ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2022 р. Справа №914/2559/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кіра М.,

за участю представників сторін:

позивача: Сеньків А.І.,

інші учасники справи -не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів" від 23.02.2022(вх. суду від 25.02.2022 №0-105/602/22)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 (повний текст ухвали складено 11.02.2022, суддя Трускавецький В.П., м. Львів)

про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання

у справі №914/2559/19

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", м. Львів

до відповідача1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Веем Металавтопром", м. Львів

до відповідача2: Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача1:

-Інспекції Державної архітектурно-будівельного контролю, м. Львів

-Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, с.Давидів Пустомитівського району Львівської області

про скасування державної реєстрації права власності щодо об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 101; - скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний N 35446815 від 30.05.2017; - зобов`язання відповідача 1 відшкодувати позивачу в натурі шкоду спричинену руйнуванням будівлі навісу шляхом демонтажу нежитлової будівлі площею 983,8 кв. м побудови та відновлення будівлі навісу відповідно до технічного паспорта на навіс; - зобов`язання відповідача 1 повернути будівлю експериментального цеху.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває позов ТзДВ "Львівський завод фрезерних верстатів" до ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» та Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування запису про право власності № 20675290 від 24.05.2017; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 35446815 від 30.05.2017; зобов`язання відповідача-1 відшкодувати в натурі шкоду спричинену руйнуванням будівлі навісу шляхом демонтажу нежитлової будівлі площею 983,8 кв.м побудови та відновлення будівлі навісу відповідно до технічного паспорта на навіс; зобов`язання відповідача-1 повернути будівлю експериментального цеху.

Ухвалою від 23.06.2021 у справі №914/2559/19 частково задоволено клопотання ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про призначення повторної експертизи та призначено у справі повторну судову експертизу. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Пунктом 13 резолютивної частини вказаної ухвали суду від 23.06.2021 постановлено застосувати до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вирішено стягнути з ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 22 700,00 грн. Вказано, що стягувачем за цією ухвалою є Державна судова адміністрація України, боржником є ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів».

Так, застосовуючи до позивача захід процесуального примусу у вигляді штрафу, суд вказав про неналежне виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, та неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 апеляційну скаргу ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 у справі № 914/2559/19 в частині застосування до позивача заходу процесуального примусу у вигляді штрафу без змін.

24.01.2022 ДСА (стягувач за ухвалою від 23.06.2021) звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 у справі № 914/2559/19.

Вказана заява обґрунтована тим, що ухвала суду від 23.06.2021 надійшла на адресу ДСА України лише 22.10.2021, тобто після закінчення строку для пред`явлення її до виконання. Вказана обставина фактично позбавила стягувача можливості пред`явити виконавчий документ до примусового виконання у встановлені строки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі №914/2559/19 задоволено заяву Державної судової адміністрації України про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлено строк для пред`явлення до виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 у справі №914/2559/19.

При прийнятті вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що ухвала від 23.06.2021 як виконавчий документ, стягувачем за яким є державний орган відповідно до ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», підлягає до примусового виконання протягом трьох місяців. Поряд з тим, вказана ухвала від 23.06.2021 була оскаржена в апеляційному порядку та залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021. Суд встановив, що копія постанови апеляційного суду від 13.09.2021 та копія супровідного листа суду від 12.10.2021 скеровані на адресу Державної судової адміністрації України 18.10.2021. З урахуванням наведеного суд першої інстанції вказав , що пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений строк стягувач не міг з об`єктивних причин, що не залежали від його волевиявлення, тому, зважаючи на обов`язковість виконання судового рішення, дійшов висновку про підставність поданої стягувачем заяви про поновлення строку для пред`явлення ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 до виконання.

ТзДВ "Львівський завод фрезерних верстатів" не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та відмовити стягувачу у задоволенні клопотання про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Апеляційна скарга обгрунтована, зокрема, тим, що отримавши 22.10.2021 виконавчий документ, стягувач звернувся до суду з відповідною заявою тільки 22.01.2022, і така бездіяльність стягувача не обгрунтована ним жодною поважною причиною.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у справі № 914/2559/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзДВ "Львівський завод фрезерних верстатів".

Ухвалою від 16.06.2022 призначено розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 28.06.2022.

У судовому засіданні 28.06.2022 представник скаржника підтримав доводи та вимога апеляційної скарги.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не забезпечили явки своїх представників в судове засідання (копії ухвали суду від 16.06.2022 надіслані відповідачу 1 - «КОМПАНІЯ ВЕЕМ-МЕТАЛАВТОПРОМ» на e-mail: , представнику Анохін Ю.І. e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу2 - Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - , третім особам - Інспекції Державного архітектурного-будівельного контролю у м. Львові , Давидівській сільській раді Об' єдананої територіальної громади Пустомитівського р-ну Львівської області - , ДСА - ).

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 цієї статті наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

За приписами ч. 5 ст. 135 ГПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

За змістом частин 1, 2 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, ухвала Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 як виконавчий документ, стягувачем за яким є державний орган - ДСА, підлягала до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Можливість відновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання безпосередньо пов`язана з наявністю поважних причин його пропуску. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, тобто, наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від стягувача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому, визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 917/1431/14 та від 11.12.2019 у справі № 904/10099/13).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи, ухвала від 23.06.2021 в межах строку, протягом якого вона підлягала до примусового виконання, була предметом апеляційного перегляду Західним апеляційним господарським судом у зв`язку з поданням ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» апеляційної скарги.

Так, постановою апеляційного суду від 13.09.2021 вказана апеляційна скарга залишена без задоволення, ухвала Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 в частині застосування до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» заходу процесуального примусу у вигляді штрафу - без змін.

Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 оригінал ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2021, копія постанови Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 та копія супровідного листа Західного апеляційного господарського суду від 12.10.2021 скеровані на адресу Державної судової адміністрації України 18.10.2021.

Згідно з вхідним штамом ДСА зазначені документи надійшли на її адресу 22.10.2021, що свідчить про те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання ( 23.09.2021) станом на день отримання такого виконавчого документа сплив.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Одним із принципів господарського судочинства відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України є обов`язкові судового рішення.

Частинами 1 та 2 ст. 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 р.).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 р., невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру".

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 05.07.2012 "Глоба проти України", пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягувач не міг пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений строк з об`єктивних причин, що не залежали від його волевиявлення. Відтак, враховуючи встановлений законодавчий принцип обов`язковості виконання судового рішення, характер судового рішення - ухвала суду про застосування до сторони заходів процесуального примусу у зв`язку з невиконанням вказівок суду(неподання доказів на вимогу суду), колегія суддів вважає обгрунтованим задоволення судом заявленого ДСА клопотання про поновлення строку для пред`явлення ухвали Господарського суду Львівської області від 23.06.2021 до виконання.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі № 914/2559/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю"Львівський завод фрезерних верстатів" від 23.02.2022(вх. суду від 25.02.2022 №0-105/602/22) - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі № 914/2559/19 -залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №914/2559/19 повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 30.06.2022

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження постанови апеляційного суду встановлений ст.ст.286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець