ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2448/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Ярош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 09 грудня 2021 року (повний текст складено 20.12.2021)

по справі № 916/2448/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ"

про: стягнення 29 896,80 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.,

дата та місце винесення рішення: 09.12.2022, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року до Господарського суду Одеської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ (далі позивач, ТОВ СОКОЛ-ЮГ) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (далі- відповідач) про стягнення боргу у сумі 29 896,82 грн., у тому числі: 28 800 грн. заборгованості, 516 грн. процентів за користування грошовими коштами, 374,40 грн. інфляційних втрат, 206,40 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем (замовником) Договору охорони від 30.12.2019 (далі - Договір), за яким замовник доручив, а охоронна фірма (позивач) прийняла на себе зобов`язання з охорони об`єкту - офісних та складських приміщень за адресою: м Одеса, вул. Пестеля, 6-А.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 року у справі №916/2448/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ до Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ 28 800 грн. заборгованості, 374, 40 грн. інфляційних втрат, 250,94 грн. 3% річних.

У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором охорони б/н від 30.12.2019, що стало підставою для правомірного нарахування суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Водночас, дослідивши матеріали справи місцевий господарський суд врахував, що проценти за користування грошовими коштами заявлені позивачем за той самий період, що і 3% річних- з моменту прострочення зобов`язання щодо оплати послуг охорони, тобто за період, коли відповідач порушив своє грошове зобов`язання, тому суд першої інстанції вирішив відмовити позивачу у задоволені позову в частині стягнення 516 грн. процентів за користування грошовими коштами.

Не погодившись зі вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 по справі №916/2448/21 та ухвалити нове рішення, яким в відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у ніч з 18 на 19 березня 2021 року, на територію охоронювальних приміщень проникла невідома особа та здійснила крадіжку грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, одночасно завдавши збитків відповідачу шляхом пошкодження майна, дана обставина підтверджується витягом із ЄРДС у кримінальному провадженні №0000184, що свідчить про порушення позивачем приписів статті 978 Цивільного кодексу України та частини першої статті 13 Закону України «Про охорону діяльність». Проте, судом першої інстанції вищезгаданій обставині не надано оцінки та не враховано при винесені рішенні.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що для обгрунтування тижневого строку для подачі заперечення до акту надання послуг охорони, місцевий господарський суд послався на пункт 3.5 Договору охорони від 30.12.2019 року, що був укладений між позивачем та відповідачем. Проте, одночасно Господарський суд Одеської області визнає, що Договір охорони від 30.12.2019 року діє до 30.12.2020 та не містить домовленостей щодо автоматичного продовження терміну його дії. Тобто, на думку скаржника, судом першої інстанції було допущено помилку щодо розповсюдження умов договору, який припинив дію 30 грудня 2020 року.

Крім того, відповідач зазначив, що суд першої інстанції уникнув з`ясування обставин вручення Акту надання послуг за березень 2021 року №8, пославшись лише на накладу оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр». На думку позивача, обставина щодо встановлення обставин не вручення акту повинна бути встановлена, оскільки саме із датою вручення Акту надання послуг за березень 2021 року №8 суд пов`язує строк надання заперечень на акт, а відтак підставу задоволення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 року у справі №916/2448/21. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

27.01.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, вважає, що Господарський суд Одеської області ухвалив обгрунтоване рішення, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 року у справі №916/2448/21 залишити без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи наведене, а також принцип незмінності складу суду, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з метою дотримання розумного строку судова колегія вважає за необхідне розглянути справу поза межами встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку.

З огляду на матеріали справи вбачається, що 30.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ (далі- Охорона фірма) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (далі- Замовник) було укладено Договір охорони №б/н від 30.12.2019 (далі- Договір), даний договір був підписаний та скріплений печатками сторонами (т.1. а.с. 15-20).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а охоронна фірма приймає на себе зобов`язання охорони об`єкту, надати за плату послуги з охорони громадського порядку та фізичної охорони об`єктів, перерахованих у дислокації, що охороняються(Додаток №1 до цього Договору). Охорона об`єкта здійснюється шляхом контрольно-перепускного режиму об`єкту вказаного у Дисколації 1, тобто за вимогою Замовника, зазначені у переліку об`єктів Замовника, які охороняються, що є додатком №1 до цього Договору. (п.1.1.-1.2. Договору).

