ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1275/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши заяву (вх. ГСОО № 4-32/22) DDS Limited» (The Bastions office No. 2 Triq Emvin Cremona, Floriana FRN, Malta (Мальта)) про арешт морського судна для забезпечення морської вимоги до «Sellеnger Alliance Ltd» (Tripolitsas 25 B, Limassol, 3086, Cyprus (Кіпр)).

ВСТ АНОВИВ:

12.06.2022 до суду від DDS Limited» надійшла заява (вх. ГСОО №4-32/22) про арешт морського судна для забезпечення морської вимоги, в якій заявник просить суд накласти арешт на несамохідну баржу ENI 33001702, прапор Словаччина, яка знаходиться в акваторії Ренійського морського порту Ренійської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68800, Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188) шляхом її затримання та заборони виходу з акваторії Ренійського морського порту Ренійської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на наявність у DDS Limited» морської вимоги за Меморандумом про угоду, укладеного 01.01.2019 між DDS Limited» та компанією «Sellеnger Alliance Ltd», відповідно до якого DDS Limited» продала, а «Sellеnger Alliance Ltd» придбала несамохідні баржи «DDS-101» та «DDS-102».

За твердженням заявника, між сторонами зазначеної угоди було також укладено акти прийому-передачі несамохідних барж «DDS-101» та «DDS-102», між тим компанія «Sellеnger Alliance Ltd» не виконала вчасно свої зобов`язання щодо сплати покупної ціни за Меморандумом до 08.04.2020 і до сих пір ухиляється від сплати заборгованості за Меморандумом.

Заявник повідомляє, що у зв`язку із невиконанням компанією «Sellеnger Alliance Ltd» зобов`язання щодо сплати заборгованості, DDS Limited» було вимушене звернутись за захистом своїх прав до Вищого Суду Лондону (відповідно до юрисдикційного застереження викладеного у ст. 16 Меморандуму) з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості та штрафу, однак 20.07.2021 між сторонами спору була досягнута домовленість щодо передачі спору з Вищого суду Лондона на вирішення до арбітру Лондонської асоціації морських арбітрів (LMAA) пану Брюсу Харрісу і вказана угода була затверджена Постановою Вищого суду Лондона від 22.07.2021.

На думку заявника, вимога до «Sellеnger Alliance Ltd» щодо сплати залишку заборгованості у розмір 86863 дол. США за Меморандумом є морською вимогою, оскільки вона виникла зі спору, який виник на підставі договору купівлі-продажу несамохідних барж, що є суднами.

При цьому, заявник вказує, що для забезпечення своєї морської вимоги він має на меті заарештувати «конкретне судно» (баржу), щодо якого виникла морська вимога, а саме баржу, яка була продана «Sellеnger Alliance Ltd» на підставі Меморандуму і на час продажу мала назву «DDS-102», а зараз ходить під прапором Словаччини з номером (ENI) 33001702, яка, відповідно до листа Начальника відокремленого підрозділу «Ренійський морський порт» від 22.06.2022, тимчасово затримана в Ренійському морському порті за вимогою заявника.

Також як вважає заявник, факт відсутності у Господарського суду Одеської області юрисдикції щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту, не є перепоною для розгляду цієї заяви про арешт баржі.

Розглянувши заяву про арешт морського судна для забезпечення морської вимоги, господарський суд дійшов до наступних висновків:

Відповідно до 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями п.9 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

Положеннями ч. 2 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

За змістом статей 365, 366 Господарського процесуального кодексу України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Особливості процедури регулювання арешту морського судна в Україні встановлено нормами Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952.

Пунктом 2 статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна встановлено, що «арешт» означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Відповідно положень ст. 4 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, арешт на судно може бути накладений не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Згідно зі статтею 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Положення цієї Конвенції застосовуються в межах юрисдикції будь-якої Договірної Держави до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав. Судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт. (ч. ч. 1, 2 ст.8 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна).

Як вбачається із наявного в матеріалах заяви листа Начальника відокремленого підрозділу «Ренійський морський порт» від 22.06.2022, в Ренійському морському порту була затримана несамохідна баржа UT-3(33001702), прапор Словаччина, на підставі чого, суд вважає, що розгляд відповідної заяви безпосередньо відноситься до його компетенції без врахування юрисдикційного застереження викладеного у ст. 16 Меморандуму, укладеного між DDS Limited» та компанією «Sellеnger Alliance Ltd».

При цьому, враховуючи положення ч.2 ст.6 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, якими передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення, суд зазначає, що при вирішенні питання щодо накладення арешту на несамохідну баржу ENI 33001702 застосуванню підлягають положення Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України. Арешт не включає заходів, що здійснюються для виконання рішень суду чи господарського суду, що набрали чинності.

Умовами ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Відтак, обґрунтування заявником належним чином необхідності забезпечення позову, не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу п. 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, про що зауважив Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 18.10.2019 у справі № 915/1301/19.

Крім того, частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, «морська вимога» означає вимогу, що виникає на підставі, зокрема, договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування та договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку, зокрема, з будь-яким договором використання або фрахтування судна та будь-яким договором перевезення вантажу або пасажирів на судні.

Як встановлено ч.1, 4 ст.3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" п. 1 ст. 1. Якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами. Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна.

Згідно ст. 43 Кодексу торговельного мореплавства України, судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов: а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7 статті 359 цього Кодексу; б) вимога ґрунтується на зареєстрованій заставі судна; в) вимога стосується права власності на судно або володіння ним; г) вимога, не зазначена у підпунктах а, б і в цієї статті, але якщо особа, якій судно належить на праві власності на час виникнення вимоги, несе відповідальність за цією вимогою і є його власником на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна; фрахтувальник судна за бербоут-чартером несе відповідальність за цією вимогою і є фрахтувальником судна за бербоут-чартером або власником його на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 15 Кодексу торговельного мореплавства України, несамохідні баржи підпадають під поняття судна, оскільки у цій статті зазначено, що торговельне судно в цьому Кодексі означає самохідну чи несамохідну плавучу споруду, що використовується, зокрема, для перевезення вантажів.

Згідно до ст. 20 Кодексу торговельного мореплавства України, судновласником у цьому Кодексі визнається юридична або фізична особа, яка експлуатує судно від свого імені, незалежно від того, чи є вона власником судна, чи використовує на інших законних підставах. Власником судна є фізична або юридична особа, яка здійснює відносно закріпленого за нею судна права, до яких застосовуються правила про право власності.

Одночасно з цим, суд звертає увагу, що відповідно до наявного в матеріалах заяви листа Транспортного управління Відділення внутрішнього судноплавства Словаччини від 06.02.2020, несамохідна баржа «DDS-102» на підставі заявки компанії «Sellеnger Alliance Ltd» від 05.12.2019, Договору купівлі-продажу від 01.11.2019 (Меморандуму) та Акту передачі права власності від 23.12.2019 була зареєстрована в Реєстрі судноплавства Словаччини під номером (ENI) 33001702 на праві власності «Sellеnger Alliance Ltd».

Суди України можуть накладати арешти на морські судна, які ходять під прапором будь-якої держави, незалежно від того чи є держава, під прапором якої ходить судно, учасницею Конвенції. При цьому, арешт на судно, яке ходить під прапором держави, яка не є учасником Конвенції, може бути накладений не тільки на підставі переліку морських вимог зазначених у ст. 1 Конвенції, але і на підставі інших вимог, які дозволяють накласти арешт відповідно до законодавства України (ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України).

Суд враховує, що Словаччина не є учасницею Конвенції (тобто не є Договірною Державою Конвенції), а тому відповідно до ч. 2 ст. 8 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, несамохідна баржа ENI 33001702 може бути заарештована судом на підставі існуючої морської вимоги, яка передбачена п.п. 23 ч. 1 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України (вимога у зв`язку з будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, судом встановлено наявність обставин, які свідчать про наявність у заявника DDS Limited» чинної морської вимоги до компанії «Sellеnger Alliance Ltd» на підставі порушення компанією «Sellеnger Alliance Ltd» зобов`язання щодо сплати покупної ціни несамохідних барж, які є суднами за Меморандумом від 01.01.2019.

Положеннями ч. 2 ст.140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Як передбачено приписами ч.6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України, примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Ухвала про арешт морського судна є підставою для затримання судна або обмеження в його пересуванні в порту, де знаходиться або до якого прямує таке судно, до моменту скасування заходів із забезпечення позову у вигляді арешту морського судна. Після вручення копії ухвали про арешт судна капітан морського порту, де знаходиться судно, філія Адміністрації морських портів України в морському порту, де знаходиться судно, відповідні органи Державної прикордонної служби та митні органи зобов`язані вжити заходів, що унеможливлюють вихід арештованого судна з порту.

Керуючись ст. 136, п. 9 ч.1 ст. 137, ст.ст.140, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. ГСОО № 4-32/22) DDS Limited» про арешт морського судна для забезпечення морської вимоги - задовольнити.

2. Накласти арешт на несамохідну баржу ENI 33001702, прапор Словаччина, яка знаходиться в акваторії Ренійського морського порту Ренійської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68800, Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188) шляхом її затримання та заборони виходу з акваторії Ренійського морського порту Ренійської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

Стягувач: DDS Limited» (The Bastions office No. 2 Triq Emvin Cremona, Floriana FRN, Malta (Мальта)).

Боржник: «Sellеnger Alliance Ltd» (Tripolitsas 25 B, Limassol, 3086, Cyprus (Кіпр)).

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвала дійсна до пред`явлення до виконання згідно положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Невінгловська Юлія Михайлівна