ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2022м. ДніпроСправа № 904/196/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В.

та представників:

від прокуратури: Дидюк Н.О.

від позивача: Ярличенко І.В.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (м. Дніпро) в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (м. Дніпро)

та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (м.Дніпро)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірини Анатоліївни (м. Дніпро)

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу з одночасним припиненням права приватної власності

Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (далі - відповідач-1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (далі - відповідач-2) з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 960 від 18.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластімекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ.А-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1 630,8 кв. м, по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп";

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 963 від 18.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластімекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ.Б-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1 282,8 кв.м, по по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп".

Також, прокурор спросить суд стягнути з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.02.2013 та Вищого господарського суду України від 21.05.2013, визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та витребувано від ТОВ "Пластар" (правонаступником якого було ТОВ "Пластімекс") об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: вул.Березинська, 70А у м. Дніпро, а саме: нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. А-1, АІ-1, АІІ-1, загальною площею 1630,8 кв. м; нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІ-1, загальною площею 1 282,8 кв. м, літ. б -приямок, літ. 61 - козирок та № 1 -3 - огорожа;

- незважаючи на наявність обставин, що унеможливлювали вчинення нотаріальної дії та проведення державної реєстрації права власності, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., з відкриттям розділу, прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав (індексний номер рішення 15054251 від 17.06.2016) ТОВ "Пластімекс" на об`єкти нерухомого майна (незавершене будівництво 91%) - нежитлові будівлі літ.А-1, Б-1 загальною площею 1 630,8 кв. м та 1 282,8 кв. м, відповідно, розташованих за адресою: вул. Березинська, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01);

- у подальшому, між ТОВ "Пластімекс" (іпотекодавцем) та ТОВ "Абсолют Фінанс" (іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 1237 від 15.07.2016 спірного нерухомого майна. Згідно з пунктом 4.1. договору сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки, як у цілому, так і частинами, відповідно до статті 38 Закону України "Про іпотеку", з укладанням від імені іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем, тощо;

- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 затверджено мирову угоду від 21.11.2016, укладену між ТОВ "Абсолют Фінанс" та ТОВ "Пластімекс" у редакції, узгодженій між сторонами, у пункті 1.1 якої сторони домовились про те, що ТОВ "Пластімекс" визнає позовні вимоги ТОВ "Абсолют Фінанс" у частині звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 15.07.2016 № 1237, шляхом продажу ТОВ "Абсолют Фінанс" зазначеного предмету іпотеки, як в цілому так і частинами, у відповідності до статті 38 Закону України "Про іпотеку" з укладанням від імені іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем;

- водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем (у даному випадку ТОВ "Абсолют Фінанс") від імені боржника (ТОВ "Пластімекс") і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно;

- на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп" 18.05.2017 укладено договори купівлі-продажу № 960 та № 963 нежитлової будівлі літ.А-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1630,8 кв. м, літ. Б-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1 282,8 кв.м, розташованих по вул. Березинська, 70А у м. Дніпро. Проте, зазначені договори купівлі-продажу укладено неналежною особою, за відсутності відповідних повноважень, оскільки ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 затверджено мирову угоду про визнання позовних вимог ТОВ "Абсолют Фінанс" у частині звернення стягнення на предмет іпотеки спірного нерухомого майна комунальної форми власності шляхом його продажу ТОВ "Абсолют Фінанс" з укладанням від імені іпотекодержателя договору купівлі-продажу нерухомого майна (яким згідно з договором іпотеки № 1237 від 15.07.2016 є ТОВ "Абсолют Фінанс"), а не від імені іпотекодавця, яким є ТОВ "Пластімекс". Отже, спірне нерухоме майно не могло бути відчужене ТОВ "Пластімекс", оскільки вказаному підприємству не належало, а належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради. Більш того, ТОВ "Абсолют Фінанс" право вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна, від імені ТОВ "Пластімекс" не надавалося та ухвалою суду від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 мирова угода у даній частині не затверджувалася;

- всупереч положенням частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України, приватний нотаріус не пересвідчився у належності майна продавцю, не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, та не зважаючи на відсутність правових підстав, 18.05.2017 за ТОВ "Снайперсгруп" було зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво - нежитлову будівлю літ.А-1, АІ-1, АІІ-1, №1 - огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545). У той же день за ТОВ "Спайперсгруп" зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво - нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ. б - приямок, літ.бІ-козирок, № 3 - огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370);

- таким чином, державну реєстрацію права власності за ТОВ "Снайперсгруп" на незавершене будівництво - нежитлову будівлю літ. А-1, АІ-1, АІІ-1, №1 - огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545) та на незавершене будівництво - нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ. б приямок, літ. бІ-козирок, № 3 - огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370) державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. проведено за відсутності належних правових підстав, що порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню;

- згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому визнання договорів купівлі-продажу № 960 та № 963 від 18.05.2017 недійсними є підставою для припинення права приватної власності за ТОВ "Снайперсгруп" на спірне нерухоме майно;

- рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (індексні номери - 20467545, 20468370 від 18.05.2017) є протиправними, прийняті з грубим порушенням Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", "Про нотаріат", порушує встановлений чинним законодавством порядок відчуження та проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

- договір купівлі-продажу № 960 від 18.05.2017, укладений між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс"та ТОВ "Спайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ.А-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1630,8 кв. м, по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), повинен бути визнаний недійсним, з одночасним припиненням права приватної власності. Також, повинен бути визнаний недійсним договір купівлі-продажу № 963 від 18.05.2017, укладений між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ. Б-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1282,8 кв. м, по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності.

Крім того, в обґрунтування наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача, останній вказує на те, що, враховуючи обставини щодо обізнаності позивача про порушення своїх майнових прав, не дивлячись на встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2012 у справі № 25/5005/5078/2012 фактичні обставини щодо належності до комунальної власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради нежитлових будівель та споруд (незавершене будівництво) по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро, витребування вказаного майна на користь держави, Дніпровською міською радою та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Отже, наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження протягом тривалого часу (понад 1 рік та 10 місяців). Отже, заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури у порядку статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2022 позовну заяву було залишено без руху та прокурору надано строк для усунення недоліків протягом 7-ми днів з дня отримання вказаної ухвали суду.

Від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов лист (вх. суду № 4335/22 від 27.01.2022) щодо усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи вказане, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 22.02.2022, а також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_1 .

Крім того, разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову (вх. суду № 2003/22 від 14.01.2022), в якій прокурор просив суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: незавершене будівництво, нежитлову будівлю літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) - 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м, що розташоване по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101;

- накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: незавершене будівництво, нежитлова будівля складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Ь-1, БІ-1 (незавершене будівництво складу) - 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м, що розташоване по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 101;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо незавершеного будівництва, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) - 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м, та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Ь-1, БІ-1 (незавершене будівництво складу) - 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м, що розташовані по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро, відомості щодо яких внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№ 101, 101, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Ухвалою суду від 17.01.2022 заяву про забезпечення позову було повернуто прокурору.

У підготовче засідання 22.02.2022 з`явилися прокурор та представник позивача, представники відповідачів-1,2 та третьої особи у вказане засідання не з`явились. Судом було відзначено, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем-1 та третьою особою ухвали суду про відкриття провадження у справі від 31.01.2022. Також, судом зауважено, що матеріали справи не містять відзивів на позовну заяву, строк на подання яких не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 22.02.2022 підготовче засідання було відкладено на 22.03.2022.

Від заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява про забезпечення позову (вх. суду № 8613/22 від 22.02.2022), в якій прокурор просить суд:

- накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: незавершене будівництво, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершеного будівництва складу) 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 70А;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо незавершеного будівництва, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершеного будівництва складу) 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 70А, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор посилався на таке:

- предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп", № 960 від 18.05.2017 нежитлової будівлі літ.А-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1630,8 кв. м. та №963 від 18.05.2017 нежитлової будівлі літ.Б-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1282,8 кв. м, розташованих за адресою: вул. Березинська, 70А у м. Дніпро, з одночасним припиненням права приватної власності (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна - 101, 101).

- на час звернення прокурора до суду, власником спірного нерухомого майна є ТОВ "Снайперсгруп";

- таким чином, наявні достатні підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, постановленого за позовом прокурора, буде унеможливлено, оскільки володілець вказаного спірного нерухомого майна має реальні можливості здійснити його відчуження;

- забезпечення позову направлене на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер;

- заходи зустрічного забезпечення позову у вказаній справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, передбачені частиною 3 статті 141 Господарського процесуального кодексу України відносно позивача відсутні.

Ухвалою суду від 24.02.2022 заяву заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено та:

- накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: незавершене будівництво, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершеного будівництва складу) 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 70А;

- заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо незавершеного будівництва, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) 93% готовності, загальною площею 1 628,5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершеного будівництва складу) 93% готовності, загальною площею 1 284,3 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 70А, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

За вказаних обставин рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 було рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Так, відповідно до рішення зборів суддів Господарського суду Дніпропетровської області № 2 від 24.02.2022 та розпорядження голови суду № 30 від 24.02.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Господарським судом Дніпропетровської області з 24.02.2022 не відбувався до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Щодо вказаних обставин на сайті Господарського суду Дніпропетровської області 24.02.2022, 28.02.2022, 04.03.2022, 10.03.2022 та 15.03.2022 були розміщені відповідні оголошення.

Враховуючи вказане, а також те, що станом на 24.02.2022, як і протягом певного подальшого періоду, передбачити обсяг військової агресії, спосіб ведення воєнних дій, їх інтенсивність та територіальність було неможливим, судові засідання, призначені в період з 24.02.2022 до 25.03.2022, не відбулися.

Воєнний стан неодноразово було продовжено, шляхом затвердження Верховною Радою України відповідних Указів Президента України про продовження строку дії воєнного стану.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Так, розпорядженням голови суду № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розпорядження № 30 від 24.02.2022 визнано таким, що втратило чинність з 28.03.2022 та в цей же день на сайті суду було розміщено відповідне оголошення.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Судом відзначено, що згідно з оперативною інформацією Голови Дніпропетровської обласної військової адміністрації станом на 04.05.2022 ситуація в області є контрольованою Збройними силами України, крім того, Господарським судом Дніпропетровської області не приймалось рішення щодо тимчасового зупинення здійснення правосуддя при загрозі життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду.

Враховуючи вказане, а також проаналізувавши воєнну ситуацію та стан безпеки у Дніпропетровській області в період з 24.02.2022 до 04.05.2022, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України "Про правовий режим воєнного стану", приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по даній справі, суд вважав за доцільне продовжити розгляд даної справи та призначити наступне підготовче засідання, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у вказане засідання необов`язковою та роз`яснення можливості подання заяв по суті справи, додаткових пояснень, заяв чи клопотань будь-якими засобами зв`язку, зокрема, електронними.

Так, ухвалою суду від 04.05.2022 судове засідання було призначено в межах розумного строку на 02.06.2022; явку у судове засідання представників сторін було визнано необов`язковою.

Вказана ухвала суду була надіслана всім учасникам справи у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а саме: на офіційну (відому суду) електронну адресу, а у разі відсутності в матеріалах справи відомостей щодо такої адреси - засобами поштового зв`язку.

Додатково сторін було повідомлено про призначене судове засідання за всіма відомими суду засобами зв`язку з ними, зокрема, шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про виклик особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (а.с. 199-200), а також, шляхом передачі телефонограми приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірині Анатоліївні (а.с. 198).

Від третьої особи надійшов лист (вх. суду № 14496/22 від 19.05.2022), в якому приватний нотаріус просить суд здійснювати розгляд справи без її участі.

У підготовче засідання 02.06.2022 з`явилися прокурор та представник позивача, представники відповідачів-1,2 та третьої особи у вказане засідання не з`явились, причин нез`явлення суду не повідомили, при цьому судом враховано наявність клопотання третьої особи про розгляд справи без її участі, яке було задоволено судом.

Суд відзначає, що всі учасники даної справи були належним чином повідомлені про день, час та місце підготовчого засідання 02.06.2022, з огляду на таке.

Позивач та відповідач-2 обізнані про розгляд даної справи судом, оскільки ухвала суду від 04.05.2022 була отримана останніми:

- щодо позивача - 10.05.2022, що вбачається з повідомлення про отримання нарочно кореспонденції суду (а.с. 197);

- щодо відповідача-2 - 11.05.2022, що вбачається з поштового повідомлення №610, отже завчасно (а.с. 201).

З приводу повідомлення відповідача-1 суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

Місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вноситься до відомостей про цю юридичну особу. За змістом частини 4 статті 17 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема щодо неотримання поштової кореспонденції).

На підтвердження адреси відповідача-1 судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 125) і саме на вказану у витязі адресу була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача-1.

У зв`язку з неповерненням до суду рекомендованого повідомлення про отримання відповідачем-1 ухвали суду, судом здійснено відстеження вказаного відправлення за допомогою офіційного сайту АТ "Укрпошта", згідно з відомостями якого, відправлення №628, в якому міститься ухвала суду від 04.05.2022, - не вручене під час доставки: інші причини (а.с. 204-205).

При цьому, відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, в розумінні частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України відповідач-1 є належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Таким чином, відповідачі-1,2 були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засіданні 02.06.2022, але не скористалися своїм правом на участь їх представників у вказаному засіданні.

Судом також відзначено, що ухвалою суду від 31.01.2022, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду від 31.01.2022 відповідачами-1,2, приймаючи до уваги Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачами відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком, станом на 02.06.2022 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідачів не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

У вказаному судовому засіданні прокурором та представником позивача було повідомлено про те, що останніми подані всі заяви про суті справи, тому вони просили суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Враховуючи, що провадження у даній справі відкрито 31.01.2022, суд прийшов до висновку, що за існуючих обставин судом було надано достатньо часу у підготовчому провадженні для підготовки до судового засідання та подання заяв по суті справи, а також доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважав, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У підготовчому засіданні 02.06.2022 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, а також усні клопотання прокурора та позивача про закриття підготовчого провадження, ухвалою суду від 02.06.2022 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.06.2022.

У судове засідання 28.06.2022 з`явився прокурор та представник позивача; представники відповідачів-1,2 та третьої особи у вказане засідання не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили.

Суд відзначає, що всі учасники даної справи були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання 28.06.2022, з огляду на таке.

Прокурор та позивач були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, що підтверджується протоколом судового засідання від 02.06.2022, в якому приймали участь їх представники та повідомленням (а.с.209, 214).

Щодо повідомлення відповідачів-1,2 та третьої особи суд зазначає таке:

- належне повідомлення відповідача-1 вбачається з поштового опису та поштової квитанції (а.с. 221-222) та витягу з сайту АТ "Укрпошта", з якого вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 02.06.2022 було повернуто 25.06.2022 з довідкою форми 20 "За закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.223). Слід також відзначити, що неотримання ухвал суду за юридичною адресою відповідачем-1 (а.с.125) носить систематичний характер, що вбачається з усіх повернутих за зворотною адресою поштових відправлень з ухвалами суду (а.с.184-187, 190-194, 216-219);

- належне повідомлення відповідача-2 вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 195, з якого вбачається, що ухвалу суду від 01.06.2022 відповідач-2 отримав 13.06.2022, отже завчасно (а.с.215);

- належне повідомлення третьої особи вбачаться з переданої 23.06.2022 телефонограми (а.с.220). Також судом відзначено наявність клопотання третьої особи від 19.05.2022 про розгляд справи без її участі, яке було задоволено судом.

Отже, відповідачі-1,2 та третя особа були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засіданні 28.06.2022, але не скористалися своїм правом на участь їх представників у вказаному засіданні.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Більше того, права відповідачів, як учасників справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судом також відзначено, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 28.06.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу з одночасним припиненням права приватної власності.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки встановлено частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Вказаною нормою передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З зазначеної норми вбачається, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді складаються з чотирьох елементів:

1) наявність інтересів держави у спірних відносинах;

2) порушення/загроза порушення зазначених інтересів;

3) наявність/відсутність компетентного суб`єкта владних повноважень, який має захищати зазначені інтереси держави;

4) нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом владних повноважень (у разі його наявності).

