ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Справа № 802/854/17-а

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Мельникові О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року по справі №802/854/17-а (суддя Яремчук Ю.О.)

час та місце ухвалення рішення: 13 січня 2022 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 16:20 год; повний текст рішення складено 20 січня 2022 року

за позовом Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вінницький національний аграрний університет

про визнання протиправними та скасування наказів

за участю представників сторін:

від Позивача - Паничук Б.М.;

від Відповідача - не з`явився;

від Третьої особи - Томляк Т.С

ВСТАНОВИВ:

Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області (надалі Позивач) звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (надалі - Відповідач; за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницького національного аграрного університету (надалі Третя особа)) про визнання протиправним та скасування наказів, а саме:

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4660/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:010/00002200";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4657/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:010/00002201";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4671/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:007/00002204";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4672/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:007/00002205";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4662/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:006/00002206";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4666/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:006/00002208";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4667/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:004/00002215";

· наказу від 12 квітня 2017 року №2-4669/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:004/00002217".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при винесенні оскаржуваних наказів від 12 квітня 2017 року Відповідач в порушення вимог Земельного кодексу України, Положення про територіальні органи Держгеокадастру вийшов за межі наданих законом повноважень, порушив вимоги закону щодо підстав та порядку надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою, чим допустило порушення прав та інтересів територіальної громади села Агрономічне та представницького органу місцевого самоврядування - Позивача.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в справі №802/854/17-а відмовлено в задоволенні позовних вимог.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №14, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за №641/7962 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" державний реєстр земель. Суд вказав, що державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК. Таким чином, як зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, спірні земельні ділянки внесені до Державного реєстру земель, а тому власником вказаних земельних ділянок в силу частини 5 статті 122 Земельного кодексу України та пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" є Відповідач. Таким чином Позивач не вийшов за межі своїх повноважень при прийнятті оскаржуваних наказів.

Стосовно ж питання в якій частині майна, землі та майнових прав і зобов`язань реорганізованої Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції стало правонаступником ДП "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції", місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що Вінницька державна сільськогосподарська станція Інституту кормів Національної академії аграрних наук України була реорганізована в Державне підприємство "Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та Сільське господарствоПоділля Національної академії аграрних наук України" з 20 жовтня 2011 року, тобто після проведення виділення з її складу Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України".

Крім того, судом першої інстанції вказано, що Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" спільно із спірними земельними ділянками було передано Національною академією аграрних наук України по акту-прийому передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 5, а.с. 6-19), в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права. На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, що на підставі наведених наказів Третя особа виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), однак не отримала відповідних погоджень у встановленому законом порядку. Таким чином, як зазначає апелянт накази Відповідача від 17 січня 2014 року "Про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою" в 2014 році були виконані, в зв`язку з чим вичерпали свою дію. Апелянт також зазначає, що рішенням 5 сесії Вінницької районної ради 7 скликання від 29 січня 2016 року № 1 затверджено проект землеустрою щодо зміни меж села Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, розроблений Державним підприємством "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою". Як вказує Позивач в апеляційній скарзі, даним рішенням Вінницької районної ради встановлено загальну площу населеного пункту с. Агрономічне в розмірі 1006,5 га за рахунок включення в межі населеного пункту: земельних ділянок водного фонду -38,0 га; території під кладовищами - 13,8 га; господарського двору -45,8 га; земель держлісгоспу-8,4 га; садівничі масиви - 328,2 га; багаторічні насадження - 46,4 га; земель сільськогосподарського призначення - 360,8 га. Таким чином, на переконання апелянта, земельні ділянки, щодо яких Відповідачем в січні 2014 року видало дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, ввійшли в межі села Агрономічне.

Також Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які державні акти, які б посвідчували право ДП "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції" (створене в 2003 році) та його правонаступника - ДП "Агрономічне" на постійне користування земельними ділянками загальною площею 374,6783 га на території Агрономічної сільської ради. Апелянт наголошує, що позиція Відповідача, твердження Третьої особи та висновок судів про набуте університетом право користування земельними ділянками на території Агрономічної сільської ради внаслідок приєднання ДП "Агрономічне" є недоведеними та необгрунтованими належними та допустимими доказами.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року.

На виконання вимог ухвали Північнозахідного апеляційного господарського суду Третя особа подала пояснення на апеляційну скаргу в яких просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Третя особа вказала, що листом від 5 квітня 2017 року №4407 ДП Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою, який займався виготовленням відповідної документації, рекомендував Третій особі звернутися до Відповідача з клопотанням про внесення змін в накази Відповідача та документацію, яку вони виготовили для Третьої особи в 2013-2014 роках. Внесення змін зумовлене тим, що площа земельних ділянок встановлена в наказах від 17 січня 2014 року не відповідає фактичній площі, яка встановлена за результатами горизонтальної інструментальної зйомки, що свідчить про несформованість даних ділянок в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України. Третя особа зазначає, що відповідно до частини 5 статті 79-9 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. З урахуванням листа від 5 квітня 2017 року №4407 Третьою особою подано клопотання від 06 квітня 2017 року №12-45-622 до Відповідача з проханням внести зміни у накази, що зазначені у листі від 5 квітня 2017 року №4407, та надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (том 5, а.с. 46-59).

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 10 травня 2022 року апеляційну скаргу по справі № 802/854/17-а призначено до розгляду на 1 червня 2022 року на 14 год 00 хв..

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 30 травня 2022 року задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та призначено розгляд справи на 1 червня 2022 року в режимі відеоконференції з Господарським судом вінницької області.

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 1 червня 2022 року, з підстав, зазначених у даній ухвалі, оголошено перерву в судовому засіданні до 22 червня 2022 року до 15:00 год.

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 7 червня 2022 року клопотання представника Третьої особи про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено представнику Третьої особи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.

В судове засідання від 22 червня 2022 року представник Відповідача не з`явився.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 7 червня 2022 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні від 1 та 22 червня 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, котрим задоволити позовні вимоги Позивача. Представник Позивача вказав, що на підставі оскаржених наказів Третя особа виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), однак не отримала відповідних погоджень у встановленому законом порядку. Таким чином, як зазначає апелянт накази Відповідача від 17 січня 2014 року "Про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою" в 2014 році були виконані, в зв`язку з чим вичерпали свою дію. Рішенням 5 сесії Вінницької районної ради 7 скликання від 29 січня 2016 року № 1 затверджено проект землеустрою щодо зміни меж села Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, розроблений Державним підприємством "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою". Як зазначає Позивач даним рішенням Вінницької районної ради встановлено загальну площу населеного пункту с. Агрономічне в розмірі 1006,5 га за рахунок включення в межі населеного пункту: земельних ділянок водного фонду -38,0 га; території під кладовищами - 13,8 га; господарського двору -45,8 га; земель держлісгоспу-8,4 га; садівничі масиви - 328,2 га; багаторічні насадження - 46,4 га; земель сільськогосподарського призначення - 360,8 га. Таким чином, як вказує представник апелянта, земельні ділянки, щодо яких Відповідачем в січні 2014 року видало дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, ввійшли в межі села Агрономічне у власність територіальноїгромади.

Також Позивач зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які державні акти, які б посвідчували право ДП "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції" (створене в 2003 році) та його правонаступника - ДП "Агрономічне" на постійне користування земельними ділянками загальною площею 374,6783 га на території Агрономічної сільської ради.

В судовому засіданні від 1 та 22 червня 2022 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Третьої особи заперечив проти доводів апеляційної скарги, та просив відмовити в її задоволенні при цьому залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вказавши, що внесення змін в оскаржувані накази зумовлене тим, що площа земельних ділянок встановлена в наказах від 17 січня 2014 року не відповідає фактичній площі, яка встановлена за результатами горизонтальної інструментальної зйомки, що свідчить про несформованість даних ділянок в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України. Представник вказав, що відповідно до частини 5 статті 79-9 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. З урахуванням листа від 5 квітня 2017 року №4407 Третьою особою подано клопотання від 06 квітня 2017 року №12-45-622 до Відповідача з проханням внести зміни у накази, що зазначені у листі від 5 квітня 2017 року №4407, та надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Крім того, на переконання представника Третьої особи, Позивачем не доведено яким саме чином порушені його права, зважаючи на те, що дана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та не увійшла в межі села Агрономічне.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу та письмові пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, Північно західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акта на право постійного користування землею І-ВН № 001263, виданого відповідно до рішення 10 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 05 квітня 1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №2, Вінницькій державній сільськогосподарській дослідній станції надано у постійне користування для сільськогосподарського використання 1229,6 га на території Агрономічної сільської ради (том 1, а.с. 85-87).

Наказом Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції від 03 березня 2003 року №25а-к відповідно до наказу УААН від 29 листопада 2002 року, проведено реорганізацію з виділенням дослідного господарства, а саме Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції та дослідного господарства Вінницької державної дослідної станції (том 1, а.с. 77-78).

Враховуючи Постанову Президії НААН від 18 серпня 2010 року "Про внесення змін до постанов Президії УААН" та наказ №69 від 7 вересня 2010 року "Про найменування установ, підприємств та організацій НААН України", наказом №01-01/32 від 17 грудня 2010 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільського господарської дослідної станції Української академії аграрних наук" назву підприємства було змінено на Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" (том 1, а.с. 80).

Статутом Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України", затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 09 грудня 2010 року, передбачено, що господарство створене в результаті реорганізації Вінницької обласної державної сільськогосподарської станції Української академії аграрних наук України від 29 листопада 2002 року №95 і є правонаступником в частині майна, землі, майнових прав і зобов`язань реорганізованої Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Української академії аграрних наук України (том 1, а.с. 97).

Постановою Кабінету Міністрів України №61 від 25 січня 2012 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (том 1, а.с. 75).

Згідно акту від 22 лютого 2012 року приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок закріплених за Державним підприємством "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України", разом з усім майном передано також копії актів державних актів на право користування землею серії І-ВН № 001263, що виданий відповідно до рішення 10 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1996 року, та І-ВН № 001261, що виданий відповідно до рішення 6 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів від 26 квітня 1996 року (том 1,а.с. 81-82).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №94 від 28 лютого 2012 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" перейменовано на Державне підприємство "Агрономічне" (том 1, а.с. 77).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08 серпня 2012 року №492 "Про реорганізацію Державного підприємства "Агрономічне" державне підприємство "Агрономічне" було реорганізовано шляхом приєднання до Третьої особи в якості відокремленого структурного підрозділу без права юридичної особи. Визначено, що Третя особа є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного підприємства "Агрономічне" (том 1,а.с. 77).

Згідно з наказом Вінницького національного аграрного університету від 1 листопада 2012 року №295 створено Науково-дослідне господарство "Агрономічне" Вінницького національного аграрного університету (том 1,а.с. 79).

Водночас, відповідно до акта приймання-передачі Державного підприємства "Агрономічне" до Третьої особи, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України від 13 листопада 2012 року, здійснено приймання передачу цілісного майнового комплексу та земельних ділянок, що закріплені за державним підприємством "Агрономічне" згідно документів, які додаються до акту та є його невід`ємною частиною, станом на 12 листопада 2012 року. Третій особі університету передано земельні ділянки на території Агрономічної та Ведмежо-Вушківської сільських рад Вінницького району загальною площею 1483,00 га (том 1, а.с. 80-82).

17 січня 2014 року Відповідачем видано десять наказів "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою:

· наказ №ВН/:01:010/00002200 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 40.4000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:010/00002201 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 6,0000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:007/00002204 про надання Трій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 77,0000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:007/00002205 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) площею 35,0000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей ( код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:006/00002206 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 24,6000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:006/00002208 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 67,4000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:004/00002215 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 30.0000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:004/00002216 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 70,0000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:004/00002217 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 91,9000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09);

· наказ №ВН/:01:006/00002218 про надання Третій особі дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 77,2000 га на території Позивача для дослідних і навчальних цілей (код цільового призначення-01.09).

12 квітня 2017 року Відповідачем прийнято ще вісім наказів, а саме:

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4660/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:010/00002200";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4657/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:010/00002201";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4671/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:007/00002204";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4672/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:007/00002205";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4662/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:006/00002206";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4666/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:006/00002208";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4667/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:004/00002215";

· наказ від 12 квітня 2017 року №2-4669/15-17-ст "Про внесення змін до наказу від 17 січня 2014 року №ВН/:01:004/00002217".

Згідно наведених наказів Третій особі надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Позивача, для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства (код цільового призначення - 01.10).

У зв`язку з винесенням Відповідачем спірних наказів, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права, з позовом у даній справі, в якому просить визнати протиправними і скасувати оскаржувані накази.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Частинами 1-3 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області (надалі Положення), Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Вінницької області.