Положеннями пунктів 2.1.-2.2. Договору передбачено, що охорона об`єктів Замовника здійснюється Охороною фірмою починаючи з 30 грудня 2019 року. Кількість постів ,їх розташування на території, що охороняється, визначається п.1.2 даного Договору. Приймання об`єктів під охорону. Виконавцем і здавання їх Замовнику, здійснюється згідно з Інструкцією, узгодженою і затвердженою Сторонами.

Відповідно п. п. 3.1., 3.2. Договору вартість послуг охоронної фірми за Договором становить 24000,00 грн без ПДВ за календарний місяць обслуговування. Розрахунки за Договором здійснюються по закінченню надання охоронних послуг.

Пунктом 3.4. Договору на підтвердження факту надання охоронною фірмою замовнику послуг до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, складається відповідний акт та надається замовнику.

Згідно зі п. 3.5. Договору сторони погодили, що замовник повинен підписати наданий охоронною фірмою акт в тижневий строк. У випадку, якщо замовник не повертає підписаний акт в тижневий строк або не надає обґрунтовану відповідь про підстави його не підписання, факт надання охоронною фірмою належних послуг замовнику є підтвердженим.

Пункт 4.1.1. Договору передбачає, що охорона фірма зобов`язана організувати та забезпечити охорону громадського порядку та охорону об`єкта Замовника, прийнятих під охорону шляхом проведення заходів охорони, зазначених у п.1.1. Договору.

Охорона фірма несе матеріальну відповідальність за збитки (шкоду) спричиненні крадіжками товарно-матеріальних ціностей, грошових коштів під час знаходження об`єкта під охороною, здійсненими в результаті незабезпечення належної охорони або внаслідок невиконання Охороною фірмою встановленого на об`єкті порядку забезпечення охорони. (пункт 6.1.1.)

Згідно п. 6.1.6. сторона узгодили, що відшкодування замовнику завданих з вини охоронної фірми збитків здійснюється після надання замовником відповідних документів органів дізнання, слідства, або вироку суду, що встановив факт крадіжки, грабежу, розбою, а також факт знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, або внаслідок пожежі чи в силу інших причин з вини працівників, що здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитків (шкоди) повинен бути підтверджений замовником відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум, складеним за участі охоронної фірми та звіреним з бухгалтерськими даними.

Пунктами 6.3.1., 6.3.2. п. 6.3. Договору замовник, у разі порушення строку оплати вартості наданих виконавцем послуг крім основної заборгованості відповідно до п. п. 3.2., 3.3., зобов`язаний виплатити охоронній фірмі: пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої за період, за який нараховується пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, відповідно до чинного в Україні законодавства. (п.8.1.-8.2. Договору).

Згідно із п. 9.1. встановлено строк дії Договору - з моменту підписання та скріплення печатками сторін до 30.12.2020 р.

Відповідно до п.9.2. Договору закінчення строку Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення (п. 9.2. Договору).

Додатком №1 до Договору є Дислокація об`єктів охорони, згідно з якою охороні підлягає об`єкт - офісне та складське приміщення, розташоване за адресою: 65031, м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А.

За твердженням відповідача, в ніч із 18 на 19 березня 2021 на територію охоронювальних приміщень, проникла невідома особа та здійснила крадіжку грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей. Факт крадіжки підтверджується Витягом х Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.03.2021, кримінальне провадження №0000184.

31.03.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ складено та підписано Акт №8, згідно з яким Одеській філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" надано послуги охорони офісного та складського приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, за березень 2021 р., на суму 28800,00 грн з ПДВ.

Крім того, 31.03.2021 позивачем було виставлено відповідачу рахунок №8 за послуги охорони офісного та складського приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Пестеля, 6-А, за березень 2021 р., на суму 28800,00 грн з ПДВ.

09.04.2021 позивач направив відповідачу вищевказані Акт та рахунок №8 службою кур`єрської доставки «Спецкур`єр».

Як вбачається з накладної оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр» (т. 1., а.с. 30), від отримання відправлення 09.04.2021 відповідач відмовився.

Листом від 20.04.2021 позивач надав відповідачу угоду №1 від 20.04.2021 про розірвання Договору охорони від 30.12.2019 й пропонував розірвати Договір з 23.04.2021. Вказану угоду відповідачем підписано й відповідно Договір розірвано з 23.04.2021.

Товариство з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" направив позивачу заперечення (вих. №407 від 23.04.2021) до Акту №8 від 31.03.2021, де заявив про наявність претензій щодо якості наданих послуг по вказаному акту. Просив привести об`єми, якість та вартість послуг по Акту та рахунку №8 від 31.03.2021 у відповідність до фактично наданих послуг.

Листом від 07.05.2021 вих. №07/05-21 Товариство з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ надав відповідь на заперечення відповідача, де вказав, що питання щодо наявності та відшкодування збитків у зв`язку із крадіжкою вирішується сторонами окремо та не має відношення до виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг охорони.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами Товариство з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управленою стороною, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

З огляду на матеріали справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ (далі- Охорона фірма) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" (далі- Замовник) було укладено Договір охорони №б/н від 30.12.2019 (далі- Договір).

Згідно із п. 9.1. Договору встановлено строк дії Договору - з моменту підписання та скріплення печатками сторін до 30.12.2020 року.

Проте, сторони подовжували співпрацю на тих самих умов, що були встановлені Договором №б/н від 30.12.2019, даний факт підтверджується наданими до матеріалів справи повідомленням №09/04/-21 від 09.04.2021, листом №2 від 20.04.2021, повідомлення №1/20-04 від 20.04.2021, заперечення №407 від 23.04.2021. Крім того, матеріали справи містять підписаний сторонами та скріплений печатками акт наданих послуг №10 від 23.04.2021, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ надавались послуги Товариству з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" з охорони офісного та складського приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса вул. Пестеля,6-А за період з 01.04.2021 по 23.04.2021. Оплата за ці послуги була здійсненна відповідачем, що вбачається з платіжного доручення №344 від 30.04.2021 (т.1. а.с.39).

Також в матеріалах справи міститься Угода №1 від 20.04.2021 про розірвання Договору від 30.12.2019, відповідно до якої з Договір розірвано з 23.04.2021.

Тобто, враховуючи, обізнаність сторін про те, що встановлений письмовим Договором строк дії закінчений, те, що жодна зі сторін не припинила співпрацю , а, отже вони мали розуміти правові наслідки своєї поведінки у зв`язку з виникнення у них суб`єктивних прав та обов`язків, тому колегія суддів, дійшла висновку, що сторонами було продовжено дію Договору від 30.12.2019 на тих самих умовах.

Відповідно до частин 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тобто доведення факту своєчасності здійснення оплати за наданні послуги закон покладає на замовника цих послуг

Пунктом 3.4. Договору на підтвердження факту надання охоронною фірмою замовнику послуг до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, складається відповідний акт та надається замовнику.

Згідно зі п. 3.5. Договору сторони погодили, що замовник повинен підписати наданий охоронною фірмою акт в тижневий строк. У випадку, якщо замовник не повертає підписаний акт в тижневий строк або не надає обґрунтовану відповідь про підстави його не підписання, факт надання охоронною фірмою належних послуг замовнику є підтвердженим.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що на виконання умов вказаного вище договору, Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ було складено та підписано Акт №8 від 31.03.2021 та направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ", однак з накладної оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр» вбачається,що від отримання відправлення 09.04.2021 відповідач відмовився.

Колегія суддів зазначає, що якщо замовник в порушення вимог статей Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття послуг, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 ЦК. Відповідно до норм чинного законодавства виконавець не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта прийому-здачі наданих послуг, а має лише констатувати факт відмови замовника від підписання акта.

За таких обставин, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідно до наявного в матеріалах справи акту надання послуг №8 від 31.03.2021 року, послуги за вищезгаданим договором охорони виконані в повному обсязі, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості у повному обсязі.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії

Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" про факт здійснення крадіжки, а відтак неналежне виконання позивачем своїх обов`язків із охорони майна не може бути підставою для звільнення скаржника від обов`язку сплати кошти за отримані послуги охорони за березень 2021 року, оскільки відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків.

Отже порушення зобов`язання за свої змістом є юридичним фактом, з яким пов`язуються певні негативні правові наслідки для правопорушника основною метою яких є забезпечення захисту, а у разі можливості - й відновлення порушення суб`єктивного цивільного права.

Виходячи зі змісту вказаної статті правові наслідки порушення зобов`язання поділяються на три групи: 1) загальні; 2) ті, що встановлені законом за порушення певних зобов`язань; 3) ті, що встановлені конкретним договором за його порушення.

Правовий аналіз статті 611 ЦК України свідчить, що останньою не передбачено таких правових наслідків порушення зобов`язання як звільнення від оплати виконаного неналежним чином (з дефектами, недоліками, неякісно) зобов`язання.

Відповідних умов, які звільняли б замовника послуг (відповідача) від оплати неналежним чином виконаного виконавцем (охоронцем) послуг або зменшення їх розміру з охорони майна також не містить укладений між сторонами Договір.

Водночас у розділі 6 Договору сторони погодили відповідальність сторін, порядок фіксування недоліків та їх відшкодування, в тому числі заходи відповідальності виконавця послуг (охоронця), пов`язані із втратою (крадіжкою, знищенням, пошкодженням, тощо) майна .

Тобто, системний аналіз вище норм дозволяє зробити висновок про те, що у випадку встановлення обставин, які свідчать про фактичне надання виконавцем (охоронцем) послуг за Договором та відсутності у зазначеному Договорі умов щодо звільнення замовника послуг від оплати неналежним чином наданих договірних послуг, підстави для звільнення замовника від оплати зазначених послуг відсутні.

Відтак за встановлення обставин, які підтверджують фактичне надання позивачем як виконавцем (охоронцем) послуг за Договором та відсутності в Договорі умов щодо звільнення замовника від обов`язку з їх оплати у разі неналежного їх надання зі сторони виконавця, такі послуги підлягають оплаті, що не позбавляє права замовника послуг (відповідача) заявити вимогу про відшкодування збитків, а також застосування інших заходів відповідальності передбачених Договором за неналежне виконання його умов зі сторони виконавця послуг (охоронця).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 27.08.2019 року у справі №911/1867/18.

Щодо твердження скаржника, щодо уникнення судом першої інстанції з`ясування обставин вручення Акту надання послуг за березень 2021 року, колегія суддів зазначає наступне

В матеріалах справи міститься накладна оператора поштового зв`язку «Спецкур`єр», відповідно до опису якої позивачем було направлено на адресу відповідача акт виконаних робіт №8, рахунок №8 та повідомлення №09/04-21, проте згідно відмітки на акті скаржник від отримання відправлення 09.04.2021 відмовився.

Положеннями п.8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила) встановлено, що до внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

За змістом п. 59, 61 Правил поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Згідно абз.1 п.114 Правил одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи.

Відповідно до абз.5 п. 114 Правил у разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

Колегія суддів зазначає, що сам лише факт неотримання кореспонденції відправленою за належною адресою та яка повернулась у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором охорони від 30.12.2019, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою скаржника щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Отже враховуючи вище згадані норми законодавства та встановлені обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що відмова від отримання відправлення встановлена належним, допустим, достовірним і вірогідним доказом. При цьому, матеріалами справи не підтверджено, протиправна поведінка відповідача або оператора поштового зв`язку.

У зв`язку з чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що перебігу тижневого строку, відведеного для надання заперечень на акт надання послуг №8 від 31.03.2021 починається з 09.04.2021. Тобто, відповідач мав право надати заперечення до Акту №8 до 16.04.2021, але подав їх лише 23.04.2021, тобто на 7 днів пізніше, ніж передбачено умовами Договору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача за Договором охорони від 30.12.2019 3% річних та інфляційних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Враховуючи вищезгадані норми чинного законодавства та умови договору, колегія суддів дійшла висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю СОКОЛ-ЮГ правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з його правильністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в даному випадку відповідачем не доведено належними та допустимими доказами невиконання позивачем зобов`язань за Договом охорони №б/н від 30.12.2019, а відтак відсутності свого обов`язку щодо здійснення оплати за цим Договором.

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено всі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та відхиляються судовою колегією.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 року у справі №916/2448/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МІЗОЛ в особі Одеської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "МІЗОЛ" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2021 року у справі №916/2448/21 - без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Ярош А.І.