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів ( далі у тексті Рекомендації), якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

У пункті 7 Рекомендацій передбачено, що ілюстрацією повноважень публічних обвинувачів у системі загального права є визнання або анулювання шлюбів, захист дітей або недієздатних осіб і реєстрацію або припинення діяльності асоціацій та фондів. Іншою групою повноважень публічних обвинувачів є правовий контроль публічної адміністрації та інших юридичних осіб під кутом зору відповідності їх діяльності закону. В цілому, ці повноваження покладені на публічного обвинувача з міркувань публічного інтересу та захисту прав людини і, як правило, здійснюється в суді.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 визначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом.

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, і який має передбачені законодавчим актом, тобто законом, повноваження на подання відповідного позову до суду.

Таким чином, з огляду на зазначені законодавчі положення, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати.

Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (статті 3, 8).

Крім того, з урахуванням статей1, 2, 6, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (статті 140 Конституції України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.

Положення статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада як розпорядник комунальної власності на території міста Дніпро та суб`єкт, який зобов`язаний здійснювати захист комунальних майнових прав територіальної громади міста.

Щодо бездіяльності Дніпровської міської ради су зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Трегубенко прот" України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Фактично, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання в користування земельних ділянок комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, у зв`язку з чим прокурор звертається до суду з позовом щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Варто зазначити, що у постанові від 22.08.2018 у справі № 807/62/16 Верховний Суд, посилаючись на частину 2 статті 19 Конституції України, констатував, що реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави. Зазначене є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Незаконне укладення договорів купівлі-продажу та безпідставна державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює перешкоди законному власнику та суперечить вимогам чинного законодавства щодо підстав та порядку набуття речових прав на нерухоме майно, засадам та принципам державної реєстрації як процедури офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, спотворення змісту державних процедур з метою незаконного заволодіння нерухомим майном комунальної власності.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Дніпропетровською обласною прокуратурою неодноразово скеровувались листи за №15/4-103вих21 від 10.02.2021, №15/4-301вих-21 від 02.04.2021, №15/4-711вих-21 від 13.08.2021 на адресу Дніпровської міської ради, у яких повідомлялось про виявлені порушення та наявність підстав для вжиття заходів, направлених на припинення безпідставної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро.

Проте, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, належні та дієві заходи щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірне нерухоме майно не вжито, що підтверджується листами Дніпровської міської ради №7/11-571 від 19.03.2021, №7/11-1021 від 14.05.2021, №7/11-2499 від 30.09.2021, та свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.

Так, з тексту даних листів вбачається, що з метою інвентаризації та ідентифікації об`єктів комунальної власності Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради на адресу КП "ДМБТІ" Дніпровської міської ради направлено лист №4/4-3727 від 21.12.2019 про надання інформації щодо належності до комунальної власності нерухомого майна, нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро.

Про державну реєстрацію права приватної власності за іншою юридичною особою на вказане комунальне майно та порушення таким чином законних майнових прав територіальної громади міста, Дніпровська міська рада дізналася у лютому 2020 року з листа КП "ДМБТІ" Дніпровської міської ради №993 від 28.01.2020.

У подальшому, Дніпровською міською радою подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2011 у справі № 40/5005/9883/2011, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2020 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без руху через не долучення доказів сплати судового збору та відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Водночас, у зв`язку із не усуненням Дніпровською міською радою недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2020 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2011 у справі № 40/5005/9883/2011 повернуто скаржнику без розгляду.

Разом з тим, враховуючи наведені вище обставини щодо обізнаності позивачем про порушення своїх майнових прав, не дивлячись на встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012 фактичні обставини щодо належності до комунальної власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради нежитлових будівель та споруд (незавершене будівництво) по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро, витребування вказаного майна на користь держави, Дніпровською міською радою та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Отже, наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження протягом тривалого часу (понад 1 рік та 10 місяців).

У постанові від 10.08.2021 у справі № 923/833/20 Верховним Судом наголошено, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Варто зазначити, що дійсно інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, у тому числі шляхом подання відповідних позовних заяв, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 по справі №923/833/20, від 20.07.2021 у справі № 908/2153/20.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд проголосив, що засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Крім того, є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Таким чином, зазначене свідчить про нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку.

Враховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

Позовні вимоги прокурора в інтересах держави у даній справ не порушують статтю 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод з огляду на наступне.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар".

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності реєстрації речових прав на об`єкти нерухомості комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом, а отже порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод у даному спорі відсутнє.

У відповідності до вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 29.12.2021 за № 15/4-1058 вих-21 Дніпровську міську раду повідомлено про зверненням обласної прокуратури із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс"; третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу з одночасним припиненням права приватної власності (а.с.50-51).

Отже, Дніпровська міська рада є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та про свій намір звернутися з даним позовом прокурор повідомив позивача в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", шляхом направлення листа-повідомлення.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що прокурор при зверненні з даним позовом з дотриманням норм статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначив уповноважений орган державної влади та належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок у тому числі бездіяльності позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, залишеним без змін постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.02.2013 та Вищого господарського суду України від 21.05.2013, визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та витребувано від ТОВ "Пластар" (правонаступником якого було ТОВ "Пластімекс") об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: вул.Березинська, 70А у м. Дніпро, а саме: нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. А-1, АІ-1, АІІ-1, загальною площею 1 630,8 кв.м; нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІ-1, загальною площею 1 282,8 кв. м, літ. б приямок, літ. бІ козирок та №1-3 огорожа.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина 1 статті 182 Цивільного кодексу України).

Статтею 5 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі невідповідності нотаріальної дії законодавству України нотаріус зобов`язаний відмовити у її вчиненні.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 3 статті 46-1 Закону України "Про нотаріат", нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Аналогічні положення норми закону передбачені в пункті 4 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі статтею 54 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Водночас, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (стаття 49 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до глави 14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з пунктом 64 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом № 56 від 13.12.1995 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 (втратила чинність 28.02.2002), Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (втратив чинність 01.01.2013) державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювалась комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації та була обов`язковою для всіх власників нерухомого майна незалежно від форми власності.

Так, відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб та фізичних осіб на підставі наданого заявником правовстановлюючого документу відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчав законність та повноту документів і на їх підставі робив відповідний запис в реєстрову книгу та на оригіналі правовстановлюючого документу робився реєстраційних напис.

З часу прийняття Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно відомості про зареєстровані речові права вносились державними реєстраторами бюро технічної інвентаризації до Реєстру права власності на нерухоме майно, який відповідно до чинного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовується як актуальний виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав (частина 5 статті 12 Закону).

Реєстрація права власності на майно проводилась в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Незважаючи на наявність обставин, що унеможливлювали вчинення нотаріальної дії та проведення державної реєстрації права власності, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., з відкриттям розділу, прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав (індексний номер рішення 15054251 від 17.06.2016) ТОВ "Пластімекс" на об`єкти нерухомого майна (незавершене будівництво 91%) нежитлові будівлі літ.А-1, Б-1 загальною площею 1630,8 кв. м та 1 282,8 кв. м, відповідно, розташованих за адресою: вул. Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

У подальшому, між ТОВ "Пластімекс" (Іпотекодавцем) та ТОВ "Абсолют Фінанс" (Іпотекодержателем) укладено договір іпотеки №1237 від 15.07.2016 спірного нерухомого майна.

Згідно із пунктом 4.1. договору сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки, як у цілому, так і частинами, відповідно до статті 38 Закону України "Про іпотеку", з укладанням від імені Іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем, тощо.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 затверджено мирову угоду від 21.11.2016, укладену між ТОВ "Абсолют Фінанс" та ТОВ "Пластімекс" у редакції, узгодженій між сторонами, у пункті 1.1 якої сторони домовились про те, що ТОВ "Пластімекс" визнає позовні вимоги ТОВ "Абсолют Фінанс" у частині звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 15.07.2016 № 1237 шляхом продажу ТОВ "Абсолют Фінанс" зазначеного предмету іпотеки, як в цілому так і частинами, у відповідності до статті 38 Закону України "Про іпотеку" з укладанням від імені Іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем (у даному випадку ТОВ "Абсолют Фінанс") від імені боржника (ТОВ "Пластімекс") і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

На виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп" 18.05.2017 укладено договори купівлі-продажу № 960 та № 963 нежитлової будівлі літ.А-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1 630,8 кв. м, літ. Б-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1 282,8 кв. м, розташованих по вул. Березинська, 70А у м. Дніпро.

