номер провадження справи 35/13/22-28/12/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 Справа № 908/234/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі суду судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МПСР» (просп. Героїв Сталінграда, б. 154-А, кв. 43, м. Харків, 61096, ідентифікаційний код юридичної особи 39643833)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код 19355964)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю «МПСР» з позовом до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №247(2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04.06.2020 у сумі 1.138.800,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 21.032,74 грн та 3% річних у розмірі 9.098,07грн.

25.01.2022 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/234/22, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/234/22, присвоєно справі номер провадження 35/13/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

15.02.2022 на адресу суду від ДП «НАЕК» «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив проти нарахування інфляційних втрат та 3% річних. В обґрунтування своєї правової позиції посилався на те, що строк оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ 189.800,00 грн не настав, в зв`язку з чим здійснення оплати ПДВ є правом, а не обов`язком ВП ЗАЕС. Зауважував, що вимога ТОВ «МПСР» про стягнення з ВП ЗАЕС 21.032,74 грн інфляційних втрат та 9.098,07 грн 3% річних, нарахованих на всю суму заборгованості з урахуванням суми ПДВ 20%, суперечить ст. 61 Конституції України в зв`язку з чим не підлягає задоволенню. Стосовно суми витрат на правничу допомогу, яка зазначена позивачем у позові, зазначив про відсутність розрахунку та не підтвердження заявленої до стягнення суми належними доказами. Крім того звертав увагу суду, що договір поставки №247 (2)20Ук від 04.06.2020 не містить складних юридичних конструкцій, його умови є простими та зрозумілими, правовідносини сторін, що виникають з договорів поставки достатньо повно врегульовані нормами ЦК України та ГК України, а отже складання позовної заяви не потребувало додаткового вивчення судової практики в аналогічних справах та не вимагало особливих професійних зусиль та навичок. За таких обставин, на думку відповідача, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12.000,00 грн є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору в зв`язку з чим просив відмовити в їх задоволенні.

23.02.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зауважив, що відповідач не заперечив проти наявності заборгованості за договором. Стосовно заперечень відповідача про неправомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних зазначив, що підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України є порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, зміст якого є сплата боржником грошей, що має місце в даному випадку. Вимагати сплати боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Нарахування та стягнення відсотків річних є платою за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Також спростував заперечення щодо неспівмірності, необґрунтованості та непропорційності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, вважає їх передчасними. Зауважив, що сума сплачена ТОВ «МПСР» за надану правову допомогу становить 10.000,00 грн та є меншою від попередньої зазначеної. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити в повному обсязі.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.03.2022 №П-156/22 на підставі наказу голови Господарського суду Запорізької області від 01.03.2022 №2к/ап про відрахування судді Топчій О.А. зі складу суддів Господарського суду Запорізької області призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.03.2022 справу №908/234/22 передано на розгляд судді Федорової О.В.

10.03.2022 на адресу суду в порядку ст. ст. 126, 129 ГПК України від представника позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат, відповідно до якого позивач просив стягнути 10.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.03.2022 прийнято справу №908/234/22 до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, присвоєно справі номер провадження 35/13/22-28/12/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Зазначена ухвала суду була направлена сторонам на електроні адреси, які зазначені в позові та заявах з процесуальних питань.

28.03.2022 на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання в якому відповідач підтримав свою правову позицію, що викладена у відзиві №28-23/3429 від 10.02.2022. Повідомив суд, що ДП «НАЕК» розташоване на території, що перебуває в окупації, відділення АТ «Укрпошта» у місті не працюють, тому у відповідача не має можливості дане клопотання направити позивачу засобами поштового зв`язку. Просив суд при ухвалі рішення по справі врахувати відзив на позовну заяву №28-23/3429 від 10.02.2022, відмовити ТОВ «МПСР» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До клопотання додано підтвердження надсилання цього клопотання на електрону адресу позивача.

Також цього дня від відповідача судом отримано заперечення проти клопотання про розподіл судових витрат. В запереченнях відповідач вдруге звертає увагу суду на те, що в п. 2 додаткової угоди №5 від 15.12.2021 до договору про надання правової допомоги №2021/04/07 від 14.04.2021 сторонами зазначено, що адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів клієнта у Господарському суді Харківської області. Позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу. Підтримує свої доводи про неспівмірність, необґрунтованість та непропорційність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Також зазначив, що спір стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін.

З урахуванням зазначеного просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та відмовити в їх задоволенні.

Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено.

Суд враховує, що у зв`язку із введенням в Україні 24.02.2022 воєнного стану строки, визначені законом, за наявності відповідних обставин та поважних причин, можуть бути продовжені (поновлені).

Сторони не позбавлені права звернення до суду з відповідними заявами про продовження процесуальних строків чи відсутності заперечень щодо розгляду справи та ухвалення рішення по суті спору.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) або продовження строків для надання заяв процесуального характеру від сторін до суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 23.06.2022, оскільки матеріали справи достатні для прийняття рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МПСР» (Постачальник, позивач у справі) та Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) 04.06.2020 уклали договір поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар згідно з «Специфікацією» (невід`ємний додаток №1 до договору).

Строк поставки товару: жовтень-грудень 2020 р. (п. 1.2 договору).

В пункті 2.2 Договору встановлено, що товар, який поставляється виготовлений за технічними умовами ТУ 26-06-2006-2005, кресленнями виробника продукції - ТОВ «ВКФ «Гідромеханіка» м. Єкатеринбург, Росія. Постачальник зобов`язаний надати копії технічних умов ТУ 26-06-2006-2005, креслень, за якими виготовляється продукція.

Відповідно до п. 2.3 Договору постачальник гарантує належну якість товару, що поставляється і нормальну його експлуатацію протягом 12 місяців.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна товару складає 949.000,00 грн, крім того ПДВ 20% - 189.800,00 грн, разом - 1.138.800,00 грн.

Розрахунки за поставлений товар проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 120 календарних днів з моменту постачання товару. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.2 договору).

Пунктом 11.1 договору встановлено, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладення.

Враховуючи п. 1.1 договору сторонами узгоджена Специфікація, відповідно до умов якої постачальник повинен поставити відповідачу товар на загальну суму 1.138.800,00 грн.

Додатковою угодою №1 до договору поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 сторонами були внесені зміни в п. 1.2 та п. 4.2 договору, а саме був погоджений строк поставки товару: грудень 2020 - березень 2021.

Доказів оскарження зазначеного договору в судовому порядку, визнання його недійсним суду не надано.

На виконання умов договору та Специфікації позивач здійснив поставку товару на загальну суму 1.138.800,00 грн (сума товару + ПДВ), про що свідчать видаткові накладні №61 іфд 29.03.2021 на суму 310.372,80 грн, №196 від 12.07.2021 на суму 708.427,20 грн, №247 від 16.08.2021 на суму 120.000,00 грн.

Зауважень або претензій щодо отриманого товару відповідач не зазначав, зазначені видаткові накладні містять підписи обох сторін та печатки підприємств.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати поставленого товару на його адресу позивачем були спрямовані претензії №1 від 27.09.2021, №2 від 29.12.2021 з вимогами погасити виниклу заборгованість, сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 щодо оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про виконання позивачем зобов`язань щодо поставки товару відповідачу на загальну суму 1.138.800,00 грн (949.000,00 грн вартість товару + 189.800,00 грн ПДВ) в рамках договору поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04.06.2020 (відповідачем підписаний 22.06.2020).

Втім, при оцінці наявних у справі доказів та приймаючи до уваги пояснення сторін, що містяться у справі, суд дійшов висновку про передчасність заявлення позивачем до стягнення суми ПДВ, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище умовами п. 3.2 договору учасниками правочину узгоджений порядок та строки розрахунків за поставлений товар. Зокрема, встановлено, що оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси Покупця рdv1@аtоm.gov.uа та р протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

Постачальник зобов`язується вказувати в податковій накладній позначення одиниці вимірювання товару, що надається за договором, згідно з вимогами «Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України №8 від 09.01.1997. При оформленні податкової накладної в графі «номер філії» необхідно зазначати числовий код ВП «Запорізька АЕС» - 01.

Пунктом 10.2 договору встановлено, що цей договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним за підставами, передбаченими чинним законодавством України.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів внесення змін до зазначеного правочину щодо строків і порядку оплати за поставлений товар суду не надано.

Аналіз наведеного свідчить про обов`язковість складання постачальником податкової накладної, реєстрації її в Єдиному реєстрі податкових накладних та направлення відповідачу на вказані електроні адреси.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Виходячи з положень наведених статей, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Втім, позивач доказів належного виконання наведених вище умов договору до позову та відповіді на відзив не надав. Будь-яких письмових пояснень щодо ухилення відповідача в отриманні направлених на його електроні адреси податкових накладних також не надав.

Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів виконання позивачем умов договору в частині складання, реєстрації та направлення відповідачу податкових накладних свідчить про передчасність заявлення позивачем позовних вимог про стягнення з покупця суми ПДВ в загальному розмірі 189.800,00 грн, оскільки обов`язок відповідача на оплату цієї суми відповідно до умов договору пов`язаний з настанням певних подій, які матеріалами справи не підтверджені.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості (вартість товару) у розмірі 949.000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі. В задоволені позовних вимог в розмірі 189.800,00 грн суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю позивачем моменту настання у відповідача обов`язку сплатити дану суму.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 9.098,07 грн за період з 27.07.2021 по 20.01.2022 (178 днів) та інфляційні втрати у розмірі 21.032,74 грн за період з серпня 2021 по січень 2022 (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних втрат є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. зазначалося, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Згідно з розрахунками, які містяться в матеріалах справи, позивач нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснював на загальну суму заборгованості (вартість товару + сума ПДВ). Судом встановлена передчасність заявлення позивачем до стягнення суми ПДВ, оскільки останнім не виконані умови договору, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення відповідачем грошового зобов`язань щодо своєчасності та повноти оплати постачальнику суми ПДВ. Таким чином, застосування позивачем положень ст. 625 ЦК України на суму ПДВ є необґрунтованим, а вимога в цій частині не підлягає задоволенню

При оцінці наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заборгованість за договором поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04.06.2020 (відповідачем підписаний 22.06.2020) складає 949.000,00 грн.

Згідно з перерахунком суми 3% річних, зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», 3% річних за вказаний у позові період складає 7.581,72 грн. В решті вимог щодо нарахування 3% річних у розмірі 1516,35 грн суд відмовляє.

РОЗРАХУНОК РІЧНИХ

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
3%26.07.202120.01.6443784.00
3%09.11.202120.01.563493.61
3%14.12.202120.01.00304.11

Так само судом здійснено перерахунок інфляційних втрат за вказаний у позові період. Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума інфляційних втрат складає 17.527,28 грн (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство").

258644 грн (сума боргу) х 103,33816201 (сукупний індекс інфляції) за період з серпня 2021 по грудень 2021 включно = 267277,96 грн.

267277,96 грн - 258644 грн = 8633,96 грн.

590356 грн (сума боргу) х 101,4048 (сукупний індекс інфляції) за період з листопада 2021 по грудень 2021 включно = 598649,32 грн.

598649,32грн - 590356 грн = 8293,32 грн

100000 грн (сума боргу) х 106,00 (сукупний індекс інфляції) за період грудень 2021 = 100600,00 грн.

100600,00 грн - 100000 грн = 600,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 3.505,46 грн задоволенню не підлягають.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 210 Господарського процесуального кодексу України, якою унормовано дослідження доказів, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

У розумінні наведених положень процесуального законодавства рішення з господарського спору може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 02.04.2019 у справі № 911/737/18.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази поставки позивачем товару в рамках договору №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04 (22).06.2020. Відповідач доказів своєчасної оплати отриманого товару суду не надав.

Доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, частково знайшли підтвердження та прийняті судом до уваги.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 14.611,64 грн (974.109 грн (задоволено) х 1,5%).

Решта судового збору у розмірі 2.922,32 грн залишається за позивачем.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10.000,00 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1, 2 ч. 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 10.000,00 грн, позивачем додано до матеріалів справи: копію Договору про надання правової допомоги № 2021/04/07 від 14.04.2021, укладеного з адвокатським об`єднанням «Роланд», копію Додаткової угоди № 4 від 23.09.2021 до Договору № 2021/04/07 від 14.04.2021, копію Акту №15 про надання правової допомоги від 17.02.2022, рахунок на оплату №7 від 07.02.2022, банківська виписка за особовим рахунком.

Відповідно до умов договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу у формах, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що винагорода (гонорар) Адвокатського об`єднання згідно з цим договором розраховується відповідно до погодинних ставок і вказується у Акті про надання правової допомоги.

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання клієнтом рахунку (п. 3.3 договору).

В пункті 3.4 договору встановлено, що за наслідками надання правової допомоги на умовах щомісячного абонентського обслуговування складається Акт, що підписується представниками кожної із сторін. В Акті вказується обсяг наданої правової допомоги та її вартість.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 4 від 23.09.2021 до Договору № 2021/04/07 від 14.04.2021 Адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у взаємовідносинах із Відокремленим підрозділом «Запорізька АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія» «Енергоатом» (Код ЄДР 19355964) щодо виконання обома сторонами зобов`язань за договором поставки №247 (2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04 (22).06.2020 року, в також у Господарському суді Запорізької області.

В пункті 3.2 додаткової угоди наведений перелік послуг, які надають Адвокатським об`єднанням в рамках договору № 2021/04/07 від 14.04.2021.

За надання правової допомоги відповідно до цієї Додаткової угоди клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у сумі 5.000,00 грн за підготовку та надсилання відповідей на претензії ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» та претензій щодо прострочення оплати за отриманий товар та 10.000,00 грн, ПДВ не передбачено, протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання та протягом 5 календарних днів після відкриття провадження у справі на підставі рахунку Адвокатського об`єднання (п. 5 Додаткової угоди).

Пунктом 6 додаткової угоди встановлено, що факт надання правової допомоги оформлюється Актом здачі-приймання наданих послуг після надання послуг відповідного етапу. Адвокатське об`єднання направляє клієнту для ознайомлення та підписання Акт здачі-приймання наданих послуг. Клієнт протягом 3-х робочих днів з дня отримання Акту здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний підписати та повернути його Адвокатському об`єднанню або направити письмову відмову від підписання.

На виконання наведених вище умов договору та додаткової угоди Адвокатським об`єднанням та клієнтом 17.02.2022 складено та підписано Акт №15 про надання правової допомоги за Договором №2021/04/07 від 14.04.2021. В пункті 3 Акту сторони зазначили, що загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим Актом складає 10.000,00 грн ПДВ не передбачено.

На оплату наданих послуг Адвокатським об`єднанням виставлено рахунок №7 від 07.02.2022 на суму 10.000,00 грн.

Матеріали справи містять докази сплати клієнтом вартості наданих послуг, а саме виписку за особовим рахунком від 08.02.2022.

Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., оскільки вважає, що розмір цих витрат не підтверджений позивачем належними та допустимими доказами, а отже є недоведеним; позовні вимоги ТОВ «МПСР» є необґрунтованими у зв`язку з чим ціна позову не впливає на вирішення питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката; справа, що розглядається стосується лише позивача та відповідача та не викликає публічного інтересу, а результат її вирішення не може вплинути на репутацію сторін. У зв`язку із цим відповідач просить суд зменшити витрати на оплату допомоги адвоката та відмовити.

Також відповідач у своїх заперечення посилався на додаткову угоду №5 від 15.12.2021, за умовами якої Адвокатське об`єднання та клієнт домовилися про надання правової допомоги і здійснення захисту інтересів у Господарському суді Харківської області.

Суд не приймає до уваги наведені відповідачем заперечення щодо змісту Додаткової угоди №5 від 15.12.2021, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджуються узгодження між Адвокатським об`єднанням та клієнтом спектру правової допомоги при вирішення спірних питань, які виникли між ТОВ «МПСР» та ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо виконання обома сторонами зобов`язань за договором поставки товару №247(2)20УК/53-121-01-20-09456 від 04(20).06.2020, зокрема у Господарському суді Запорізької області.

Крім того, суду жодною стороною не надано Додаткову угоду №5 від 15.12.2021, на яку посилається відповідач, для огляду та оцінки її змісту.

Дослідивши зміст наданої Адвокатським об`єднанням професійної правничої допомоги, про яку зазначено в Акті №15 від 17.02.2022 про надання правової допомоги за договором №2021/04/07 від 14.04.2021, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Сторонами врегульовано порядок оплати наданих послуг.

Правомірність та дійсність понесення відповідних витрат підтверджується матеріалами справи.

Надавши оцінку усім доданим доказам з урахуванням складності цієї справи врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10.000,00 грн є справедливими та співмірними, відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Втім, враховуючи, що позовні вимоги задоволенні судом частково, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, що становить суму 8.333,00 грн. В решті заявлених вимог про стягнення з відповідача судових витрат на послуги адвоката (у розмірі 1.667,00 грн) відмовляється судом.

На підставі викладеного, судом відмовляється у задоволенні заяви про зменшення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «МПСР» до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про стягнення 1.168.930,81 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, б. 133, ідентифікаційний код 19355964) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МПСР» (просп. Героїв Сталінграда, б. 154-А, кв. 43, м. Харків, 61096, ідентифікаційний код юридичної особи 39643833) 949.000,00 грн (дев`ятсот сорок дев`ять тисяч грн. 00 коп) основного боргу, 7.581,72 грн (сім тисяч п`ятсот вісімдесят одну грн. 72 коп) 3% річних, 17.527,28 грн (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім грн. 28 коп) інфляційних втрат, 14.611,64 грн (чотирнадцять тисяч шістсот одинадцять грн. 64 коп) судового збору, 8.333,00 грн (вісім тисяч триста тридцять три грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в частині стягнення 189.800,00 грн основного боргу, 1.516,35 грн 3% річних та 3.505,46 грн інфляційних втрат.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2.922,32 грн та 1.1667,00 грн витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя О.В. Федорова