ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" червня 2022 р. Cправа № 902/424/22

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"(правонаступник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (вул. Іллінська,8, м. Київ, 04070)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Укрансько-Німецьке підприємство "Автострада" (вул. Данила Галицького, буд. 27, каб. 21, м. Вінниця, 21036)

про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

06.06.2022 р. приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (правонаступник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Укрансько-Німецьке підприємство "Автострада" про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/424/22) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 07.06.2022 р. відкрито провадження у справі № 902/424/22. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 28.06.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 07.06.2022 р.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання належним повідомлений ухвалою суду від 07.06.2022 р.

Водночас, відповідачу ухвала суду від 07.06.2022 р. вручена 10.06.2022 р., що підтверджується витягами з сервісу відстежень підприємства "Укрпошта".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, суд встановив наступне.

Позовні вимоги мотивовано наступним: 22.12.2020 р. о 18:00 в с. Зінове, вул. Центральна (на території асфальтно-бетонного заводу сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля - ТОВ «Порше Лізинг Україна»); та навантажувача Doosan SD-310 (д.р.н, НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - АТ «Кредобанк»), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ). Позивачем зазначається, що згідно Постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.02.2021 р. (справа № 152/85/21), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пункту 10.9 ПДР України (ст. 124 КпАП України). Позивачем стверджується, що на момент скоєння ДТП винуватець ( ОСОБА_2 ) працював в ТОВ «СП «Автострада» на посаді машиніста навантажувальної машини та виконував свої трудові обов`язки. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування 75 115,06 грн, які позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжного доручення № 749452 від 09.02.2021 р. Таким чином, зважаючи на викладене вище до АТ «СК «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги на отримання від ТОВ «Спільне Українсько - Німецьке «Автострада» (працівником якого ОСОБА_2 було завдано шкоди застрахованому ТЗ) компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 - Порше Лізинг Україна), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22.12.2020 р. о 18:00 в с. Зінове, вул. Центральна.

Відповідач проти позову заперечує, надавши відзив від 27.06.2022, в якому позиція останнього зводиться до наступного. Щодо часу скоєння ДТП представником відповідача зазначається, що вказаний в позовній заяві час скоєння ДТП 18:00, не відповідає наявним в справі матеріалам, оскільки, згідно Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №491064 від 22.12.202 р. ДТП сталось о 20:35, що підтверджується Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/85/21 від 03.02.2021 р.

За твердженням представника відповідача, ОСОБА_2 прийнятий на посаду машиніста навантажувальної техніки за основним місцем роботи за строковим трудовим договором для виконання робіт з 23.09.2020 р. до 30.11.2020 р. з п`ятиденним робочим тижнем тривалістю 40 годин на підставі наказу №349/к від 22.09.2020р. Фактично трудові відносини тривали з 23.09.2020р. по 27.07.2021р. Звільнений з посади машиніста навантажувальної техніки за п. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін 28.07.2021р. на підставі наказу №281/к від 28.07.2021 р.

Згідно п.4.2. посадової інструкції (робочої інструкції машиніста навантажувальної машини V розряду) ОСОБА_2 несе відповідальність за недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку працівників, режим роботи у Відповідача наступний: початок роботи - з 8:00 до 9:00: закінчення роботи-з 17:00 до 18:00 год.

Таким чином, водій ОСОБА_2 завдав внаслідок вчиненої о 20:35 год. ДТП шкоду не в робочий час та не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, тому відповідач не може нести визначену відповідальність позивачем.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 17.08.2020 р. між ТАТ «Страхова компанія «АРКС» «АРКС» (позивач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» в особі директора Арера Йоахіма , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № пл105987ак0ф, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб МАN (д.р.н. НОМЕР_3 ).

22.12.2020 р. о 20:35 в с. Зінове, Роменського району, Сумської області (на території асфальтно-етонного завод сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_1 (власник автомобіля - ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна»); та навантажувача Doosan SD-310 (д.р.н, НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - АТ «Кредобанк»),

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ).

Як слідує з матеріалів справи, ДТП сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу навантажувача Doosan SD-310 (д.р.н, НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.02.2021 року (справа № 152/85/21), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 454 гривень.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2716491 від 08.02.2021 р. та умов договору страхування № пл105987ак0ф від 17.08.2020 року розмір страхового відшкодування склав 75 115,06 грн.

Згідно з рахунком-фактурою № KRM_APM-19 від 18.01.2021 р., виставленим ТОВ «Порше Лізинг Україна» - страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «АРКС» , вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 75 115,06 грн, які позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжного доручення № 749452 від 09.02.2021 р.