Проте, зазначені договори купівлі-продажу укладено неналежною особою, за відсутності відповідних повноважень, оскільки ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 затверджено мирову угоду про визнання позовних вимог ТОВ "Абсолют Фінанс" у частині звернення стягнення на предмет іпотеки спірного нерухомого майна комунальної форми власності шляхом його продажу ТОВ "Абсолют Фінанс" з укладанням від імені Іпотекодержателя договору купівлі-продажу нерухомого майна (яким згідно з договором іпотеки №1237 від 15.07.2016 є ТОВ "Абсолют Фінанс"), а не від імені Іпотекодавця, яким є ТОВ "Пластімекс".

Отже, спірне нерухоме майно не могло бути відчужене ТОВ "Пластімекс", оскільки вказаному підприємству не належало, а належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі Дніпровської міської ради. Більш того, ТОВ "Абсолют Фінанс" право вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна, від імені ТОВ "Пластімекс" не надавалося та ухвалою суду від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 мирова угода у даній частині не затверджувалася.

При цьому, всупереч положень частині 4 статті 334 Цивільного кодексу України, приватний нотаріус не пересвідчився у належності майна продавцю, не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.

У подальшому, не зважаючи на відсутність правових підстав, 18.05.2017 за ТОВ "Снайперсгруп" зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво нежитлову будівлю літ.А-1, АІ-1, АІІ-1, №1 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545).

У той же день за ТОВ "Спайперсгруп" зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ.б приямок, літ.бІ-козирок, №3 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370).

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Незаконне рішення приватного нотаріуса порушує встановлений чинним законодавством порядок відчуження та проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкти незавершеного будівництва, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Так, згідно із абзацом 1 пункту 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Абзацом 2 пункту 10-1 Порядку передбачено, що під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт.

Пунктом 68 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Отже, враховуючи особливості реєстрації прав, державний реєстратор після отримання заяви на вчинення реєстраційних дій зобов`язаний перевірити особу заявника, надані ним документи, наявність або відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав.

З огляду на викладене, державну реєстрацію права власності за ТОВ "Снайперсгруп" на незавершене будівництво нежитлову будівлю літ.А-1, АІ-1, АІІ-1, № 1 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545) та на незавершене будівництво нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ.б приямок, літ.бІ-козирок, №3 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370) державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. проведено за відсутності належних правових підстав, що порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.

Так, відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Таким чином, реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14.

Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, скасування державної реєстрації права власності на нежитлові будівлі літ.А-1, Б-1 (незавершене будівництво) по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро за ТОВ "Пластімекс", проведену у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер рішення 42676925 від 23.08.2018, номер запису про право власності 15054251 від 17.06.2016), визнання недійсним договору іпотеки № 1237 від 15.07.2016 та скасування державної реєстрації обтяжень (номер запису про іпотеку 15425780 від 15.07.2016), які вичерпали свою дію та не передбачають за собою наявність права власності (оскільки його вже припинено внаслідок наступного правочину та подальшої державної реєстрації), не є належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади міста.

Слід зазначити, що ТОВ "Абсолют Фінанс" та ТОВ "Пластімекс", вчиняючи дії, спрямовані на відчуження та здійснення державної реєстрації спірних нежитлових будівель, не могли не усвідомлювати їх протиправність, з огляду на належність цього майна до комунальної власності територіальної громади міста (фактичні обставини встановлено під час розгляду господарськими судами справи № 25/5005/5078/2012, участь у розгляді якої брав представник ТОВ "Пластімекс").

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17, від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17.

Відтак, ТОВ "Абсолют фінанс", ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Снайперсгруп" вживали право на зло, оскільки оспорювані договори купівлі-продажу № 960 та № 963 від 18.05.2017 спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2012 у справі № 25/5005/5078/2012, що, у свою чергу, зумовило настання негативних наслідків для територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Так, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Крім того, статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Слід відзначити, що правочинами, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема є: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина 2 статті 228 Цивільного кодексу України).

Оскільки, згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, визнання договорів купівлі-продажу № 960 та № 963 від 18.05.2017 недійсними є підставою для припиення права приватної власності за ТОВ "Снайперсгруп" на спірне нерухоме майно.

З огляду на викладене, рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (індексні номери 20467545, 20468370 від 18.05.2017) є протиправними, прийняті з порушенням Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", "Про нотаріат", порушує встановлений чинним законодавством порядок відчуження та проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи 2Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на викладене, договір купівлі-продажу № 960 від 18.05.2017, укладений між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ.А-1 незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1 630,8 кв. м, по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), повинен бути визнаний судом недійсним, з одночасним припиненням права приватної власності.

Також повинен бути визнаний недійсним договір купівлі-продажу № 963 від 18.05.2017, укладений між ТОВ "Абсолют Фінанс" від імені ТОВ "Пластімекс" та ТОВ "Спайперсгруп", за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ.Б-1 незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1282,8 кв. м, по вул. Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а) пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а) пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08. 2020 у справі № 916/2464/19, від 03.02.2021 у справі №278/3367/19, від 18.02.2021 у справі №756/13679/16-ц.

Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав законного власника Дніпровської міської ради, а позовні вимоги прокурора слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця.

Відтак, власник спірного нерухомого майна може вимагати усунення порушення його права власності на це майно, зокрема, оспорюючи відповідні договори або інші правочини (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц).

Таким чином, обраний заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури спосіб захисту визнання недійсними договорів купівлі-продажу з одночасним припиненням права приватної власності відповідає вимогам закону та є ефективним.

Щодо підвідомчості спору та складу учасників справи слід вказати наступне.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До юрисдикції господарського суду належать справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (частина 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.06.2019 у справі № 824/1751/14-а, належним відповідачем у спорі про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно має бути особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивач. Участь державного реєстратора, який вніс відомості щодо наявності речового права на спірне майно в іншої особи, як співвідповідача в разі, якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав, не змінює приватноправового характеру цього спору.

Таким чином, Дніпропетровською обласною прокуратурою визначено процесуальний статус ТОВ "Снайперсгруп" та ТОВ "Абсолют Фінанс", як відповідачів у справі.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів; стягненню з відповідача-1 на користь прокуратури підлягають 5 582 грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору; стягненню з відповідача-2 на користь прокуратури підлягають 5 582 грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу з одночасним припиненням права приватної власності - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 960 від 18.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (49000, м. Дніпро, вулиця Вокзальна, будинок 5; ідентифікаційний код 39027213) від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластімекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (49070, м. Дніпро, вулиця Столярова, будинок 16; ідентифікаційний код 41290576), за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ. А-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1 630,8 кв. м, по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (49070, м.Дніпро, вулиця Столярова, будинок 16; ідентифікаційний код 41290576).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 963 від 18.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (49000, м. Дніпро, вулиця Вокзальна, будинок 5; ідентифікаційний код 39027213) від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластімекс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (49070, м. Дніпро, вулиця Столярова, будинок 16; ідентифікаційний код 41290576), за яким останнє набуло право власності на нежитлову будівлю літ. Б-1 - незавершене будівництво (готовністю 91%) загальною площею 1 282,8 кв. м, по вулиці Березинській, 70А у м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з одночасним припиненням права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (49070, м. Дніпро, вулиця Столярова, будинок 16; ідентифікаційний код 41290576).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Снайперсгруп" (49070, м.Дніпро, вулиця Столярова, будинок 16; ідентифікаційний код 41290576) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, ідентифікаційний код 02909938) - 5 582 грн. 25 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Абсолют Фінанс" (49000, м.Дніпро, вулиця Вокзальна, будинок 5; ідентифікаційний код 39027213) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38, ідентифікаційний код 02909938) - 5 582 грн. 25 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.06.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко