ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2022 р. Справа№ 925/191/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Юрія"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 (повний текст рішення складено 18.03.2022)

у справі № 925/191/22 (суддя Скиба Г.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ"

до Приватного акціонерного товариства "Юрія"

про стягнення 32 374,61 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2022 році Приватне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Юрія" про стягнення 32 374,61 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено свої зобов`язання з оплати за фактично спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1, власником Ѕ частини якого є відповідач, відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 286852890 від 25.11.2021.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Юрія" на користь Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" 19 063 грн. 03 коп. заборгованості, 10 697 грн. 59 коп. інфляційних втрат, 2 613 грн. 99 коп. 3% річних, 2 481 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки теплоносія приєднаними мережами на підставі вимог закону та обміну листами, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах відносин постачання та споживання тепла за затвердженими тарифами. При цьому місцевий господарський суд зазначає, що заборгованість відповідача за поставлені послуги складає 19063,03 грн. та не спростована ним в належний спосіб, а також виставлений розрахунок вимоги по особовому рахунку платника № НОМЕР_1 відповідачем не спростований в установленому порядку.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Юрія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що квартира АДРЕСА_1 не є власністю відповідача та була продана ЗАТ «Юрія» (ПрАТ «Юрія») 14 жовтня 2015 року гр. ОСОБА_1 по договору купівлі-продажу квартири, яки нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №16932 від 14.10.2005 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Юрія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022, витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/191/22.

21.04.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Черкаської області надійшли матеріали справи №925/191/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Юрія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за спожите тепло за період з січня 2013 року до листопада 2021 року в сумі 19063,03 грн через постачання теплоносія приєднаними мережами.

Позивачем визначено предмет спору як стягнення заборгованості за поставлені та спожиті теплоносії в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За своєю правовою природою відносини сторін є договірними на підставі вимог спеціального закону з постачання енергоносіїв приєднаними мережами та регулюються положеннями параграфу 5 Глави 54 Цивільного кодексу України. Одночасно з цим, сторони не надали до матеріалів справи примірника договору у формі єдиного письмового документу з визначенням строків дії, вартості, періодів тощо.

При цьому відповідачем у даному позові визначено Приватне акціонерне товариство "Юрія", як власника житлової нерухомості по АДРЕСА_1 - приватна власність з часткою нерухомості Ѕ відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - з 22.05.2012 - з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію права власності. З цього часу ніякі оновлення, зміни, додаткові записи стосовно права, переходу права на спірне майно в Державний реєстр речових прав не вносились.

Так, на думку позивача, відповідачем не виконано свого обов`язку з оплати за фактично спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В свою чергу, відповідач зазначив про продаж своєї частини квартири на підставі нотаріально посвідченого письмового договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2005 та відсутність правових підстав у позивача на стягнення заборгованості по об`єкту, який відчужено на момент звернення позивача з позовом.

Колегія суддів, не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що твердження відповідача про продаж квартири у 2005 році спростовуються записами в Державному реєстрі речових прав з 22.05.2012, а інші записи в реєстрі про перехід прав, скасування прав власності на спірне майно - відсутні та що останнє свідчить про зловживання відповідачем своїми правами та не може бути підставою відмови в позові.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Стаття 334 ЦК України передбачає загальні та спеціальні умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Колегія суддів підкреслює, що висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул.

Таким чином, особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, дійшла висновків про те, що до спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

Так, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Велокої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 680/214/16-ц.

Суд апеляційної інстанції підкреслює, що в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія договору купівлі-продажу від 14.10.2005 р. (а.с. 32), посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталією Василівною та зареєстрований в реєстрі за №16932, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 (яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 35, 1 кв.м., житловою площею 17, 0 кв.м.) передається у власність гр. ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо об`кта нерухомого майна, що знаходиться в матеріалах справи та надана позивачем разом з матеріалами позовної заяви (а.с. 14), вбачається, що на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2011 року Ѕ згаданої вище квартири знаходиться у володінні гр. ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Зокрема, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до частини третьої статті 6 цього Закону, суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.03.2011 року у справі № 2-600/11, на підставі якого вносились відомості до Державного реєстру, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано квартиру АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 та за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, колегія суддів, враховуючи вірогідність доказів наданих сторонами, дійшла висновку, що відповідачем належними та допустими доказами підтверджено факт відчуження на користь гр. ОСОБА_1 100% квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , при цьому, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси зазначена вище квартира була визнана сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Одночасно з цим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідач не є власником Ѕ квартири АДРЕСА_1 з 14 жовтня 2005 року та не може бути відповідачем щодо несплати комунальних послуг (з централізованого опалення та гарячого водопостачання), а, відтак, заявлені вимоги про стягнення боргу за фактично спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Юрія" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 у справі №925/191/22 - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що позов надано до неналежного відповідача.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Юрія" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 року у справі №925/191/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.03.2022 у справі №925/191/22 скасувати та прийняти нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в особі Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" (18028, місто Черкаси, проспект Хіміків, 76, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Юрія" (18030, місто Черкаси, вулиця Кобзарська, 108, ) 3 721 (три тисячі сімсот двадцят одна) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Черкаської області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №925/191/22 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир