ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

"22" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/393/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (м.Рівне) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (м.Житомир) заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №5046-ВЦ/11-21 від 25.01.2021 у розмірі 38710,12грн, з яких: 31477,34грн основного боргу, 382,90грн 3% річних, 3909,12грн інфляційних, 2490,76грн пені та 248,10грн судового збору,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу до боржника - Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №5046-ВЦ/11-21 від 25.01.2021 у розмірі 38710,12грн, з яких: 31477,34грн основного боргу, 382,90грн 3% річних, 3909,12грн інфляційних, 2490,76грн пені.

Підставою стягнення грошової заборгованості заявник вказує порушення боржником своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості фактично спожитої електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №5046-ВЦ/11-21 від 25.01.2021.

За результатами розгляду вказаної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" від 17.06.2022 №505 видано судовий наказ про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу №5046-ВЦ/11-21 від 25.01.2021 у розмірі 31477,34грн основного боргу, 382,90грн 3% річних, 3909,12грн інфляційних.

Суд приймає до уваги, що згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в розумінні вказаної статті інфляційні та відсотки річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов`язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само як і пеня.

Законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 24.07.2018 Верховного Суду по справі № 903/125/18.

Разом з тим, стосовно вимог про стягнення 2490,76грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм закону слідує, пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, вимоги про стягнення 2490,76грн пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За змістом п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки вимоги про стягнення 2490,76грн пені не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогами в цій частині.

Крім того, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, невідповідність вимогам статті 148 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, ч.2 ст.151, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" у видачі судового наказу в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 2490,76грн пені.

Ухвала набрала законної сили 22.06.2022 та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Суддя Соловей Л.А.

1- у справу
2- заявнику (рек)