УХВАЛА

14 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 908/1398/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Берднік І. С., Дроботової Т. Б.,

за участю помічника судді, який виконує обов`язки секретаря судового засідання, - Бойчук А. П.,

за участю представників сторін:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Олександрова О. П. (адвоката),

третьої особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 (колегія суддів: Березкіна О. В. - головуючий, Антонік С. Г., Іванов О. Г.) у справі

за позовом Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України,

про усунення перешкод в користуванні майном шляхом звільнення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Інститут олійних культур Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут НААН України) звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" (далі - ТОВ "Укрнасінняпром") із позовом про усунення перешкод в користуванні майном, а саме: земельною ділянкою площею 3,14 га (в тому числі 1,64 га, кадастровий № :10:002:0102 та 1,50 га, кадастровий № :08:001:0001) (далі - спірна земельна ділянка), що розташована на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, та на якій побудовано завод виробництва фірми "CIMBRIA" з доробки і сортування насіння олійних та зернових культур (далі - завод) шляхом звільнення її ТОВ "Укрнасінняпром".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статті 376 Цивільного кодексу України, статей 93, 116, 212 Земельного кодексу України, Законів України "Про управління об`єктами державної власності", "Про державний контроль за використанням та охороною земель". Звертаючись із позовом, Інститут посилався на те, що побудований відповідачем завод знаходиться на спірній земельній ділянці, яка належить позивачу на праві постійного користування. При цьому у відповідача немає речових прав на неї, а тому завод, збудований відповідачем, є самочинним будівництвом. Оскільки позивач має право постійного користування земельною ділянкою, то відповідач зобов`язаний усунути перешкоди в її користуванні.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.09.2021 (суддя Науменко А. О.) позов Інституту НААН України задоволено. Суд зобов`язав усунути перешкоди у користуванні майном, а саме спірною земельною ділянкою шляхом її звільнення ТОВ "Укрнасінняпром".

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості, входить до складу земельної ділянки 334,11 га, наданої Інституту НААН України у постійне користування на підставі Державного акта. Суд зазначив, що була проведена державна реєстрація права власності відповідача на 213/214 частки об`єкта нерухомості - заводу. Державна реєстрація права власності Інституту НААН України на 1/214 частку цього майна відсутня. Посилаючись на положення статей 375, 376, 391 Цивільного кодексу України, статей 212, 152 Земельного кодексу України, статтю 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", суд констатував, що відповідачем не отримано та не оформлено у передбаченому законом порядку земельну ділянку у користування або у власність. Завод знаходиться на спірній земельній ділянці Інституту НААН України, яка не була відведена для цієї мети. Оскільки реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного (згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/2791/13), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право вимагати усунути існуючі перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення ТОВ "Укрнасінняпром".

2.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2021 у справі № 908/1398/21 скасовано. У задоволені позовних вимог Інституту НААН України відмовлено. Вирішено стягнути з Інституту НААН України на користь ТОВ "Укрнасінняпром" судовий збір у розмірі 3405,00 грн за подання апеляційної скарги.

2.4. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що Інституту НААН України на підставі державного акта належить право постійного користування земельною ділянкою площею 334,11 га для науково-дослідних, навчальних цілей і ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до положень Статуту позивача, Інститут НААН України є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою, яка перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - НААН України) як органу управління державним майном. НААН України - є окремою юридичною особою та є правонаступником Української академії агарних наук. Постановою Президії Української академії аграрних наук (правонаступником якої є НААН України) від 28.04.2010 було надано згоду на використання земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Інституту НААН України, для будівництва на ній заводу на підставі договору про пайову участь у будівництві. Відповідно до договору про пайову участь у будівництві та згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою 01.08.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, позивач був ініціатором та учасником цього будівництва. За змістом зазначеної декларації про готовність об`єкта до експлуатації, об`єкт, розташований за адресою: селище Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50, було визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації. Право власності на об`єкт - завод було посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.12.2012. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач здійснив будівництво на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети. Суд зазначив, що спірна земельна ділянка використовується сторонами відповідно до умов договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2010. Договір пайової участі у будівництві, на підставі якого за відповідачем було зареєстроване право власності на 213/214 часток нерухомого майна, не розірваний, не припинений, недійсним не визнаний. На підставі цього договору виникло право власності і у позивача на 1/214 часток на об`єкт нерухомості, побудований на спірній земельній ділянці. Тому суд зазначив, що звільнення земельної ділянки шляхом знесення нерухомого майна, побудованого на замовлення саме позивача, суперечить меті укладеного договору та інтересам позивача. Крім того, суд установив, що позивач не надав доказів того, що йому створюють перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, на якій розташований завод (частка у якому належить позивачу на підставі чинного договору про пайову участь у будівництві). За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ініціатором та учасником будівництва заводу є позивач, майно побудованого заводу є спільною власністю сторін, частки яких у натурі не виділено, тому позивачем не доведено існування перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою та наведене свідчить про обрання ним ефективного способу захисту свого права.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. Інститут НААН України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021, залишити в силі рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2021.

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, Інститут НААН України посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 376 Цивільного кодексу України, статей 124, 126 Земельного кодексу України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував наведені правові норми без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц. Крім того, скаржник звертає увагу Верховного Суду на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.02.2020 у справі № 757/5545/20-к накладено арешт на спірну земельну ділянку та на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: селище Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50, що належить ТОВ "Укрнасінняпром".

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до постанови Президії Української аграрної академії наук "Про пайову участь Інституту олійних культур НААН у будівництві сучасного заводу "CIMBRIA" з доробки і сортування насіння та зерна з Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" від 28.04.2010 (протокол № 8), погоджено позицію Інституту НААН України стосовно участі у будівництві сучасного заводу з ТОВ "Укрнасінняпром" шляхом укладення договору пайової участі у будівництві, та надано згоду: на використання для будівництва заводу земельної ділянки сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), яка перебуває в постійному користуванні Інституту НААН України на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ІІ ЗП 002385 від 27.05.2004, загальною площею 3,14 га, в тому числі: лабораторії механізації 1,64 га (земельна ділянка № 3, кадастровий № :10:002:0102); культ стан 1,50 га (земельна ділянка № 1 кадастровий № 23221888:08:001:0001); на розроблення генерального плану забудову та облаштування земельної ділянки, визначеної для будівництва заводу; на укладення договору пайової участі у будівництві заводу між Інститутом НААН України та ТОВ "Укрнасінняпром".

4.2. 28.04.2010 Інститутом НААН України (сторона-1) та ТОВ "Укрнасінняпром" (сторона-2) укладено договір пайової участі у будівництві (далі - договір), відповідно до умов якого сторони зобов`язалися шляхом об`єднання майна, зусиль, матеріально-технічних ресурсів, що належать сторонам на відповідних правових засадах, у рамках чинного законодавства, відповідно до статутів сторін спільно побудувати об`єкт - сучасний завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні сторони-1 (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ІІ ЗП № 002385 від 27.05.2004), загальною площею 3,14 га.

4.3. Під пайовою участю розуміються - всі види майнових та матеріально-технічних ресурсів, що вкладаються строною-1 та стороною-2 в будівництво об`єкта. Підставою укладання договору є постанова Президії УААН від 28.04.2010 Протокол № 8 (підпункти 1.2, 1.4, 1.8, 1.9, 2.1, 2.1.1 договору).

4.4. Згідно з підпунктами 2.3, 4.2.1, 4.2.3 договору сторона-1 доручає стороні-2, а сторона-2 зобов`язується вчиняти від імені сторони-1 юридичні дії, пов`язані з виконанням функцій замовника будівництва на виконання умов цього договору, а також інші функції, що передбачені для замовника будівництва згідно з чинним законодавством України.

При цьому сторона-1 зобов`язана видати стороні-2 відповідну довіреність на виконання функцій замовника будівництва. Сторона-2 зобов`язується виконувати функції замовника будівництва при здійсненні проекту на кожному його етапі з моменту передачі таких функцій відповідно до пункту 2.3 цього договору, забезпечити за рахунок власних та залучених коштів фінансування проекту відповідно до умов договору.

4.5. Сторона-1 зобов`язалася всіма можливими засобами (окрім здійснення фінансування) сприяти стороні-2 у реалізації проекту в цілому, в тому числі у виконанні останнім обов`язків та реалізації повноважень, передбачених пунктами 4.2, 4.5 цього договору (підпункт 4.1.7 пункту 4.1).

Відповідно до підпунктів 1.10, 3.1.4 договору на 4 етапі здійснюється підписання акта про розподіл часток - документа, який відповідно до цього договору визначає в натурі склад та розмір часток сторін в об`єкті, є підставою для передачі часток сторонам та складається і підписується останніми в 30-ти денний термін з дати введення об`єкта в експлуатацію або момент припинення дії цього договору.

4.6. 12.09.2012 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, згідно з якою внесені зміни та доповнення договору. Зокрема, змінено пункти 1.5, 1.6, 2.2, підпункт 3.1.4 пункту 3 договору, пункт 5.7., пункти 8.1, 8.3, 8.6, в яких визначено наступне.

Загальна вартість договору є загальною вартістю будівництва об`єкта, підтверджена висновком незалежного аудитора, та остаточно визначається після введення об`єкта в експлуатацію при розділі сторонами часток в об`єкті (пункт 2.2).

Частка сторони-1 в об`єкті - це доля сторони-1, пропорційна її внеску у пайову участь, яка не може бути меншою 50 м2 в об`єкті в разі виділення її в натурі. Частка сторони-1 в об`єкті (ідеальна доля) визначається у вартісному виразі після введення об`єкта в експлуатацію пропорційно її внеску у пайову участь. Загальна вартість будівництва об`єкта та виконання умов щодо його фінансування повинна підтверджуватися висновком незалежного аудитора (пункт 1.5).

Частка сторони-2 - частка в об`єкті (ідеальна доля), яка визначається у вартісному виразі за домовленістю сторін після введення об`єкта в експлуатацію, як різниця між загальною вартістю будівництва та визначеною відповідно до пункту 1.5 цього договору вартістю частки сторони-1 (пункт 1.6).

4.7. На 4 етапі здійснюється підписання акта про розподіл часток, державна реєстрація права власності на частки сторін, при цьому: сторона-2 забезпечує проведення технічної інвентаризації об`єкта; залучає незалежного аудитора для проведення перевірки з метою підтвердження загальної вартості витрат на будівництво об`єкта та про виконання умов фінансування, і надання сторонам відповідного висновку. Сторони підписують акт про розподіл часток та після затвердження його у встановленому порядку відповідним рішенням Президії НААН України, подають відповідні документи до органу місцевого самоврядування та інших органів, установ, підприємств та організацій з метою здійснення державної реєстрації права власності на свої частки в об`єкті. Сторона-2 сприяє стороні-1 та надає їй всі необхідні документи для проведення державної реєстрації прав власності частки сторони-1 (підпункти 3.1.4, 3.1.4.1, 3.1.4.2, 3.1.4.3).

4.8. Право на отримання своєї частки кожною із сторін в натурі визначається на підставі окремих угод, укладених між сторонами або в інший спосіб, передбачений законодавством України (пункт 5.7).

4.9. Визначення розміру часток сторін в об`єкті, як єдиному майновому комплексі, провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель, споруд, що розташовані за однією адресою. Сторони досягли згоди, що частки в об`єкті розподіляються між ними в розмірі, визначеному у пунктах 1.5, 1.6, 5.3, 5.5. цього договору. Розміри часток виражаються в простих правильних дробах, які в сумі повинні становити одиницю (пункт 8.3).

4.10. Сторона-1 та сторона-2, після оформлення прав власності на належну їм частку в об`єкті, має право: вільного доступу до території та самого об`єкта, використання прилеглої до об`єкта території, під`їзних доріг, іншої інфраструктури, необхідної для здійснення господарської діяльності на об`єкті (пункт 8.6).

4.11. За змістом пункту 8.1, в редакції додаткової угоди, до моменту набрання чинності документа (у т. ч. угода, договір, рішення суду, ін.) про виділені частки кожної сторони в натурі, новостворене майно (об`єкт) є спільною частковою власністю сторін.

4.12. Також, цією додатковою угодою виключено пункт 5.2. договору наступного змісту: "Вартість пайової участі сторони-1 визначається у встановленому законом порядку, майнові внески визначаються шляхом проведення незалежної оцінки".

4.13. Відповідно до постанови Президії НААН України від 19.09.2012 (протокол № 13) "Про погодження додаткової угоди та акта про розподіл часток до договору пайової участі у будівництві заводу по доробці насіння сільськогосподарських культур від 28.04.2010, укладеного між Інститутом олійних культур НААН України і ТОВ "Укрнасінняпром", надано згоду на укладення між Інститутом НААН України та ТОВ "Укрнасінняпром" додаткової угоди до договору.

4.14. Відповідно до умов договору, погоджено акт про розподіл часток у новозбудованому та введеному в експлуатацію об`єкті - "завод по доробці насіння сільськогосподарських культур", який розташований за адресою: 70417, Запорізька область, Запорізький район, с. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50.

4.15. 12.09.2012 сторонами договору складено та підписано акт про розподіл часток, який погоджено Президентом НААН України.

4.16. За змістом цього акта, керуючись пунктами 1.2, 1.5, 1.6, 1.10, 2.2., 3.1.4 договору, звіту незалежного аудитора Приватної аудиторської фірми "Лідара-аудит" від 15.08.2012 № 103, сторони визнали та визначили, що загальна вартість виконаних робіт та придбаного обладнання (всього - цілісний майновий комплекс) в процесі побудови об`єкта за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50, складає 42 593 473,50 грн, вартість одного квадратного метра в об`єкті - 3717,52 грн.

Частка сторони-1 (Інституту НААН України), визначена на підставі пункту 1.5, 5.3 договору, погоджена в розмірі 53,4 м2 та вартістю 198 515,57 грн, що при визначенні частки сторони-1 у спільній частковій власності на об`єкт складає 1/214 частки (ідеальна частка), і підлягає передачі у власність стороні-1 (пункт 5 акта).

Частка сторони-2 (ТОВ "Укрнасінняпром"), визначена на підставі пунктів 1.6, 5.5 договору, за домовленістю сторін у вартісному виразі як різниця між загальною вартістю цілісного майнового комплексу об`єкта становить 42 394 957,93 грн, що складає 213/214 частки (ідеальна частка) і підлягає передачі у власність стороні-2 (пункт 6 акта).

4.17. Згідно з пунктом 9 акта, акт є підставою для звернення сторін до уповноважених органів щодо оформлення права власності та державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства України.

4.18. Сонячною сільською радою 10.12.2012 видано ТОВ "Укрнасінняпром" свідоцтво САЕ № 785479 про право власності на 213/214 часток нерухомого майна, а саме: будівлю цеху по доробці насіннєвого матеріалу, будівлю адміністративно-побутових приміщень, будівлю контрольно-пропускного пункту, будівлю складу, будівлю компресорної, будівлю насосної станції пожежогасіння, завальної ями з навісом, навісу, автомобільних вагів, будівлю майстерні, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище Сонячне, вул. Сонячне шосе, буд. 50. На підставі вказаного свідоцтва ТОВ "Укрнасінняпром" 22.12.2012 отримало витяг про державну реєстрацію прав власності.

4.19. Спір виник у зв`язку із наявністю/відсутністю підстав для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом звільнення її відповідачем.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 визначено колегію суддів у справі № 908/1398/21 у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., ОСОБА_1

Однак із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні".

У зв`язку із увільненням судді ОСОБА_1 від роботи на час виконання ним державних або громадських обов`язків у зв`язку із участю у добровольчому формуванні територіальної громади, розпорядженням заступника керівника апарату-керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.04.2022 № 29.3-02/713 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 908/1398/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2022 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Берднік І. С., Дроботова Т. Б.

Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Інституту НААН України на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 у справі № 908/1398/21, призначено здійснити її розгляд у відкритому судовому засіданні 14.06.2022.

5.3. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Інституту НААН України, відкрите з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, належить закрити з огляду на таке.

5.4. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 376 Цивільного кодексу України, статей 124, 126 Земельного кодексу України та без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц.

5.5. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, передбачених цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.6. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.7. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

5.8. Предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги Інституту НААН України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її відповідачем. Позов обґрунтований тим, що завод, який розташований на спірній земельній ділянці, є самочинним будівництвом.

5.9. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості входить до складу земельної ділянки 334,11 га, наданої Інституту НААН України у постійне користування на підставі Державного акта. Суд зазначив, що була проведена державна реєстрація права власності відповідача на 213/214 частки об`єкта нерухомості - заводу. Державна реєстрація права власності Інституту НААН України на 1/214 частку цього майна відсутня. Посилаючись на положення статей 375, 376, 391 Цивільного кодексу України, статей 212, 152 Земельного кодексу України, статтю 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", суд зазначив, що відповідачем не отримано та не оформлено у передбаченому законом порядку земельну ділянку у користування або у власність. Завод знаходиться на спірній земельній ділянці Інституту НААН України, яка не була відведена для цієї мети. Оскільки реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою не змінює правового режиму такого будівництва, як самочинного (згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/2791/13), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право вимагати усунути існуючі перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення ТОВ "Укрнасінняпром".

5.10. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що Інституту НААН України на підставі державного акта належить право постійного користування земельною ділянкою площею 334,11 га для науково-дослідних, навчальних цілей і ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до положень статуту позивача, Інститут НААН України є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою, яка перебуває у віданні НААН України як органу управління державним майном. НААН України - є окремою юридичною особою та є правонаступником Української академії агарних наук. Постановою Президії Української академія аграрних наук (правонаступником якої є НААН України) від 28.04.2010 було надано згоду на використання земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні Інституту НААН України, для будівництва на ній заводу на підставі договору про пайову участь у будівництві. Відповідно до договору про пайову участь у будівництві та згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою 01.08.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, позивач був ініціатором та учасником цього будівництва. Згідно із зазначеною декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, об`єкт, розташований за адресою: селище Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50, було визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації. Право власності на об`єкт було посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.12.2012. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач здійснив будівництво на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети. Суд зазначив, що спірна земельна ділянка використовується сторонами відповідно до умов договору про пайову участь у будівництві від 28.04.2010. Договір пайової участі у будівництві, на підставі якого за відповідачем було зареєстроване право власності на 213/214 часток нерухомого майна, не розірваний, не припинений, недійсним не визнаний. На підставі цього договору виникло право власності і у позивача на 1/214 часток. Тому суд зазначив, що звільнення земельної ділянки шляхом знесення нерухомого майна, побудованого на замовлення саме позивача, суперечить меті укладеного договору та інтересам позивача. Крім того, позивач не надав доказів того, що йому створюють перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, на якій розташований завод (частка у якому належить позивачу на підставі чинного договору про пайову участь у будівництві).

5.11. Верховний Суд зазначає, що за змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, розглядаючи відповідний спір, суд має установити, чи були порушені, чи були не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звертаються з позовом, та чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто таким, що забезпечить поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

5.13. Глава 29 Цивільного кодексу України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

5.14. Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині 3 статті 152 Земельного кодексу України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (аналогічний висновок, наведений у пункті 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

5.15. Позивач звернувся у цій справі з вимогою усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення ТОВ "Укрнасінняпром", яка мотивована створенням відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою у зв`язку з будівництвом на ній заводу.

5.16. Суд апеляційної інстанції встановив, що ініціатором та учасником будівництва заводу, розташованого на спірній земельній ділянці, є позивач, майно побудованого заводу є спільною власністю сторін, частки якої у натурі не виділено, позивачем не доведено існування перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, тому дійшов висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту прав.

5.17. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції не врахував висновок щодо застосування положень статті 376 Цивільного кодексу України, викладений у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20 за позовом Харківської міської ради до Приватного підприємства фірми "Турбулент" про скасування державної реєстрацію права власності на нежитлову будівлю та припинення права власності відповідача на неї, а саме: "…реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного."

Проте у наведеній скаржником справі № 922/476/20 предметом позову були вимоги про припинення права власності на нежитлову будівлю з посиланням на те, що вона є самочинно реконструйованою. Таким чином, спірні правовідносини стосувалися питання наявності/відсутності правових підстав для скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, тому встановленню підлягали обставини щодо відповідності чи невідповідності нежитлової будівлі ознакам самочинного будівництва.

Водночас у справі № 908/1398/21, що розглядається, спірні правовідносини є неподібними із правовідносинами у цій справі, оскільки суди у цій справі встановлювали наявність/відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Інституту НААН України про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення відповідачем, а отже досліджувалися підстави використання спірної земельної ділянки відповідачем та створення/нестворення ним перешкод для використання її позивачем. Отже, за змістовим критерієм порівняння спірні правовідносини не є подібними, тому доводи скаржника щодо застосування судом апеляційної інстанції положень статті 376 Цивільного кодексу України без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20, не можуть бути враховані колегією суддів.

5.18. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, предметом позову у якій є вимоги прокурора про визнання недійсним протоколу аукціону з продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення; визнання недійсними договору купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки та договору міни; зобов`язання повернути земельну ділянку, скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновку про те, що позивач вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод; означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Водночас, стверджуючи про неврахування наведеного висновку судом апеляційної інстанції, скаржник не зазначає, яку саме норму права неправильно застосував суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що у справі № 504/2864/13-ц, на яку посилається скаржник, на відміну від справи № 908/1398/21, що розглядається, всі пред`явлені прокурором вимоги були взаємопов`язаними і спрямованими на оспорювання прав на земельну ділянку кінцевого набувача та її повернення. Позовні вимоги у справі № 504/2864/13-ц мотивовані порушенням вимог земельного законодавства під час проведення земельних торгів та незаконним вибуттям із власності держави спірної земельної ділянки. У той же час у справі № 908/1398/21, яка розглядається, спірні правовідносини не пов`язані із оспорюванням речових прав на земельну ділянку, тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 504/2864/13-ц, не можуть розглядатися як такі, що підтверджують різне застосування судами норм матеріального права за подібних обставин. Таким чином, висновок, сформульований скаржником з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.19. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.20. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження після відкриття касаційного провадження не підтвердилися, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Інституту НААН України на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 у справі № 908/1398/21 у справі.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 у справі № 908/1398/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді І. С. Берднік

Т. Б. Дроботова