З врахуванням встановленого до АТ «СК «АРКС», перейшло право вимоги на отримання компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля MAN (д.р.н. НОМЕР_1 ), що і стало підставою позову.

За доводами позивача, оскільки на момент скоєння ДТП винуватцем був водій ОСОБА_2 , який працював в ТОВ «СП «Автострада» на посаді машиніста навантажувальної машини та виконував свої трудові обов`язки, що підтверджується довідкою ТОВ «СП «Автострада» вих. № 388 від 15.04.2021 р., Протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491064 та Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.02.2021 р., тому вимоги про отримання компенсанції матеріальної шкоди пред`являється саме ТОВ «СП «Автострада».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком згідно з статтею 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 9 Закону України "Про страхування", зокрема, передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За частиною 1 статті 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Згідно із статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто ДТП, внаслідок якої відбулося пошкодження майна, із володінням та користуванням яким пов`язані майнові інтереси страхувальника, що є об`єктом майнового страхування за укладеним із страховиком договором.

Позивач у позові зазначає, що оскільки на момент скоєння ДТП винуватцем був водій ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «СП «Автострада» на посаді машиніста навантажувальної машини та виконував свої трудові обов`язки, тому позов пред`являється саме до ТОВ СП «Автострада».

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Судом встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу навантажувача Doosan SD-310 (д.р.н, НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху України де постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.02.2021 р. (справа № 152/85/21), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 454 гривен. Крім цього даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах, що також стверджується доказами, наявними в матеріалах.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_2 прийнятий на посаду машиніста навантажувальної техніки за основним місцем роботи за строковим трудовим договором для виконання робіт з 23.09.2020 р. до 30.11.2020 р. з п`ятиденним робочим тижнем тривалістю 40 годин на підставі наказу №349/к від 22.09.2020 р. та звільнений з посади машиніста навантажувальної техніки за п. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін 28.07.2021р. на підставі наказу №281/к від 28.07.2021 р. Фактично трудові відносини тривали з 23.09.2020р. по 27.07.2021р

Згідно п.4.2. посадової інструкції (робочої інструкції машиніста навантажувальної машини V розряду) ОСОБА_2 несе відповідальність за недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку працівників, режим роботи у Відповідача наступний: початок роботи - з 8:00 до 9:00: закінчення роботи-з 17:00 до 18:00. Тобто робочий час у працівника ОСОБА_2 закінчувався виключно о 18 год. 00 хв., іншого матеріали справи не містять.

Так, як слідує з тексту постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.02.2021 р. у справі № 152/85/2: « ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, а саме 22.12.2021 р. о 20 год. 35 хв., в с. Зінове, Роменського району, Сумської області, на території асфальтно-бетонного заводу, керуючи навантажувачем «Doosan SD 310», державний номерний знак НОМЕР_2 , під часу руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно, не скористався допомогою сторонніх осіб, здійснив наїзд на перешкоду - припаркова ний автомобіль «MAN TGS 41/400» державний номерний знак НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Дана постанова набрала законної сили.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 491064 від 22.12.2020 р. дорожньо - транспортна пригода сталась о 20 год. 35 хв. 22.12.2020 р.

В контексті наведеного Суд зазначає, що водій ОСОБА_2 є винним у ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача при використанні транспортного засобу, але як встановлено судом не під час виконання своїх трудових обов`язків, а за їх межею.

Тому в розрізі правових норм, можливість покладення відповідальності на суб`єкт законного володільця джерела підвищеної небезпеки - роботодавця можливе лише в тому випадку якщо в момент скоєння ДТП працівник перебував з ним у трудових відносинах та виконував трудові обов`язки.

Натомість в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б підтверджували б правомірне виконання обов`язків ОСОБА_2 поза межами встановленого часу.

Таким чином, суд вважає, що позивач безпідставно подав позов до відповідача ТОВ "Спільне Українсько-Німецьке підприємство" "Автострада", оскільки відшкодувати завдану шкоду має водій ОСОБА_2 .

За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми з відповідача. Отже, у позові слід відмовити повністю.

В контексті наведених висновків судом також враховано, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не піддержуються обставини заявлених позивачем.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на адресу електронної пошти: .

Повне рішення складено 30 червня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Іллінська,8, м. Київ, 04070)

3 - відповідачу (вул. Данила Галицького, буд. 27, каб. 21, м. Вінниця, 21036)