В силу дії підпункту 13 пункту 4 Положення, відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, та території Вінницької області.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Згідно частини 3 статті 117 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у державну власність.

Стаття 122 Земельного кодексу України закріплює повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В силу дії частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно до частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дослідивши позовні вимог в розрізі, долучених до матеріалів справи доказів, колегія суддів досліджує обставини, щодо порушення Відповідачем при прийнятті оскаржуваних наказів прав Позивача шляхом виходу за межі своїх повноважень, оскільки на переконання Позивача спірні земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, отже надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також її затвердження повинно здійснюватися Позивачем, а не Відповідачем.

Позивач посилається на положення пункту 6 Прикінцевих і Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", згідно якого у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами.

З доказів, долучених до матеріалів справи вбачається, що державний акт на право постійного користування землею І-ВН № 001263, виданий відповідно до рішення 10 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 5 квітня 1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №2 (том 1, а.с. 85-89).

Відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №14, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за №641/7962 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК.

Таким чином, зважаючи на державну реєстрацію Державного акта на право постійного користування землею І-ВН № 001263 в книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №2, спірні земельні ділянки внесені до Державного реєстру земель, а тому власником вказаних земельних ділянок в силу частини 5 статті 122 Земельного кодексу України та пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" є Відповідач, що не спростовано Позивачем а ні в суді першої інстанції, а ні в поданій ним апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів враховує й те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна дана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, державної форми власності, власник Відповідач (том 4, а.с. 27-28).

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що при винесення оскаржуваних наказів Відповідач не вийшов за межі своїх повноважень.

Позивач також зазначає, що рішенням Позивача від 21 серпня 2015 року "Про затвердження Генерального плану с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області" затверджено Генеральний план села Агрономічне, згідно якого земельні ділянки, на які Відповідачем видано дозволи Третій особі на виготовлення проектів землеустрою, віднесено до земель житлової та громадської забудови. Тому, ніби-то, надавши Третій особі дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування, розташованих на території Агрономічної сільської ради Вінницького району, для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства (код цільового призначення - 01.10), всупереч затвердженому Генеральному плану села Агрономічне, Відповідач ніби то допустив порушення вимог Земельного кодексу.

Оцінивши такі доводи Позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що згідно рішення про затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж території с. Агрономічне від 29 січня 2016 року №1 змінено загальну площу населеного пункту с. Агрономічне, а саме: 1006,5 га., включивши в межі населеного пункту 866,4414 га. із них: 252,1551 га - землі надані громадянам для індивідуального садівництва, 474,6783 га - землі ДП "Вінницька державна сільськогосподарська дослідна станція", 139,608 га. - інші землі.

Суд апеляційної інстанції констатує, що проектом землеустрою щодо зміни межі території с. Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області передбачено, що при включені в межі населеного пункту села Агрономічне в державній власності залишаються земельні ділянки Відповідача, тобто відповідно до частини 3,5 статті 83 Земельного кодексу України, статті 117 Земельного кодексу України, частини 1 статті 173 Земельного кодексу України, рішення про передачу спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення в комунальну власність Відповідачем (як розпорядником таких земель) не приймалось.

Отже, Відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів не порушив вимоги Земельного кодексу України, оскільки оскаржувані накази відповідають проекту землеустрою щодо зміни межі території с. Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та вимогам частини 2 статті 123 Земельного кодексу України.

У 2013 році Третя особа звернулася до Відповідача з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації для встановлення меж земельної ділянки та поновлення державних актів на земельні ділянки (вказане клопотання наявне в матеріалах справи). Відповідач вищезгаданими наказами від 17 січня 2014 року надав дозвіл Третій особі на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області загальною площею 519,5 га.

В той же час, відповідно до отриманих наказів, Третьою особою виконані роботи по виготовленню технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі Третьої особи для дослідних і навчальних цілей, які розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

При цьому, Третя особа неодноразово зверталася до Позивача, як суміжного землевласника, з проханням погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Третій особі для дослідних і навчальних цілей, які розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Однак, Позивач не погоджував межові знаки в технічній документації, виготовленій інститутом землеустрою. При цьому, Позивач розпочав процедуру зміни межі території с. Агрономічне і включення в межі населеного пункту с.Агрономічне 474,6783 га земель Третьої особи вже після того, як вже тривала процедура переоформлення Третьою особою права постійного користування землею.

На підставі листа Державного підприємства "Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою" від 5 квітня 2017 року №4407, та, враховуючи клопотання Третьої особи від 6 квітня 2017 року №12-45-622, Відповідачем наказами від 12 квітня 2017 року №2-4671/25-17-сб, №2-4667/25-17-сб, №2-4669/25-17-сб, №2-4662/25-17-сб, №2-4666/25-17-сб, №2-4660/25-17-сб, №2-4672/25-17-сб було внесено зміни до наказів Відповідача від 17 січня 2014 року в частині надання дозволу Третій особі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування університету із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Агрономічної сільської ради Вінницького району для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства.

Внесення змін зумовлене тим, що площа земельних ділянок встановлена в наказах від 17 січня 2014 року не відповідає фактичній площі, яка була встановлена за результатами горизонтальної інструментальної зйомки, що свідчить про не сформованість даних ділянок в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 79-9 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

За приписами частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Відтак, Відповідачем у відповідності до вимог статті 123 Земельного кодексу України та на підставі відповідних клопотань Третьої особи видано оскаржувані накази.

При цьому, Позивач в своїй апеляційній скарзі вважає доведеною ту обставину, що земельні ділянки, щодо яких Відповідачем в січні 2014 року видано дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ввійшли в межі села Агрономічне. Проте, Верховний Суд в постанові від 8 грудня 2021 року по справі №127/12068/17 (за позовом Третьої особи, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Позивача, про визнання протиправним та скасування рішення) направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції вказав, що: зважаючи на те, що площа земель, котрі як вважає позивач, належать йому на праві постійного користування внаслідок правонаступництва майна і майнових прав, що належали Державному підприємству "Агрономічне" (як правонаступнику Дослідного господарства Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції), є більшою за площу земель, включених до меж території с. Агрономічне за рахунок земель ДП "Вінницька державна сільськогосподарська дослідна станція" на підставі Рішення №1, судам попередніх інстанцій належало з`ясувати ту обставину, чи увійшли землі, щодо яких був виданий державний акт на право постійного користування серії І-ВН №001263, до переліку земель, включених до проекту землеустрою зі зміни межі території с. Агрономічне, затвердженого Рішенням №1. З`ясування цієї обставини мало безпосереднє значення для правильного вирішення справи судами попередніх інстанцій, адже від цього прямо залежало, чи порушені права та інтереси позивача оспорюваним Рішенням №1.

Крім того, Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що підлягає з`ясуванню питання в якій частині майна, землі та майнових прав і зобов`язань реорганізованої Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції стало правонаступником ДП "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції". Позивач вважає, що прямим правонаступником Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції було і є Державне підприємство "Науковий інноваційно-технологічний центр інституту кормів та сільського господарства Поділля національної академії аграрних наук України", з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи Постанову Президії НААН від 18 серпня 2010 року "Про внесення змін до постанов Президії УААН" та наказ №69 від 7 вересня 2010 року "Про найменування установ, підприємств та організацій НААН України", наказом №01-01/32 від 17 грудня 2010 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільського господарської дослідної станції Української академії аграрних наук" назву підприємства було змінено на Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України.

Статутом Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України", затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 9 грудня 2010 року, передбачено, що господарство створене в результаті реорганізації Вінницької обласної державної сільськогосподарської станції Української академії аграрних наук України і є правонаступником в частині майна, землі, майнових прав і зобов`язань реорганізованої Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Української академії аграрних наук України. Постановою Кабінету Міністрів України №61 від 25 січня 2012 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (том 1, а.с. 75).

Згідно акту від 22 лютого 2012 року приймання-передачі цілісного майнового комплексу, майна та земельних ділянок закріплених за Державним підприємством "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України ", разом з усім майном передано також копію державного акту на право користування землею серії І-ВН № 001263, що виданий відповідно до рішення 10 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів від 5 квітня 1996 року (том 1, а.с. 80-81).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №94 від 28 лютого 2012 року Державне підприємство "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України" перейменовано на Державне підприємство "Агрономічне" (том 1, а.с. 77). Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 8 серпня 2012 року №492 "Про реорганізацію Державного підприємства "Агрономічне" державне підприємство "Агрономічне" було реорганізовано шляхом приєднання до Третьої особи в якості відокремленого структурного підрозділу без права юридичної особи. Визначено, що Третя особа є правонаступником майнових прав та обов`язків Державного підприємства "Агрономічне" (том 1, а.с. 78).

Згідно з наказом Третьої особи від 1 листопада 2012 року №295 створено Науково-дослідне господарство "Агрономічне" Третьої особи (том 1, а.с. 79). Згідно акта приймання-передачі Державного підприємства "Агрономічне" до Третьої особи, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України від 13 листопада 2012 року, здійснено приймання передачу цілісного майнового комплексу та земельних ділянок, що закріплені за Державним підприємством "Агрономічне" згідно документів, які додаються до акту та є його невід`ємною частиною, станом на 12 листопада 2012 року. Третій особі передано земельні ділянки на території Агрономічної та Ведмежо-Вушківської сільських рад Вінницького району. Водночас, Вінницька державна сільськогосподарська станція Інституту кормів Національної академії аграрних наук України була реорганізована в Державне підприємство «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України» з 20 жовтня 2011 року, тобто після проведення виділення з її складу Державного підприємства «Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України». Крім того, саме Державне підприємство «Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту кормів Національної академії аграрних наук України» спільно із спірними земельними ділянками було передано Національною академією аграрних наук України по акту-прийому передачі до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (том 1, а.с. 91-95). Після отримання Третьою особою вказаних земельних ділянок, останній звернувся до розпорядника земельних ділянок державної власності для оформлення права постійного користування на земельні ділянки у відповідності до вимог чинного Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Пpo підприємства в Україні" від 27 березня 1991 року №887-ХІ1 (в редакції чинній на момент виділу Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції") підприємство реорганізується шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 34 Закону України "Про підприємства в Україні" від №887-ХІ1 (в редакції чинній на момент виділу Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції") у разі поділу підприємства до нових підприємств, які виникли в результаті цього поділу, переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

В силу дії статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Таким чином, виділення Державного підприємства "Дослідне господарство Вінницької державної сільськогосподарської дослідної станції" з Вінницької обласної державної сільськогосподарської дослідної станції не призвело до припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке в порядку правонаступництва в деякій частині перейшло до Третьої особи.

При цьому, колегія суддів констатує, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Таким чином, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, зазначених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Дії, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Дана постанова втратила чинність 3 червня 2013 року, однак відповідно до пункту 10 розділу VII Закону України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 1 січня 2013 року) документи, якими посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

В силу дії статті 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (втратив чинність 1 січня 2002 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, державний акт на право постійного користування землею І-ВН № 001263, виданий відповідно до рішення 10 сесії 22 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області від 5 квітня 1996 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №2 є дійсним, оскільки реєстрація права постійного користування була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення і підтверджує право університету на законне використання землі площею 474,6783 га на території Позивача.

Зважаючи на усе вищеописане в даній судовій постанові, колегія суддів резюмує, що встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення та підставності доведення своїх позовних вимог, і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Окрім того, якщо буде встановлено, що існує порушене право, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, котрі б вказували про віднесення спірних земельних ділянок до територіальної громади (в особі Позивача) стає незрозумілим як обраний Позивачем спосіб захисту призведе до відновлення у Позивача права, якого в не існує.

Відтак, підсумовуючи усе описане вище, зважаючи на те, що рішення уповноваженим органом про перехід відповідних земельних ділянок з державної форми власності в комунальну не приймалося, дані земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, колегія суддів прийшла до висновку, що спірні накази Відповідача є правомірними та не порушують права Позивача.

Відтак, колегія суддів констатує, що Позивачем не було доведено порушення його прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказів задоволенню не підлягають, а відтак суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позову.

Дане рішення й було прийнято і місцевим господарським судом, з огляду на що колегія апеляційного господарського суду залишає без змін оспорюване рішення.

При цьому, доводи наведені Позивачем в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та недоведеними, такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній судовій постанові.

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Позивача щодо визнання недійсними наказів.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін з огляду на його законність і обгрунтованість, а також з огляду на те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 ГПК України).

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 ГПК України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області на рішення Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року по справі №802/854/17-а - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року по справі №802/854/17-а - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №802/854/17-а повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.