господарським судом було застосовано забезпечення, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що до оспорюваного наказу відповідачем вносились виправлення, внаслідок яких було збільшено номери земельних ділянок.

В свою чергу, наведені позивачами у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірні висновки суду першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав щодо скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі № 910/18997/21 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 по справі № 910/18997/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.06.2022.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала