РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2022Справа № 910/19720/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Лахтадир М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Парк Підгородне" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Шосе Донецьке, буд. 186; ідентифікаційний код 38300353)

до Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454)

про стягнення 5 119 421, 17 грн,

Представники сторін:

від позивача: Погорілець Р.В.

від відповідача: Онищенко О.А.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Солар Парк Підгородне" з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 639 059, 87 грн, штраф в розмірі 1 266 804, 04 грн, інфляційні втрати в розмір 1 420 300, 14 грн та 3 % річних в розмірі 793 257, 12 грн за неналежне виконання умов договору № 9982/02 від 18.11.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату електричної енергії у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у три етапи: перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний - протягом двох робочих днів з дати затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розміру вартості послуг).

Позивач відзначає, що остаточні розрахунки відповідач зобов`язаний був здійснити: за придбану у березні 2020 року електроенергію - у строк до 04.05.2020 включно; за придбану у квітні 2020 року електроенергію - у строк до 29.05.2020 включно; за придбану у травні 2020 року електроенергію - у строк до 26.06.2020 включно; за придбану у червні 2020 року електроенергію - у строк до 24.07.2020 включно; за придбану у липні 2020 року електроенергію - у строк до 21.08.2020 включно; за придбану у серпні 2020 року електроенергію - у строк до 25.09.2020 включно; за придбану у вересні 2020 року електроенергію - у строк до 23.10.2020 включно; за придбану у жовтні 2020 року електроенергію - у строк до 24.11.2020 включно; за придбану у листопаді 2020 року електроенергію - у строк до 28.12.2020 включно; за придбану у грудні 2020 року електроенергію - у строк до 05.02.2021 включно.

Однак, позивач вказує, що відповідачем було допущено порушення виконання зобов`язань за договором № 9982/02 від 18.11.2013 у зв`язку з чим, позивачем було нараховано пеню та штраф від суми заборгованості за березень 2020 та квітень 2020, інфляційні втрати від суми заборгованості за квітень 2020, травень 2020, червень 2020 та липень 2020 року з червня по жовтень 2021 року, 3% річних від заборгованості за квітень 2020 за період з 16.06.2021 по 14.11.2021, а також 3% річних від заборгованості за травень 2020, червень 2020 та липень 2020 року за період з 18.06.2021 по 14.11.2021 (розрахунок сум стягнення додано до позовної заяви).

2. Стислий виклад позиції відповідача

У поданому відповідачем відзиві останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на слідуюче:

- позов в частині вимог щодо стягнення штрафу за прострочення оплати електричної енергії у квітні 2020 року в розмірі 393 707, 76 грн підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 227 ГПК України, оскільки до позовних вимог у справі № 910/10334/21 ТОВ "Солар Парк Підгородне" було включено також й вимогу про стягнення з ДП "Гарантований покупець" штрафу за прострочення оплати електричної енергії у квітні 2020 року;

- розрахунку пені щодо акту за квітень 2020 року, позивач здійснює за 185 днів, що перевищує шестимісячний термін, встановлений ст. 232 ГК України. Крім того, при-розрахунку пені щодо акту за квітень 2020 року за період з 30.05.2020 по 11.06.2020 позивачем розмір ставки НБУ зазначено 8, тоді як розмір ставки НБУ був 7,5. Також при розрахунку пені щодо акту за березень 2020 за період з 01.09.2020 по 05.01.2021 позивачем арифметично здійснено невірний розрахунок через те, що даний період включає і 2020, і 2021 роки, разом з тим, 2020 рік був високосним, тому при розрахунку пені за цей рік в формулі має бути застосовано ділення на 366 днів, а не на 365, як це було здійснено;

- позивачем взагалі не було обґрунтовано дати виникнення зобов`язань відповідача з остаточної оплати електричної енергії придбаної у спірних періодах, та, відповідно, дат виникнення прострочення зобов`язання з оплати електричної енергії спірних періодів. Тоді як з урахуванням наведених позивачем розрахунків штрафних санкцій та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, відповідно до яких початок прострочення грошових зобов`язань позивач прив`язує лише до дат затвердження розмірів вартості послуг, позивач повинен довести, що отримання таких актів Гарантованим покупцем передувало наведеним постановам Регулятора;

- згідно наявних в матеріалах справи доказів позивач не довів дат настання строку виконання зобов`язань щодо оплати електроенергії спірних періодів, а відтак відсутні підстави вважати, що наданий розрахунок штрафних санкцій, нарахувань за ст. 625 ЦК України є обґрунтованим;

- позивач звернувся із позовними вимогами про стягнення пені (відносно сум, для оплат за електроенергію за березень 2020 та квітень 2020) відносно якої сплинув строк позовної давності. У зв`язку з чим, відповідач просить суд застосувати наслідки позовної давності до вимог позивача про стягнення пені (відносно сум, для оплат за електроенергію за березень 2020 та квітень 2020);

- відповідачем також подане клопотання про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Обставини з якими обумовлюється можливість такого зменшення фактично зводяться до тяжкого фінансового становища відповідача та недотримання НЕК "Укренерго" власних обов`язків з оплати вартості послуг Гарантованому покупцеві. За твердженнями відповідача виконання розрахунків Гарантованого покупця з продавцями за "зеленим" тарифом в повній мірі можливе тільки за рахунок коштів, отриманих за надання Гарантованим покупцем НЕК "Укренерго" послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Здійснення позивачу платежів Гарантованим покупцем за рахунок іншої діяльності останнього - продажу купованої за "зеленим" тарифом електричної енергії, не заміщує визначене зазначеним спеціальним законодавством та іншими вказаними регуляторними актами джерело розрахунків за електричну енергію за "зеленим" тарифом, адже, зазначені тарифи в рази більші ніж ціна, за якою Гарантований покупець здійснює її продаж.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 підготовче засідання відкладено на 26.01.2022.

04.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Також відповідач вказує, що в матеріалах справи не міститься підтвердження направлення актів купівлі-продажу та доказів, що підтверджують дати отримання Гарантованим покупцем таких актів купівлі-продажу. Позивачем не було обґрунтовано дат виникнення зобов`язань відповідача з остаточної оплат електричної енергії придбаної у спірних періодах, та відповідно дат виникнення прострочення зобов`язань з оплати електричної енергії спірних періодів, тоді як з урахуванням наведених позивачем розрахунків штрафних санкцій та нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України, відповідно до яких початок прострочення грошових зобов`язань прив`язується лише до дат затвердження розмірів вартості послуг, позивач повинен довести, що отримання таких актів Гарантованим покупцем передувало наведеним постановам Регулятора.

05.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, а також надійшли клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляю самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Кабінет Міністрів України.

26.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання 26.01.2022 за відсутності представник

У підготовчому засіданні 26.01.2022 не видаляючись до нарадчої кімнати, суд за наслідками розгляду клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", Кабінету Міністрів України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, дійшов висновку відмовити у їх задоволенні з підстав недоведеності яким чином рішення у даній справі вплине на їх права на обов`язки. Дана інформація занесена до протоколу судового засідання від 26.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 09.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2022.

Судове засідання 02.03.2022 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Баранова Д.О. у відпустці. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" запроваджено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 судове засідання призначено на 01.06.2022.

У судовому засіданні 01.06.2022 оголошено перерву до 08.06.2022.

У судовому засіданні 08.06.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення, з врахуванням того, що питання щодо стягнення штрафу за квітень 2020 року розглядалося у справі № 910/10334/21.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 08.06.2022 дослідивши її матеріали та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.11.2013 між ДП "Гарантований покупець" (покупець) та ТОВ "Солар Парк Підгородне" (виробник) було укладено договір № 9982/02, відповідно до умов якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продати, а гарантований покупець зобов`язується купити всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснити іі оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (з урахуванням внесених змін та доповнень).

Відповідно до п. 2.5. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Згідно п. 3.1. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) обсяг фактичного проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 1 Порядку.

Пунктом 3.3. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) передбачено, що оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Відповідно до п. 4.1. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) виробник за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.

Згідно п. 4.5. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) гарантований покупець зобов`язаний: 1) купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; 2) у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію; 3) нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за "зеленим" тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.

За умовами п. 4.6. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня у розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до Порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ТОВ "Солар Парк Підгородне" звернулося до суду з позовом до ДП "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за квітень 2020, травень 2020, червень 2020 та серпень 2020, а також пені та штрафу за актом за травень 2020, червень 2020, липень 2020, серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020.

В рішенні Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 та постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 у справі № 910/10334/21 було встановлено наступні обставини:

"Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач придбав у позивача на умовах Договору № 9983/02 від 18.11.2013 електричну енергію за період березень - грудень 2020 року на загальну суму 145 788 773,74 грн, що підтверджується Актами купівлі-продажу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар парк підгородне" та Державного підприємства "Гарантований покупець".

…У п. 10.1 глави 10 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, зазначено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п. 10.4 глави 10 Порядку, після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом у три етапи (два авансових та один за фактом закінчення розрахункового місяця), а саме: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом двох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги.

Як зазначалося вище, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець"у березні 2020 року затверджено постановою НКРЕКП № 902 від 29.04.2020, у квітні 2020 року постановою № 995 від 27.05.2020, у травні 2020 року - постановою № 1211 від 24.06.2020, у червні 2020 року - постановою № 1435 від 22.07.2020, у липні 2020 року - постановою № 1600 від 19.08.2020, у серпні 2020 року - постановою № 1740 від 23.09.2020, у вересні 2020 року - постановою № 1939 від 21.10.2020, у жовтні 2020 року - постановою № 2138 від 20.11.2020, у листопаді 2020 року - постановою № 2682 від 23.12.2020, у грудні 2020 року - постановою № 142 від 03.02.2021.

Отже, з огляду на приписи статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункту 10.4 Порядку № 641, пункту 3.3 Договору № 9982/02 від 18.11.2013 та статті 530 ЦК України грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача у розрахунковому місяці в рамках виконання договору електричну енергію мало бути виконано протягом двох робочих днів з моменту затвердження розміру вартості послуг, а саме: за березень 2020 у строк до 04.05.2020 включно; за квітень 2020 року - в строк до 29.05.2020 включно; за травень 2020 року - в строк до 26.06.2020 включно; за червень 2020 року - в строк до 24.07.2020 включно; за липень 2020 року - в строк до 21.08.2020 включно; за серпень 2020 року - в строк до 25.09.2020 включно; за вересень 2020 року - в строк до 23.10.2020 включно; за жовтень 2020 року - в строк до 24.11.2020 включно; за листопад 2020 року - в строк до 28.12.2020 включно; за грудень 2020 року - в строк до 05.02.2021 включно.

Відтак, відлік строку заборгованості з оплати за електричну енергію, придбану відповідачем у березні 2020 року розпочинається з 05.05.2020, у квітні 2020 року - з 30.05.2020; у травні 2020 року - з 27.06.2020; у червні 2020 року - з 25.07.2020; у липні 2020 року - з 22.08.2020; у серпні 2020 року - з 26.09.2020; у вересні 2020 року - з 24.10.2020, у жовтні 2020 року - з 25.11.2020, у листопаді 2020 року - з 29.12.2020, у грудні 2020 року - з 06.02.2020.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив оплату за придбану у березні-грудні 2020 року електричну енергію за Договором № 9982/02 від 18.11.2013 не у повному обсязі. А тому станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду у ДП "Гарантований покупець" існувала заборгованість з оплати основного боргу у загальному розмірі 62 401 139,13 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриттям судом першої інстанції провадження у даній справі відповідачем 15.11.2021 було сплачено на користь позивача грошові кошти на загальну суму 62 401 139,13 грн за електроенергію, відпущену у квітні, травні, червні та липні 2020 року за Договором № 9982/02 від 18.11.2013, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено відповідачем до матеріалів справи.

…Враховуючи, що відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 62 401 139,13 грн, після звернення позивача з даним позовом до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі № 910/10334/21 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 62 401 139,13 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

...Колегія суддів не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності порушення ДП "Гарантований покупець" наведеного порядку (способу) виконання грошового зобов`язання за Договором № 9982/02 від 18.11.2013, в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019 у спірний період, оскільки в силу умов вказаного договору та положень Порядку № 641, остаточний розрахунок за придбану гарантованим покупцем товарну продукцію здійснюється після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, що в свою чергу, враховуючи наявні у матеріалах справи підписані позивачем та відповідачем акти купівлі-продажу, та затверджені постановами НКРЕКП розмір вартості послуги, свідчить про настання строку виконання зобов`язання з оплати придбаної продукції на момент звернення з позовом.

Щодо посилань ДП "Гарантований покупець" на ненадходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та специфіки правовідносин, які врегульовані спеціальним законодавством, що визначає порядок (спосіб) виконання спірного зобов`язання Гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі позивачем, вказуючи, що джерелом надходження грошових коштів для розрахунків з продавцями електричної енергії за "зеленим" тарифом є платежі, пов`язані з оплатою ПрАТ НЕК "Укренерго" послуг Гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел (відповідно до п. 12.3,12.6 Глави 12 Порядку), а тому регулювання зобов`язань з купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом не вичерпуються умовами договору, колегія суддів звертає увагу на те, що ані Договором № 9982/02 від 18.11.2013, ані Порядком, ані положеннями ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" не визначено прямої залежності виконання зобов`язань Гарантованого покупця щодо оплати відпущеної виробником за "зеленим" тарифом електроенергії з виконанням зобов`язань оператором системи передачі (ПрАТ "НЕК "Укренерго") щодо оплати послуг Гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Відповідності до положень статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівля-продаж за "зеленим" тарифом електричної енергії здійснюється на підставі договору купівлі-продажу електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку, що укладається відповідно до частини п`ятої статті 71 цього Закону.

При цьому, за умовами укладеного сторонами договору № 9982/02 від 18.11.2013, в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019 вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробника за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до Глави 10 Порядку № 641, яким визначено порядок здійснення платежів гарантованим покупцем продавцям електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Тоді як розрахунок вартості та порядок оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надаються гарантованим покупцем визначаються відповідно до Глави 12 Порядку № 641.

Тобто правовідносини між гарантованим покупцем та виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом (позивачем) не є пов`язаними з правовідносинами гарантованого покупця з оператором системи передачі (ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго").

Отже, твердження відповідача стосовно ненадходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" фактично зводяться до відсутності бюджетного фінансування. Водночас відсутність бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що також зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".

З огляду на викладене, оплата за придбану електроенергію по актах купівлі-продажу за березень-грудень 2020 року була оплачена відповідачем з порушенням строку, встановленого Договором № 9982/02 від 18.11.2013, в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019.".

Так, відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі № 910/9823/17.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 у справі № 910/10334/21, які набрали законної сили мають преюдиційне значення для суду при вирішенні даної справи № 910/19720/21, а встановлені ними обставини повторного доведення не потребують.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 9982/02 від 18.11.2013, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, нормами спеціального законодавства, зокрема, частиною 2 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

Згідно глави 7 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, адміністратор комерційного обліку на другий робочий день після розрахункового дня надає гарантованому покупцю сертифіковані дані комерційного обліку електричної енергії про погодинні обсяги відпуску та споживання електричної енергії кожною генеруючою одиницею виробників за "зеленим" тарифом, у яких гарантований покупець купує електричну енергію. Обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг відбору генеруючими одиницями виробників за "зеленим" тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці виробників за "зеленим" тарифом, у кожному розрахунковому місяці визначається на основі даних, що надаються гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку. При цьому обсяг відпуску електричної енергії за розрахунковий місяць визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Відповідно до п. 8.3. глави 8 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, фактичний обсяг відпущеної/відібраної виробником за "зеленим" тарифом електричної енергії визначається в кожному розрахунковому періоді, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У п. 8.4 глави 8 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, зазначено, що у кожному розрахунковому місяці обсяг відпуску електричної енергії, а також обсяг купівлі виробником за "зеленим" тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби по кожній генеруючій одиниці виробника за "зеленим" тарифом, визначаються за алгоритмом:

1) на основі даних, що надаються гарантованому покупцю відповідно до пункту 8.3 цієї глави, визначається значення сальдо перетоків електричної енергії для генеруючої одиниці виробника за "зеленим" тарифом за розрахунковий місяць;

2) якщо сальдо перетоків електричної енергії має додатне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за "зеленим" тарифом та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії, а обсяг купівлі виробником за "зеленим" тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці, за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю;

3) якщо сальдо перетоків електричної енергії має від`ємне значення, то обсяг відпуску електричної енергії генеруючою одиницею виробника за "зеленим" тарифом, та, відповідно, її продажу гарантованому покупцю за цей розрахунковий місяць приймається рівним нулю, а обсяг купівлі виробником за "зеленим" тарифом у гарантованого покупця електричної енергії, що надійшла із зовнішніх мереж на власні потреби генеруючої одиниці виробника за "зеленим" тарифом, за цей розрахунковий місяць приймається рівним абсолютному значенню відповідного сальдо перетоків електричної енергії.

Згідно ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт порушення виконання відповідачем зобов`язань за договором № 9982/02 від 18.11.2013, в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019 щодо оплати придбаної електроенергії по актах купівлі-продажу за березень-грудень 2020 року встановлена судовим рішенням у справі № 910/10334/21.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; приписи Господарського кодексу України також не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, за відповідальність за порушення зобов`язань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.6. договору (в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019) передбачено нарахування пені у розмірі 0,1 % та штрафу у розмірі 7%.

Так, перевіривши розрахунок штрафу по акту за березень 2020 року виходячи із суми боргу 12 472 804, 01 грн здійснений позивачем у період з 05.05.2020 по 04.06.2020, суд вказує, що даний розрахунок є обґрунтований та здійснений арифметично вірно, тому вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 873 096, 28 грн підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в сумі 393 707, 76 грн по акту за квітень 2020 року виходячи із суми боргу 19 876 737, 77 грн здійснений позивачем у період з 30.05.2020 по 26.06.2020, то судом встановлено, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 393 707, 76 грн за квітень 2020 року були включені позивачем до позовних вимог та відповідно вирішені у справі 910/10334/21. Означений факт також підтвердив й представник позивача у судовому засіданні 08.06.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження у справі в частині стягнення штрафу за прострочення оплати електроенергії, поставленої у квітні 2020 року в розмірі 393 707, 76 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 405 181, 53 грн по акту за березень 2020 (виходячи із визначених у розрахунках періодів та сум боргу) та в сумі 1 233 878, 34 грн по акту за квітень 2020 (виходячи із визначених у розрахунках періодів та сум боргу), суд вказує, що такі вимоги є обґрунтованими та правомірними.

В той час, відповідач просив суд застосувати до даних вимог позивача наслідки спливу позовної давності, вказавши слідуюче.

При зверненні до суду позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1 639 059, 87 грн. за порушення строків оплати електричної енергії, що відпущена останнім Гарантованому покупцю на підставі договору у періоди березень-квітень 2020 року.

Як зазначено в позовній заяві, та що також було встановлено у судовому рішенні у справі № 910/10334/21 зобов`язання з оплати електроенергії за березень 2020 року повинні були бути здійснені 04.05.2020, квітень 2020 року - 29.05.2020.

Отже, враховуючи вимоги ст. 232 ГК України, період нарахування пені припиняється для оплат за березень 2020 року - 04.11.2020, квітня 2020 року - 29.11.2020 року.

З позовною заявою позивач звернувся до суду 29.11.2021 (відтиск штемпеля пошти на описі вкладення).

Одночасно, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відтак, якщо пеня нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення.

Таким чином, право позивача на стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, для оплат за електроенергію березня 2020 року починаючи з 05.05.2020, для оплат за електроенергію квітня 2020 року починаючи з 30.05.2020, а відтак позовна давність для оплат за електроенергію березня 2020 року - спливає 04.05.2021, для оплат за електроенергію квітня 2020 року - 29.05.2021.

Відтак, позивач звернувся з позовними вимогами щодо пені, відносно яких сплинули строки позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, з огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення пені в сумі 405 181, 53 грн по акту за березень 2020 року та в сумі 1 233 878, 34 грн по акту за квітень 2020 року.

Таким чином, керуючись ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України підлягають застосуванню наслідки спливу строків позовної давності відносно позовних вимог ТОВ "Солар Парк Підгороднє" щодо стягнення пені у цій справі, у зв`язку з чим, вимоги про стягнення пені в сумі 405 181, 53 грн по акту за березень 2020 року та в сумі 1 233 878, 34 грн по акту за квітень 2020 року не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ, то суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним принципом, дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що укладення договору відбулось до набрання чинності Законом № 540-ІХ від 30.03.2020, дія даного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується.

Поряд з цим, укладаючи договір 18.11.2013, та додаткову угоду про заміну сторони - ДП "Енергоринок" на ДП "Гарантований покупець" 30.06.2019 (до введення в Україні загальнодержавного карантину), сторони не змінили передбачений ст. 258 ЦК України строк позовної давності. Отже, жодна із сторін на момент укладення Договору не розраховувала на потенційну можливість продовження строків позовної давності.

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

В п. 1-3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

В даному випадку положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " №540-1Х від 30.03.2020, ставить в нерівні права учасників судового процесу, направлена виключно на захист позивача, та не захищає права відповідача, а отже, зупиняє у повному обсязі "інститут позовної давності".

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Водночас, позивачем не зазначено таких підстав що зумовили неможливістю подання позовної заяви в межах строку позовної давності, у зв`язку з причинами, які є поважними, та такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 258 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за зобов`язанням березня та квітня 2020 року, отже, вони не підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується здійснених позивачем нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем допущено помилку в нарахуванні інфляційних втрат.

Таким чином, суд здійснивши розрахунок інфляційних втрат за повні місяці починаючи з липня 2021 по жовтень 2021 виходячи із наведених позивачем сум боргу, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є 1 290 792, 53 грн, відтак, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

У свою чергу, нарахування 3% річних було здійснено арифметично вірно, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в розмірі 793 257, 12 грн.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Що ж стосується клопотання відповідача в частині зменшення 3 % річних та інфляційних втрат, то суд відзначає слідуюче.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

Що ж стосується клопотання відповідача в частині зменшення неустойки, то суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому згідно положень ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В свою чергу, відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкції не надав суду жодних доказів та не навів переконливих обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язань за будь яких обставин, а виконання умов договору не ставиться у залежність від виконання будь яких зобов`язань з боку третіх осіб, або відсутністю у боржника прибутку або коштів на рахунках.

З огляду на матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав, саме у даній справі, для зменшення розміру неустойки, оскільки, відповідачем не надано належного обґрунтування наявності підстав для такого зменшення та відповідних доказів, отже, відсутні підстави для зменшення розміру цих нарахувань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву відносно ненадходження коштів від ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", які, по суті, зводяться до відсутності бюджетного фінансування, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст. 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, по відповідальності за порушення зобов`язань.

За таких обставин, факт відсутності бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів від ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", в будь якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки, такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Суд зазначає, що відсутність бюджетних асигнувань чи будь яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що, зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 9982/02 від 18.11.2013, в редакції додаткової угоди № 349/01 від 30.06.2019, а саме, допущення прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати придбаної електроенергії по актах купівлі-продажу за березень-грудень 2020 року встановленого судовим рішенням у справі № 910/10334/21, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф в сумі 873 096, 28 грн, інфляційні втрати в сумі 1 290 792, 53 грн та 3 % річних в сумі 793 257, 12 грн

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Парк Підгородне" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення штрафу в сумі 393 707, 76 грн.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Парк Підгородне" - задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Парк Підгородне" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Шосе Донецьке, буд. 186; ідентифікаційний код 38300353) штраф в розмірі 873 096 (вісімсот сімдесят три тисячі дев`яносто шість) грн 28 коп., інфляційні втрати в сумі 1 290 792 (один мільйон двісті дев`яносто тисяч сімсот дев`яносто два) грн 52 коп., 3% річних в сумі 793 257 (сімсот дев`яносто три тисячі двісті п`ятдесят сім) грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 44 357 (сорок чотири тисячі триста п`ятдесят сім) грн 20 коп.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.06.2022

Суддя Дмитро БАРАНОВ