РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022Справа № 910/3128/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Уросової Лідії Костянтинівни

до Представництва "УАБ "Балтійські інформаційні системи"

про стягнення 89 657,14 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Уросової Лідії Костянтинівни до Представництва "УАБ "Балтійські інформаційні системи" про стягнення 89 657,14 грн заборгованості за Договором № 02/12-2021 від 02.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3128/22, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/3128/22 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу та поштового конверту, надісланого на адресу представника позивача Середи А.П., вказану у позові, з причин відсутності адреси.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на викладене, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою сторонам у справі.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а отже, не скористався наданими йому процесуальними правами, ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.21.2021 між Представництвом "УАБ "Балтійські інформаційні системи" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Уросовою Лідією Костянтинівною (експедитор) укладено договір № 02/12-2021 про транспортно-експедиційне обслуговування (надалі також - договір), згідно з п. 1.2 якого експедитор зобов`язується здійснювати організацію перевезення вантажів, наданих до перевезення замовником, згідно з поданими заявками, а замовник зобов`язаний оплатити здійснені перевезення.

Умовами укладеного договору передбачено, зокрема, таке:

- вартість перевезення вантажів, заявлених замовником, визначаються рахунком, виставленим експедитором, суму рахунку узгоджується сторонами в заявці (п. 3.1);

- розрахунки між замовником та експедитором здійснюються за попередньо взаємоузгодженими тарифами в гривні. Валютою договору гривня (п. 3.2);

- робота вважається виконаною, якщо експедитор, згідно з заявкою виконав роботу у повному обсязі, вантаж доставлений до місця призначення, сторони не мають один до одного претензій, що підтверджується відміткою в CMR (ТТН) отримувачем вантажу (п. 3.3);

- розрахунок з експедитором здійснюється в розмірі 20% - передоплата, 80% - по факту прибуття на митницю, до вивантаження автомобіля, якщо інше не передбачено в заявці. Експедитор зобов`язується протягом 15 банківських днів по факту вивантаження надати наступні документи: оригінал чи CMR (ТТН); оригінал рахунка (інвойса); акт виконаних робіт.

На виконання умов договору сторонами підписано заявку № 2 від 02.12.2021, зокрема, з такими умовами: маршрут - Олександрія - Запоріжжя - Тбілісі - смт. Ліло, Грузія, найменування вантажу - збірно-ремонтний комплекс мостового крану, дата і час прибуття машини під завантаження - 1.Олександрія - 07.12.2021, 2. Запоріжжя - 07.12.2021; адреса вивантаження - смт Ліло, Грузія, вартість послуг та умови оплати - 5265 Євро за курсом НБУ, 20% - передоплата перед подачею авто, 80% - по факту прибуття на митницю, до вивантаження, марка та держ. номер тягача - ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору та заявки позивач надав послуги з перевезення, що підтверджується товарно - транспортною накладною № 09/12 від 09.12.2021, міжнародною товарно - транспортною накладною CMR № 825129.

Відповідач в свою чергу на виконання умов договору сплатив 32 584,00 грн (передоплата 20%) 03.12.2021 та 64 882,50 грн (часткова оплата за організацію перевезення вантажів) 06.01.2022.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач здійснив оплату вартості перевезення частково, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 64 882,50 грн. Крім того, у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати за договором позивачем нараховано 3% річних у розмірі 639,94 грн та інфляційні у розмірі 4900,08 грн. Поряд з указаними сумами позивач також просить стягнути з відповідача 19 324,62 грн штрафу за простій автомобіля при розвантаженні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору та заявки позивач здійснив організацію перевезення вантажу, виконав роботу у повному обсязі, що підтверджується що підтверджується відміткою отримувача вантажу 04.01.2022 в міжнародній товарно - транспортною накладній CMR № 825129.

У заявці сторони погодили, що вартість послуг у розмірі 5265 Євро за курсом НБУ оплачується відповідачем таким чином: 20% - передоплата перед подачею авто, 80% - по факту прибуття на митницю, до вивантаження.

Відповідно до виписки по рахунку позивача 03.12.2021 відповідач здійснив передоплату 20% за договором у сумі 32 584,00 грн, що еквівалентно 1053,00 євро за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на 03.12.2021 - 30,9438 грн).

За змістом доводів позовної заяви, прибуття на митницю вантажу відбулося 24.12.2012, а тому 80% вартості послуг у розмірі 129 765,00 грн (4212 євро за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на 23.12.2021 - 30,8084 грн) мало бути оплачено до цієї дати включно, у зв`язку з чим позивачем виставлялися відповідачу рахунки № 52 від 30.12.2021 та № 2 від 04.01.2022.

Відповідно до виписки по рахунку позивача 06.01.2022 відповідач здійснив часткову оплату за договором у сумі 64 882,50 грн, що еквівалентно 2090,14 євро за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на 03.01.2022 - 31,0421 грн).

Отже, з урахуванням наведеного, позивач не оплатив вартість послуг перевезення в частині 68 882,50 грн (129 765,00 - 64 882,50). Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За наведених вище обставин суд встановив, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, оскільки не здійснив оплату замовленого перевезення у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 64 882,50 грн, факт існування якої позивачем належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 639,94 грн та інфляційні у розмірі 4900,08 грн.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних за загальний період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання з 25.12.2021 по 11.04.2022, суд дійшов висновку, що позовні вимоги розраховані правильно та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 19 324,62 грн штрафу за простій автомобіля при розвантаженні на підставі п. 4.6 договору.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено у п. 4.6 договору, змовник виплачує експедитору штраф при простої автомобіля під навантаженням і митним оформленням, а також митним очищенням і розвантаженням більше 120 годин, в розмірі 100 Євро по курсу НБУ за кожну почату добу простою.

Оскільки вантаж було доставлено вантажоодержувачу для розвантаження 24.12.2021, а розвантаження здійснено лише 04.01.2022, то простій автомобіля, за який нараховується штраф в порядку п. 4.6 договору, після закінчення 120 годин тривав 6 днів, за який відповідно позивачем нараховано штраф у розмірі 18 554,00 грн згідно з рахунком № 2 від 04.01.2022.

Перевіривши розрахунок заявленої суми штрафу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 18 5540,00 грн., визначену позивачем станом на 04.01.2022.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідач за цим позовом вказаних обставин не заперечив та не спростував, доказів сплати позивачу заборгованості не надав.

Отже, з огляду на викладене вище, з урахуванням наведеної сутності принципу змагальності та вірогідності доказів, суд дійшов висновку про доведення позивачем обставин порушення відповідачем договірних зобов`язань.

Ураховуючи встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Представництва "УАБ "Балтійські інформаційні системи" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, оф. 139; ідентифікаційний код 26628641) на користь Фізичної особи-підприємця Уросової Лідії Костянтинівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) борг у розмірі 64 882,50 грн, 3% річних у розмірі 639,94 грн, інфляційні у розмірі 4900,08 грн, штраф у розмірі 18 554,00 грн та судовий збір у розмірі 2462,17 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27.06.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко