ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2022м. ДніпроСправа № 904/9772/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (м.Дніпро)

до ОСОБА_1 (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у загальному розмірі 17 488 грн. 45 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідач) заборгованість договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у загальному розмірі 17 488 грн. 45 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 12 924 грн. 89 коп. - основний борг;

- 1 932 грн. 00 коп. - пеня;

- 1 930 грн. 25 коп. - інфляційні втрати;

- 701 грн. 31 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за публічним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 за особовим рахунком № НОМЕР_1 на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника універсальних послуг ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів (комерційна пропозиція) в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем у січні 2020 року електричну енергію, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 12 924 грн. 89 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.11 договору та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 22.12.2020 по 22.12.2021 в сумі 1 932 грн. 00 коп. Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 1 930 грн. 25 коп., а також 3% річних за період прострочення з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 701 грн. 31 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 04.01.2022, керуючись положеннями абзацу 2 частини 1, частин 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради витребувано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер платника податків НОМЕР_2 .

Від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшов лист (вх. суду № 7798/22 від 16.02.2022), відповідно до якого, за відомостями, що містяться у реєстрі територіальної громади та картотеці з питань реєстрації місця проживання осіб, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 21.02.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Як було вказано вище, у порядку частин 6, 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України судом було з`ясовано, що за відомостями, що містяться у реєстрі територіальної громади та картотеці з питань реєстрації місця проживання осіб, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42), на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с. 49-50).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом, оскільки ухвалу суду від 21.02.2022 отримав 07.06.2022, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 2173, отже завчасно (а.с. 49). При цьому, оскільки в порушення Порядку пересилання поштових відправлень до суду повернулося вказане повідомлення не заповнене належним чином, судом здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту АТ 904/6236/21 "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного відправлення, з якого вбачається, що відповідач 07.06.2022 отримав ухвалу суду від 21.02.2022.

Так, ухвалою суду від 21.02.2022, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 07.06.2022, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 22.06.2022 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 29.06.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про постачання електричної енергії, строк дії договору, умови постачання електроенергії та її оплати, обсяг, ціна та загальна вартість спожитої за договором електроенергії, наявність оплати, наявність заборгованості за спожиту електроенергію, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення згідно з пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон).

Так, пунктом 13 Розділу XVII "Прикінцеві та Перехідні положення" встановлено, що суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж двох років з 01.01.2019 такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429 ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у відповідності із Законом та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) - постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1.2.8. ПРРЕЕ, Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, Фізична особа - підприємець Іванусь Ігор Сергійович (далі - споживач, відповідач) приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 (далі - договір) за особовим рахунком № 65-422/11 на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника універсальних послуг ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів (далі - комерційна пропозиція), шляхом фактичного споживання електричної енергії та оплати виставлених рахунків.

Умови договору відповідають вимогам Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правилам.

Договір був розміщений на сайті Постачальника за посиланням http://dnepr.com.ua (на сьогоднішній день - http://dp.yasno.com.ua), а також був опублікований в газеті "Вісті Придніпров`я" № 84 від 06.11.2018.

Пунктом 13 Розділу XVII "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Пунктом 1.2.15. ПРРЕЕ визначено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Пунктом 7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 передбачено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до пункту 3.1.8 ПРРЕЕ договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Як зазначає позивач та що підтверджується матеріалами справи, Фізична особа-підприємець Іванусь Ігор Сергійович (споживач) приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за особовим рахунком № 65-422/11 на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника універсальних послуг ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів (далі - комерційна пропозиція) шляхом споживання електричної енергії, що підтверджується довідкою про обсяги розподіленої електричної енергії (а.с. 24).

Отже, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - постачальник універсальних послуг, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Іванусем Ігорем Сергійовичем (далі - споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до договору.

У пункті 13.1. договору передбачено, що договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричною енергією, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні.

Згідно з умовами пункту 2.1. договору постачальник продає електричну енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору умови надання універсальних послуг споживачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору та повинні передбачати наступне:

ціни на електричну енергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором;

споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до договору.

У пункті 5.2. договору визначено, що спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію.

Згідно з умовами пункту 5.3. договору, віна на електричну енергію визначається постачальником у разі дотримання умов надання універсальних послуг, визначених у пункті 3.1. глави 3 договору та у відповідності до методики (порядку) розрахунку ціни на електричну енергію, затвердженої регулятором.

У відповідності до пункту 5.5. договору ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії" і ПРРЕЕ. Сторони домовилися про те, що ціна на електричну енергію, встановлена регулятором, повинна бути обов`язковою для сторін з дати її введення в дію.

Згідно з пунктом 5.6. договору інформація про діючу ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування.

Відповідно до пункту 5.7. договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін (тарифів) на електричну енергію суми, вказані в рахунках, можуть відображати середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (тарифів).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункту 5.8. договору).

Пунктом 5.10 договору встановлено, що оплата рахунку постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з умовами пункту 6.2. договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг, згідно з умовами цього договору (підпункт 1 пункту 6.2. договору).

Відповідно до підпункту 1 пункту 7.1. договору постачальник має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги, згідно з умовами цього договору.

За умовами розділу "Спосіб оплати" комерційної пропозиції (додаток 3 до договору) оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку, на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка.

Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, зазначений у договорі та/або розрахункових документах.

Розділом "Термін оплати" комерційної пропозиції (додаток 3 до договору) визначено, що 100% оплата здійснюється не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

Оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з пунктами 4.3., 4.13., 5.1.2.30. Правил обсяги споживання електричної енергії підтверджуються адміністратором комерційного обліку, функції якого, згідно з пунктом 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 виконує відповідний оператор систем розподілу (далі - ОСР).

З метою підтвердження спожитих відповідачем обсягів електричної енергії у січні2020 року за адресою м. Дніпро, вулиця Казакова, 7 позивачем направлено відповідний лист оператору системи розподілу - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі".

Відповідно до наданої оператором системи розподілу - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" довідки про обсяги розподіленої електричної енергії Фізичній особі-підприємцю Іванусю Ігорю Сергійовичу, відповідачем за особовим рахунком № 65-422/11 у січні 2020 року спожито 6 132 кВт*г (а.с.24).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу у січні 2020 року електричну енергію в обсязі - 6 132 кВт*г на суму 15 694 грн. 80 коп.;

З урахуванням спожитого відповідачем обсягу електричної енергії, постачальником сформовано рахунок № 111/65-422/11/1/1закр від 14.01.2020 на суму 15 694 грн. 80 коп.; з урахуванням здійсненої раніше попередньої оплати в сумі 2 769 грн. 91 коп., за вказаним рахунком сума до сплати складала 12 924 грн. 89 коп. (а.с.20).

В порушення взятих на себе зобов`язань відповідач електроенергію, спожиту у січні 2020 року, у повному обсязі не оплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 12 924 грн. 89 коп.

З метою врегулювання питання щодо погашення вказаної заборгованості за місцем реєстрації споживача (м. Дніпро, площа Шевченка, будинок 4, квартира 21) надіслана вимога про сплату заборгованості за електричну енергію від 31.07.2020 № 25509/DNMR (а.с.22-23). Однак, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, відповідачем зобов`язання за публічним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 за особовим рахунком № 65-422/11 на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника універсальних послуг ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів (комерційна пропозиція) в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем у січні 2020 року електричну енергію були порушені, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 12 924 грн. 89 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.11 договору та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 22.12.2020 по 22.12.2021 в сумі 1 932 грн. 00 коп. Також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 1 930 грн. 25 коп., а також 3% річних за період прострочення з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 701 грн. 31 коп. Вказане і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, споживачем за яким була Фізична особа - підприємець Іванусь Ігор Сергійович.

Отже, спірні правовідносини мали місце між двома суб`єктами господарювання - юридичною особою (позивач) та фізичною особою підприємцем (відповідач), тобто виникли із господарської діяльності.

В той же час, станом на момент звернення із позовною заявою до суду діяльність фізичної особи підприємця Івануся Ігоря Сергійовича припинена, про що 30.12.2020 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.37).

З цього приводу суд зазначає таке.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини 8 статті 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) та від 25.06.2019 по справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

Враховуючи, що позивач просить суд стягнути заборгованість, яка виникла за господарським договором у січні 2020 року між двома суб`єктами господарювання - юридичною особою (позивач) та Фізичною особою підприємцем (відповідач), договором, а підприємницька діяльність відповідача була припинена тільки 30.12.2020 (через 1 рік після спірних правовідносин), належним відповідачем у даній справі є Іванусь Ігор Сергійович; справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судом також встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Згідно з пунктом 4.13. Правил роздрібного ринку електричної енергії для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Таким чином, згідно з пунктами 4.3., 4.13., підпункту 30 пункту 5.1.2. ПРРЕЕ обсяги споживання електричної енергії підтверджуються адміністратором комерційного обліку, функції якого, згідно з пунктом 10 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, виконує відповідний оператор систем розподілу.

Позивачем, з метою підтвердження спожитих Фізичною особою - підприємцем Іванусем Ігорем Сергійовичем у січні 2020 року за адресою м. Дніпро, вулиця Казакова, 7 обсягів електричної енергії, було направлено запит оператору системи розподілу - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" з проханням перевірити та підтвердити спожиті Фізичною особою - підприємцем Іванусем Ігорем Сергійовичем у січні 2020 року обсяги електричної енергії.

Відповідно до наданої оператором системи розподілу - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" довідки про обсяги розподіленої електричної енергії Фізичній особі-підприємцю Іванусю Ігорю Сергійовичу, відповідачем за особовим рахунком № 65-422/11 у січні 2020 року спожито 6 132 кВт*г (а.с.24).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу у січні 2020 року електричну енергію в обсязі - 6 132 кВт*г на суму 15 694 грн. 80 коп.;

З урахуванням спожитого відповідачем обсягу електричної енергії, постачальником сформовано рахунок № 111/65-422/11/1/1закр від 14.01.2020 на суму 15 694 грн. 80 коп.; з урахуванням здійсненої раніше попередньої оплати в сумі 2 769 грн. 91 коп., за вказаним рахунком сума до сплати складала 12 924 грн. 89 коп. (а.с.20).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, спожита у січні 2020 року відповідачем електроенергія була ним оплачена лише частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 12 924 грн. 89 коп.

Доказів оплати відповідачем залишку заборгованості в сумі 12 924 грн. 89 коп. матеріали справи не містять.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати спожитої у січні 2020 року електроенергії, зокрема в залишковій сумі 12 924 грн. 89 коп., відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 12 924 грн. 89 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до умов пункту 5.11. договору якщо споживач не здійснив оплату договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, або не допустив представників постачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ (з урахуванням особливостей, встановлених для вразливих споживачів). У разі порушення споживачем строків оплати, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню в порядку та розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Розділом 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції (додаток 3 до договору) передбачено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.11 договору та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 22.12.2020 по 22.12.2021 в сумі 1 932 грн. 00 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с. 27), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (не виходячи за межі періоду, що визначений судом) з урахуванням фактичної часткової оплати, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с. 27), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1 932 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України та розділу 6 "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф" комерційної пропозиції до договору (додаток 3 до договору) позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 1 930 грн. 25 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с. 27), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (не виходячи за межі періоду, що визначений судом) з урахуванням фактичної часткової оплати, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с. 27), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 1 930 грн. 25 коп.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача також 3% річних за період прострочення з 02.03.2020 по 22.12.2021 у сумі 701 грн. 31 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с. 27), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (який не виходить за межі періоду прострочення, визначеного судом), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с. 27), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 701 грн. 31 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягає 2 270 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у загальному розмірі 17 488 грн. 45 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49044, м. Дніпро, вулиця Моссаковського Володимира, будинок 7; ідентифікаційний код 42082379) 12 924 грн. 89 коп. - основного боргу, 1 932 грн. 00 коп. пені, 1 930 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 701 грн. 31 коп. 3% річних та 2 270 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.06.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко