УХВАЛА

м. Київ

29.06.2022Справа № 910/5043/22
Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сормекс" до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними діянь та відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, у розмірі 58 874 743,61 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сормекс" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів (далі Міндовкілля), Міністерства фінансів України (далі Мінфін), Державної казначейської служби України (далі Казначейство), в якому просить суд:

- визнати протиправними діяння Міндовкілля та Мінфіну щодо нездійснення перерахування коштів за бюджетною програмою "Державна підтримка заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів, у тому числі на утеплення приміщень закладів соціального забезпечення, розвиток міжнародного співробітництва з питань зміни клімату" (далі Бюджетна програма) на користь Товариства на підставі договору про закупівлю від 26 березня 2013 року № 2366/06 та договору від 16 грудня 2019 року № 2366/06-13 відступлення прав за договором про закупівлю;

- стягнути з Державного бюджету України через Казначейство на користь Товариства грошові кошти у розмірі 45 739 246,58 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діяннями вказаних органів державної влади;

- стягнути з Державного бюджету України через Казначейство 4 120 291,53 грн трьох процентів річних та 9 015 205,50 грн інфляційних втрат за весь час прострочення Міндовкілля та Мінфіну виконання деліктного зобов`язання.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), оскільки дана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

В обґрунтування вказаного позову Товариство зазначило, що рішенням Господарського суду міста Києва від 2 лютого 2016 року № 910/2959/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 червня 2017 року, стягнуто з Державного підприємства "Держекоінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", правонаступником якого згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 14 січня 2020 року є Товариство, 45 739 246,58 грн заборгованості за договором про закупівлю від 26 березня 2013 року № 2366/06. Спірний правочин був укладений з метою реалізації Бюджетної програми та фінансувався за кошти Державного бюджету України.

Однак, спірна заборгованість за вказаним договором не була погашена. Водночас, Товариство звернулося до місцевого господарського суду з даним позовом посилаючись на те, що вказана заборгованість не погашена через протиправні діяння Міндовкілля, як головного розпорядника бюджетних коштів за Бюджетною програмою за погодженням з Мінфіном, що полягають у нефінансуванні Бюджетної програми шляхом зміни коду її бюджетної класифікації № 6351020 на № 2401530, а в подальшому на № 2701530. На думку позивача, у зв`язку з вказаними неправомірними діяннями зазначених органів державної влади, останні повинні відшкодувати Товариству шкоду, що дорівнює розміру непогашеної заборгованості за спірним правочином (45 739 246,58 грн) на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також сплатити нараховані на вказане деліктне зобов`язання 4 120 291,53 грн трьох процентів річних та 9 015 205,50 грн інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України); суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Тобто до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 травня 2022 року № 761/28949/17.

Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 348 "Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів, спрямованих на зменшення обсягів викидів (збільшення абсорбції) парникових газів" головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міндовкілля. Використання бюджетних коштів здійснюється, зокрема, відповідно до плану заходів, який затверджується Міндовкілля та погоджується з Мінфіном.

Як встановлено підпунктом 4 пункту 3, підпунктами 26, 29 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, основним завданням Мінфіну є, зокрема, забезпечення спрямування бюджетних коштів відповідно до цілей та пріоритетів, визначених у щорічному посланні Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, Програмі діяльності Кабінету Міністрів України, прогнозних та програмних документах економічного і соціального розвитку. Мінфін відповідно до покладених на нього завдань готує проект протокольного рішення Кабінету Міністрів України щодо визначення переліків бюджетних програм, за якими необхідно затвердити порядки використання коштів державного бюджету або внести зміни до затверджених порядків використання коштів державного бюджету; погоджує подані головними розпорядниками бюджетних коштів проекти паспортів бюджетних програм.

Таким чином, питання щодо перерахування бюджетних коштів за Бюджетною програмою є повноваженнями та компетенцією Міндовкілля та Мінфіну, як суб`єктів владних повноважень щодо виконання публічно-владних управлінських функцій.

Отже, вимога позивача про визнання протиправними діянь Міндовкілля та Мінфіну щодо нездійснення перерахування коштів за Бюджетною програмою, а також зміна коду її бюджетної класифікації підвідомча адміністративним судам.

Згідно з частиною 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У своїй позовній заяві Товариство також просить суд стягнути майнову шкоду, завдану неправомірними діяннями Міндовкілля та Мінфіну, а також три проценти річних та інфляційну складову боргу, нараховані на вказане деліктне зобов`язання відповідачів.

Оскільки вимоги про відшкодування майнової шкоди пов`язані з необхідністю дослідження неправомірних дій та/або бездіяльності відповідачів, тому мають розглядатися в межах одного провадження за правилами адміністративного судочинства як це прямо передбачено частиною 5 статті 21 КАС України.

Слід також зазначити, що у своєму позові Товариство на виконання вимог пункту 10 частини 3 статті 162 ГПК України зазначило, що спір про визнання вказаних дій неправомірними у судовому порядку не розглядався. Такі докази також відсутні й у матеріалах позовної заяви.

У той же час, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. При розгляді адміністративних справ субсидіарно можливо застосовувати і норми ЦК України.

Приймаючи до уваги висновок про акцесорні вимоги, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 7 квітня 2020 року № 910/4590/19, від 10 квітня 2019 року № 761/10730/18, від 25 березня 2020 року № 761/29213/18, від 9 лютого 2021 року № 520/17342/18, від 4 травня 2022 року № 761/28949/17.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведені обставини, предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад даного спору, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сормекс" до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними діяння та відшкодування шкоди завданої органами державної влади у розмірі 58 874 743,61 грн.

Водночас суд на виконання положень частини 6 статті 175 ГПК України роз`яснює позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 175, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Сормекс" у відкритті провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сормекс" до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними діяння та відшкодування шкоди завданої органами державної влади у розмірі 58 874 743,61 грн.

Позовну заяву з додатками повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання: 29 червня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко