ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" червня 2022 р. м. Київ Справа №911/861/22

Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши матеріали

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркард» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16-б)

про вжиття заходів забезпечення позову

до Фізичної особи-підприємця Андріященка Вячеслава Григоровича ( АДРЕСА_1 )

без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив:

У червні 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркард» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Андріященка Вячеслава Григоровича (далі відповідач) про стягнення 39892,64 грн заборгованості за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір №ІК5196 від 15.12.2017. За цим договором позивач передав відповідачу нафтопродукти та послуги в лютому 2022 на загальну суму 58433,21 грн, при цьому у відповідача заборгованість перед позивачем станом на 01.02.2022 становила 55353,69 грн, в лютому 2022 відповідач здійснив оплати на суму 73894,26 грн, і таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 39892,64 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача 39892,64 грн основного боргу за договором.

Одночасно із позовною заявою позивачем до Господарського суду Київської області подана заява про забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти відповідача, що містяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах, у межах суми стягнення у розмірі 39892,64 грн та у випадку відсутності або недостатності грошових коштів накласти арешт на майно відповідача, а саме на транспортні засоби згідно з переліком, що міститься в заяві про забезпечення позову.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову в зазначеній заяві обґрунтовано тим, що відповідач взагалі припинив здійснення оплат позивачу в періоді березня-травня 2022, підтверджуючи при цьому факт отримання товарів та послуг від позивача, відповідач ухиляється від проведення переговорів, платежів не здійснює, про строки погашення існуючої заборгованості не повідомляє.

Розглянувши зазначену заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Отже, забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання судового рішення відповідачем без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, вона не містить обґрунтування наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, з посиланням на конкретні докази.

З системного аналізу норм ч.2 ст.136, п.4 ч.1 та ч.4 ст.139 Господарського процесуального кодексу України випливає, що забезпечення позову допускається виключно в разі наведення заявником обґрунтованих доводів необхідності та доцільності вжиття заходів та доведення, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з поданої заяви, заявник в ній не зазначив та не надав до неї відповідних доказів, які б свідчили про наявність обставин, що загрожують спроможності відповідача погасити заявлену до стягнення суму, а відтак зазначений захід забезпечення позову не спрямований саме на збереження грошових коштів та майнових активів останнього до вирішення справи по суті та не забезпечує збалансованість інтересів сторін. Саме лише посилання позивача в поданій ним заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення та існування загрози того, що в разі прийняття рішення судом його виконання буде неможливим, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Також суд враховує, що вжиття заявленого заходу забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача (транспортних засобів) може мати наслідком припинення його господарської діяльності, що навряд чи сприятиме спроможності відповідача виконати рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява від 10.06.2022 про забезпечення позову не містить достатніх мотивів, посилань на докази та самих доказів, на підставі яких суд міг би визначити доцільність та необхідність забезпечення позову, а сам захід забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін та не відповідає вимогам процесуального законодавства щодо їх розумності, обґрунтованості та адекватності.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркард» про забезпечення позову.

Керуючись ст.136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеркард» у задоволенні заяви від 10.06.2022 про забезпечення позову до Фізичної особи-підприємця Андріященка Вячеслава Григоровича про стягнення заборгованості у розмірі 39892,64 грн.

Ухвала набирає законної сили 20.06.2022 та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення до Північного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.06.2022.

Суддя О.О. Третьякова