ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 910/16042/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Грека Б.М.

при секретарі Токаревій А. Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 14.06.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 (суддя Чебикіна С.О., повний текст складено 29.07.2021)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Державного агентства меліорації та рибного господарства України

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Кабінет Міністрів України

2) Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України

3) Міністерство аграрної політики та продовольства України

про стягнення 536 166,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 536 166,12 грн. збитків (упущеної вигоди) у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців на підставі ст.ст. 11, 22, 509, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок необґрунтованої відмови відповідача укладати з позивачем договір оренди позивачу заподіяно 536 166,12 грн. збитків (упущеної вигоди) у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців в місті Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 в позові відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, посилаючись на те, що позивачем не зазначено період за який він нараховує збитки у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців та взагалі не доведено як розмір упущеної вигоди, так і той факт, що ці доходи були б реальними, що позивачем вживались адекватні заходи для їх одержання, а дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цей прибуток на зазначену в позові суму 536 166,12 грн.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021, Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду, не відповідають обставинам справи, оскільки в матеріалах справи є розрахунок збитків із зазначенням періоду, за який позивач нараховує збитки.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.08.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шаптали Є.Ю., суддів: Сітайло Л.Г., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 у справі №910/16042/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20.

Призначено справу до розгляду на 15.09.2021.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

13.09.2021 до канцелярії суду від Державного агентства меліорації та рибного господарства України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відповідач зазначає, що Держрибагентством вживались усі передбачені чинним законодавством заходи аби укласти відповідний попередній договір, однак позитивних результатів досягнуто не було, а неможливість укладення такого договору з підстав недостатності бюджетних коштів спростовує твердження апелянта про протиправність дій агентства та наявність вини.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4421/21 від 15.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 09.11.2021.

04.10.2021 до канцелярії суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа - 1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Кабінет Міністрів України у своєму відзиві зазначає, що позивачем не доведено розмір упущеної вигоди та той факт, що ці доходи були б реальними, що позивачем вживались адекватні заходи для їх одержання, а дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цей прибуток на заявлену в позові суму.

У період з 08.11.2021 по 19.11.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, тому судове засідання, яке призначене на 09.11.2021, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 призначено на 25.01.2022.

У період з 25.01.2022 по 04.02.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному, тому судове засідання, яке призначене на 25.01.2022 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 призначено на 15.03.2022.

Судове засідання, яке призначене на 15.03.2022 не відбулось.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2022 розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 призначено на 14.06.2022.

В судове засідання 14.06.2022 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи - 1, надали свої пояснення. Представники інших третіх осіб в судове засідання не з`явилися.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників третіх осіб 2,3 - за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.06.2020 року відповідачем за актом приймання-передачі передано на баланс позивачу нежитловий будинок №45 літ. А на вул. Січових Стрільців в місті Києві.

20.07.2020 року позивачем направлено відповідачу проект договору оренди для підписання, у зв`язку з тим, що відповідач продовжує використовувати вищевказане нерухоме майно позивача без правових підстав.

Доказів підписання відповідачем вищевказаного проекту договору оренди позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 536 166,12 грн збитків (упущеної вигоди) у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців на підставі ст.ст. 11, 22, 509, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок необґрунтованої відмови відповідача укладати з позивачем договір оренди позивачу заподіяно 536 166,12 грн збитків (упущеної вигоди) у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців в місті Києві.

У свою чергу відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що Держрибагентством вживались усі передбачені чинним законодавством заходи аби укласти відповідний попередній договір, однак позитивних результатів досягнуто не було, а неможливість укладення такого договору з підстав недостатності бюджетних коштів спростовує твердження позивача про протиправність дій агентства та наявність вини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 ГК України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу від здачі майна в оренду не є підставою для його стягнення, а при обрахуванні розміру збитків мають враховуватися тільки дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум або ж інших цінностей, якби відповідач не вчиняв протиправних дій.

Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Отже, звертаючись із заявою про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, кредитор повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які б безспірно підтверджували їх розмір. Дослідження і перевірка розміру та складу заявленої до стягнення суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) з огляду на реальність їх характеру має суттєве значення для правильного вирішення спору, виходячи із предмета і підстав цього позову.

Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.06.2019 року у справі №905/482/15.

Згідно частини 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не зазначено період, за який він нараховує збитки у вигляді неотриманого доходу від орендної плати за оренду нежилого будинку №45 літера А на вул. Січових Стрільців, з чим не погоджується апелянт, зазначаючи, що розрахунок збитків додано до позовної заяви (додаток №7, а.с. 46).

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та врахувавши доводи учасників справи дійшла висновку, що позивачем не доведено як розмір упущеної вигоди, так і той факт, що ці доходи були б реальними, що позивачем вживались адекватні заходи для їх одержання, а дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цей прибуток на зазначену в позові суму 536 166,12 грн.

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Аналізуючи вищевикладене в сукупності, з огляду на недоведеність позовних вимог, судова колегія прийшла до висновку, що відсутні підстави стверджувати, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/16042/20 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16042/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.06.2022

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

Б.М. Грек