ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/4659/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Хотенець П.В. , Яризько В.О.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

учасники справи не з`явились, уповноважених представників не направили,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Харківської області справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна (Грязнова), 4 А, а/с 5012, )
до Державного підприємства "Завод ім.В.О. Малишева" (61001, м.Харків, вул. Плеханівська, 126, )
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про стягнення заборгованості за Договором поставки № 378дп від 22.05.2017 у розмірі 520215,62 грн., з яких основний борг у розмірі 384984,00 грн., 3 % річних у розмірі 36882,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 98348,74 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 7803, 24 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн.

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вх. № 4659/21 від 26.11.2021) передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О

Ухвалою суду від 29.11.2021 прийнято позовну заяву (вх. № 4659/21) до розгляду в межах справи про банкрутство № 5023/10655/11, відкрито провадження у справі № 922/4659/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив 5 днів з моменту його отримання відповідно до положень статті 251 ГПК України.

Згідно з даними КП «Діловодство спеціалізованого суду» копію вищевказаної ухвали суду направлено цінним листом на адресу позивача (вих. № 033160/2, трек-номер Укрпошти 930) та відповідача (вих. № 033160/1, трек-номер Укрпошти 771).

Відповідно до даних веб-сайту Укрпошти - https://ukrposhta.ua/, копію ухвали суду від 29.11.2021 позивачем отримано 07.12.2021, а відповідачем - 03.12.2021.

Реалізуючи право, надане статтею 251 (з врахуванням процедури та статті 165) Господарського процесуального кодексу України, відповідач скерував до матеріалів справи відзив 21.12.2021р. (вх.№30127),в якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем факту поставки товару підприємству за договором, а саме на те, що видаткові накладні від 30.07.2018 №РН-0001460 та від 31.07.2018 №РН-0001480 містять підпис невідомої особи, яку не можливо ідентифікувати, оскільки відсутні записи про посаду та прізвище, ініціали особи, яка приймала участь у господарських операціях, також відповідач не погоджується з нарахуванням 3% річних та інфляційних витрат.

30.12.2021 на адресу суду від ТОВ "Промелектроніка" надійшла уточнена позовна заява (вх.№30762), в якій останній зазначає, що в поданій до суду позовній заяві від 26.12.2021, а саме на 2 арк. абз.8, було зазначено наступне "Відповідно товар був отриманий представником Відповідача 20.04.2019 року та 30.05.201року, у підтвердженні чого служать відомості про відправлення, які отримані з сайту служби доставки ТОВ "Нова пошта", скріншоти додаються". Однак, вказане речення зазначено у позовній заяві помилково, і не стосується обставин справи, які є предметом спору у господарській справі №922/4659/21.

Реалізуючи право, надане позивачу відповідно до ст.166 (з урахуванням п.2 ст.166) ГПК України, 30.12.2021р. на адресу суду від ТОВ "Промелектроніка" надійшла відповідь на відзив (вх.№30764), в якій останній просив позов задовольнити у повному обсязі, доводи, викладені у відзиві, відхилити, оскільки відсутність у накладних вказівки на прізвище та ініціали особи, яка отримала товар за цими накладними, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така накладна є неналежним доказом у справі, в обґрунтування наведеного позивач посилається на практику Верховного Суду.

30.12.2021 на адресу суду від ТОВ "Промелектроніка" надійшло клопотання (вх.№30765) про долучення до матеріалів справи оригіналів письмових доказів, а саме:

- Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2018 року між позивачем та відповідачем;

- Видаткова накладна № РН-0001480 від 31.07.2018 року;

- Видаткова накладна №РН -0001460 від 30.07.2018 року.

30.12.2021 на адресу суду від ТОВ "Промелектроніка " надійшло клопотання (вх.№30763) про залишення відзиву відповідача без розгляду, в якому позивач посилається на порушення відповідачем норм ст.250,251 ГПК України, а саме ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк.

Дослідивши клопотання ТОВ "Промелектроніка" про залишення відзиву без розгляду судом встановлено наступне:

Ухвалою суду від 29.11.2021 судом встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою "вручено за довіреністю", ухвала про відкриття провадження у справі була отримана представником відповідача 03.12.2021.

Судом встановлено, що відзив було скеровано на адресу суду 20.12.2021 у відповідності до відомостей на конверті Укрпошти.

Згідно ч.4 ст.116 ГПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Суд зазначає, що закінчення строку для подання до суду відзиву припадає на вихідний день - 18.12.2021 (субота), а тому з урахуванням положень ч. 4 ст. 116 ГПК України останнім днем строку є перший після нього робочий день, тобто 20.12.2021.

Суд зазначає, що відповідачем дотримані норми ст.250,251 ГПК України, а саме подано відзив у встановлений судом строк.

30.12.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» надійшло клопотання (вх. № 30766) про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

18.01.2022 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (вх.№ 1075), в яких останній просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу або зменшити такі витрати до 1000, 00 грн., оскільки визначена сума позивачем сума гонорару адвоката є неспівмірною зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг.

18.01.2022 на адресу суду від ДП "Завод ім.В.О Малишева" надійшли заперечення (вх.№1077), в яких відповідач надав докази повернення частини товару з дефектом в тому числі, завірену копію товарно - транспортної накладної від 22.08.2018р.№134, та завірену копію рекламаційного акту від 10.08.2018 №136.

Ухвалою суду від 20.01.2022 рок, крім іншого, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 17.02.2022 о 10:15 год.

24.01.2022 року від позивача надійшли пояснення за вх.№1564 в яких останній просив позов задовольнити у повному обсязі, доводи, викладені у запереченнях, відхилити. Пояснення з додатком долучено до матеріалів справи.

24.01.2022 від ТОВ "Промелектроніка" надійшла заява за вх.№1565 про визнання поданих відповідачем доказів неналежними та недопустимими, а саме рекламаційного акту №136.

28.01.2022 від позивача надійшло клопотання за вх.№2042 про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 07.02.2022 року задоволено клопотання (вх.№2042 від 28.01.2022) ТОВ "Промелектроніка" про проведення судового засідання призначеного на 17.02.2022 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року, крім іншого, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 20 квітня 2022 року. Відкладено підготовче засідання у справі на 23.03.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (із змінами) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З метою убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема, учасників справи та працівників суду, судове засідання, призначене на 23.03.2022, не відбулося.

Для подальшого розгляду справи, ухвалою суду від 12.05.22, крім іншого, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 31.05.22.

27.05.2022 на електрону адресу суду від представника позивача надійшло клопотання вх. №5108 про розгляд справи без участі представника позивача. Клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 31.05.2022 , крім іншого, відкладено підготовче засідання на 14.06.2022.

Ухвалою суду від 14.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 21.06.2022.

21.06.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№5750) про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами. Клопотання з додатком долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 21.06.2022 сторони не направили уповноважених представників.

Враховуючи сплив встановлених процесуальним законом строків для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про те, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав, та матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності представників сторін, явка яких в судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Промелектроніка та Державним підприємством Завод імені В.О. Малишева був укладено Договір поставки №378дп від 22.05.2017року.

У відповідності до п.п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується прийняти і оплатити товарно-матеріальні цінності (далі - товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються сторонами окремо в специфікаціях або листах, що є невід`ємними частинами договору.

Згідно з п.1.2. Договору, поставка товару буде відбуватися піртіями. Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію або обмінюються листами, що мають в обов`язковому порядку містити посилання на цей договір та бути підписані уповноваженими представниками сторін. Покупець має право поставити на листі постачальника резолюцію про згоду із умовами, викладеними в ньому, в такому разі окремий лист покупцем не складається. За згодою сторін листи від імені покупця (резолюції на листах постачальника) мають юридичну силу додатків до цього договору лише у разі якщо вони підписані директором комерційним (виконуючим обов`язки директора комерційного).

Відповідно до п.1.3. Договору, якість комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу-виробника, технічній документації та нормативно - правовим актам України, а також країні виробника товару.

Пунктом 1.4. Договору, сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати покупцем вартості ( в тому числі частково) товару або з моменту передачі товару покупцю, в залежності від того, яка з подій настане раніше.

Відповідно до п.2.1. Договору, ціна договору дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим договором.

Згідно п.2.2 Договору, вартість окремих одиниць, та партії товару в цілому, визначена сторонами в специфікації або листах щодо такої партії товару, які складаються в порядку передбаченому п.1.2 цього договору, та включає вартість товару, пакування, маркування та інші видатки постачальника.

Відповідно до п.2.4 Договору, покупець зобов`язується оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п.4.5 договору якщо його умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначено сторонами відповідно до п.4.2 договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на такий товар.

Відповідно до п.2.5 Договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в безготівковій формі.

Відповідно до п.3.2. Договору, про готовність товару до поставки постачальник повідомляє покупця письмово не пізніше ніж за 3 календарні дні до дати поставки. Не повідомлення постачальником покупця про готовність товару до поставки прирівнюється до невиконання зобов`язання по поставці.

Згідно п.4.1. Договору, передача постачальником товару покупцю фіксується шляхом підписання двосторонньої видаткової накладної та/або акту приймання-передачі, товарно - транспортної накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається постачальником покупцю. Обов`язок по складанню первинних документів покладений на постачальника.

Відповідно до п.4.5 Договору, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/або комплектності, та /або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/ або комплектності та/ або якості товару.

У разі якщо протягом зазначеного вище строку відділом технічного контролю покупця не був складений рекламаційний акт, товар вважається прийнятим покупцем за асортиментом , комплектністю та якістю.

Згідно п.6.3.1. Договору, у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, прострочення якого триває більше 10 календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахуання пені, від простроченої до оплати суми, за кожен день такого порушення, але в будь-якому випадку не більше 30% від суми заборгованості за відповідним зобов`язанням.

Відповідно до п.9.1 цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі їх наявності) і діє до 31 грудня 2017р, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Промелектроніка" (постачальник) та ДП "Завод ім В.О Малишева" (покупець) було підписано Специфікацію до Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року на суму 384984,00 грн.

Позивач вказує, що у відповідності до умов Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року поставив відповідачу товар на загальну суму 384984,00 грн.

Разом з тим, позивач стверджує, що заборгованість за поставлений товар у розмірі 384 984,00 грн. відповідачем сплачена не була

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також нарахування відповідачу, на підставі статті 625 ЦК України, інфляційних втрат у розмірі 98 348,74 грн. та 3 % річних у розмірі 36 882,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року позивачем було поставлено на адресу відповідача товар у відповідності до видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 на суму 335088,00 грн.

Судом встановлено, що за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 відповідачем було прийнято товар на суму 99864,00 грн. та повернуто позивачу товар на суму 235224,00 грн.

В підтвердження факту повернення товару за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 на суму 235224,00 грн. відповідачем надано суду рекламаційний акт №136 від 10.08.2018 та товарно-транспортну накладну №134 від 22.08.2018.

Факт повернення товару за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 на суму 235224,00 грн. визнається позивачем в поясненнях вх.№1564 від 24.01.2022.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що за видатковою накладною №РН-0001480 від 31.07.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 49896,00 та за видатковою накладною №РН-0001911 від 18.09.2018 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 235224,00 грн.

Отже, підсумовуючи вищезазначене, судом встановлено, що за Договором поставки №378дп від 22.05.2017 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 335 088,00 грн.

Щодо тверджень позивача про визнання поданих відповідачем доказів неналежними та недопустимими, а саме рекламаційного акту №136 від 10.08.2018, господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Обов`язок доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, позивачем не оспорюється, а навпаки визнається факт повернення товару відповідачем на суму 235224,00 грн. за видатковою накладною №РН-0001460 від 30.07.18.

Таким чином, на переконання суду, відповідач обґрунтовує свої заперечення допустимим та належним доказом у справі.

Відповідно до п.2.4 Договору, покупець зобов`язується оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 15 банківських днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п.4.5 договору якщо його умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначено сторонами відповідно до п.4.2 договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на такий товар.

Відповідно до п.4.5. Договору, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дня фактичного отримання товару. У разі виявлення невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/або комплектності, та /або якості товару відділ технічного контролю покупця, без виклику представника постачальника, складає рекламаційний акт, про що повідомляє постачальника. Рекламаційний акт відділу технічного контролю покупця вважається належним та допустимим доказом невідповідності товару умовам договору щодо асортименту та/ або комплектності та/ або якості товару.

У разі якщо протягом зазначеного вище строку відділом технічного контролю покупця не був складений рекламаційний акт, товар вважається прийнятим покупцем за асортиментом , комплектністю та якістю.

З урахуванням п.п. 2.4., 4.5. Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем:

- за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 до 07.09.2018 включно;

- за видатковою накладною №РН -0001480 від 31.07.18 до 10.09.2018 включно;

- за видатковою накладною №РН -0001911 від 18.09.18 до 29.10.2018 включно.

Відповідач заперечує проти стягнення заборгованості за Договором поставки №378дп від 22.05.2017 посилаючись на те, що позивачем не повідомлено відповідача про готовність товару до поставки у відповідності до п.3.2. спірного Договору.

Суд не приймає вказані доводи відповідача, оскільки зобов`язанням позивача за цими Договорами є передання у власність покупцю товару, асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначається сторонами окремо в Специфікаціях або листах, що є невід`ємними частинами Договорів, що і було зроблено позивачем.

Факт поставки товару не заперечується сторонами, а отже, не повідомлення позивачем покупця - відповідача про готовність товару до поставки не завадило отриманню поставленого товару.

Відтак, суд робить висновок, що обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, ч. 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту повідомлення або неповідомлення про готовність товару.

Окрім того, відповідач зазначає, що копіях видаткових накладних №РН -0001460 від 30.07.18 та №РН -0001480 від 31.07.18 міститься підпис невідомої особи без зазначення посади, прізвища та ініціалів та не чітко відображено відтиск печатки відповідача, а тому зазначені видаткові накладні не є первинними документами, оскільки не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Водночас, вказані доводи спростовуються долученими до матеріалів справи оригіналами видаткових накладних №РН -0001460 від 30.07.18 та №РН -0001480 від 31.07.18, на яких чітко відображена печатка Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева».

Суд звертає увагу, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, крадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 у справі № 915/878/16).

Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, визначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

З матеріалів справи вбачається, що визначені у позові видаткові накладні містять відтиск печатки відповідача, що є засвідченням легітимності підпису перед третіми особами.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 відсутність у накладних вказівки на прізвище та ініціали особи, яка отримала товар за цими накладними, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така накладна є неналежним доказом у справі.

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату суми заборгованості за Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року у розмірі 384984,00 грн. або спростували суму заявлену до стягнення.

Тому, суд визнає відповідача таким, що прострочив зобов`язання за Договором поставки №378дп від 22.05.2017.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 384984,00 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 36882,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 98348, 74 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

За розрахунками позивача стягненню з відповідача підлягає 3% річних на загальну суму 36882,88 грн. та інфляційні втрати на загальну суму 98348,74 грн., які нараховані:

- за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 за період з 08.09.18 по 17.11.2021 на заборгованість у розмірі 335088,00 грн.;

- за видатковою накладною №РН -0001480 від 31.07.18 за період з 11.09.18 по 17.11.2021 на заборгованість у розмірі 49896,00 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних на загальну суму 36882,88 грн. та інфляційні втрати на загальну суму 98348,74 грн., судом встановлено, що розрахунок позивача є помилковим.

Як було зазначено судом вище, з урахуванням п.п.2.4., 4.5. Договору поставки №378дп від 22.05.2017 року відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем:

- за видатковою накладною №РН -0001460 від 30.07.18 на суму до 07.09.2018 включно;

- за видатковою накладною №РН -0001480 від 31.07.18 до 10.09.2018 включно;

- за видатковою накладною №РН -0001911 від 18.09.18 до 29.10.2018 включно.

За підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", правомірно нарахованими є 3% річних у розмірі 35877,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 91781,85 грн. , нараховані:

- за видатковою накладною №РН-0001460 від 30.07.18 на суму 99864,00 за період з 08.09.2018 по 17.11.2021;

- за видатковою накладною №РН -0001480 від 31.07.18 до на суму 49896,00 за період з 11.09.2018 по 17.11.2021;

- за видатковою накладною №РН -0001911 від 18.09.18 на суму 235224,00 за період з 30.10.2019 по 17.11.2021.

В решті нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 1005,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6566,89 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованими.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з приписами частини 3 статті 551 ЦК України, право суду щодо зменшення розміру неустойки розширено: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 4.1. Постанови ВГСУ №14 від 17.12.13 р., сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18).

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р., про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Як вже зазначалося, в договорі сторони обумовили, що за прострочення оплати поставленого товару покупець має сплатити постачальнику 3% річних та інфляційні втрати. При цьому, суд враховує, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 ЦК України.

Крім того, судом враховано також і те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар взагалі не сплачувалася.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі Проніна проти України (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. 23).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором поставки №378дп від 22.05.2017 у розмірі 512643,39 грн., з яких основний борг у розмірі 384984,00 грн., 3 % річних у розмірі 35877,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 91781,85 грн. В частині стягнення 3% річних у розмірі 1005,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6566,89 грн. - суд відмовляє у задоволенні.

Також, позивач в позовній заяві просив вирішити питання про судові витрати, а саме стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 7803,24 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу за вх. № 1075 від 18.01.22, в якому зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірними із складністю справи та необґрунтованими.

В той же час, суд звертає увагу, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію рахунку-фактури №СФ-0000184 від 28.12.2021 на суму 10000,00 грн.; копію Акту приймання-передачі наданих послуг №ОУ-0000184 від 28.12.2021 до Договору з описом робіт на суму 10000,00 грн.; копію Додатку №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №ОУ-0000184 від 28.12.2021 - розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу; копію платіжного доручення № 8388 від 28.12.2021 на суму 10000,00 грн.; копію ордера адвоката АР № 1040213 від 01.02.2021; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 864; копію Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021; копію Додаткової угоди №1 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката на суму 10000,00 грн., яка є обґрунтованою та співмірною.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 7689,65 на відповідача, в іншій частині залишає за позивачем (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод ім.В.О. Малишева" (61001, м.Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна (Грязнова), 4 А, а/с 5012, ) суму заборгованості за Договором поставки № 378дп від 22.05.2017 у розмірі 512643,39 грн. (з яких: основний борг у розмірі 384984,00 грн., 3 % річних у розмірі 35877,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 91781,85 грн.), витрати зі сплати судового збору у розмірі 7689,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 1005,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6566,89 грн. - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна (Грязнова), 4 А, а/с 5012, ).

Відповідач: Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева" (61001, м.Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий П.В. Хотенець В.О. Яризько