ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.2022м. СумиСправа № 920/1128/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1128/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код 24432974),

до відповідача: Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ідентифікаційний код 00205618),

про стягнення 3 590 294,99 грн,

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Бобиль В.В. за довіреністю від 28.10.2021 № 14-291юр приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції,

відповідача - адвокат Сафронов М.А. за довіреністю від 17.12.2021 № 18-49/5.

ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача неустойку в сумі 3 598 294,99 грн; а також покласти на відповідача судові витрати.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови договору від 17.09.2019 № 1925 щодо своєчасної поставки обладнання.

У позовній заяві позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається із витрати по сплаті судового збору в сумі 53 974,42 грн, а також із витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Представник позивача - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код 24432974) звернувся до суду із заявою від 29.09.2021 б/н (вх. № 3737 від 12.10.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, де просить суд забезпечити можливість участі представника позивача у судовому засіданні у даній справі в режимі відеоконференції та визначити Господарський суд Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, буд. 1, м. Дніпро, 49027, e-mail:) відповідальним за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового засідання.

Ухвалою від 18.10.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/1128/21; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 07.12.2021, 11:30 за участі представника позивача у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, буд. 1, м. Дніпро, 49027, e-mail:).

04.11.2021 від представника відповідач до суду електронною поштою надійшла заява від 04.11.2021 № 18-7/324 (вх. № 3952/21) про продовження строків на надання відзиву, де представник відповідача просить суд продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву на п`ятнадцять діб до 19.11.2021.

19.11.2021 представником відповідача подано до суду відзив від 19.11.2021 № 18-7/346 (вх. № 9673/21), де останній проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач був позбавлений можливості здійснювати виготовлення випарника без погодження позивачем нових вихідних параметрів цього технічного пристрою. Також у відзиві представник відповідача зазначає, про можливість зменшення судом заявленої позивачем до стягнення неустойки до 90 % та наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, які включають витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 80 961,65 грн та витрати за подання касаційної скарги в сумі 107 948,86 грн.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив від 29.11.2021 б/н (вх. № 9909/21 від 02.12.2021), де позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити, а також наводить заперечення проти зменшення судом розміру неустойки, оскільки сторони у пунктах 8.1, 8.6 договору обмежили розмір неустойки.

У підготовчому засіданні 07.12.2021 судом постановлено протокольну ухвалу, яку відповідно до приписів частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, та відповідно до якої постановлено задовольнити заяву представника відповідача від 04.11.2021 № 18-7/324 (вх. № 3952/21) про продовження строків на надання відзиву, продовжити цей строк до 19.11.2021; продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 07.12.2021 у справі № 920/1128/21 судом оголошено перерву до 17.01.2021, 11:30.

Ухвалою від 14.12.2021 у справі № 920/1128/21 судом постановлено доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, буд. 1, м. Дніпро, 49027, e-mail:) забезпечити проведення підготовчого засідання у справі № 920/1128/21, яке призначене на 17.01.2022, 11:30 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, буд. 1, м. Дніпро, 49027, e-mail:). У судовому засіданні в режимі відеоконференції братиме участь представник позивача - Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код 24432974)

17.01.2021 представником відповідача надіслано до суду електронною поштою письмові заперечення від 14.01.2022 № 18-7/9 (вх. № 304) на відповідь на відзив, де представник відповідача вважає вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1 959 845,53 грн за несвоєчасне постачання випарника безпідставними, підтримує своє клопотання про зменшення неустойки та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.01.2022 у справі № 920/1128/21 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 920/1128/21 до судового розгляду по суті в судове засідання на 24.02.2022, 12:00 за участі представника позивача у режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області.

Водночас, судове засідання по суті, призначене на 24.02.2022, 12:00, не відбулось у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та проведенням бойових дій території Сумської області.

22.03.2022 розпорядженням голови Верховного Суду № 12/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області. Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області.

Ухвалою від 05.05.2022 суд призначив судове засідання по суті у справі № 920/1128/21 на 02.06.2022, 12:00.

16.05.2022 представником позивача до суду подано заяву б/н від 16.05.2022 (вх. № 801 від 16.05.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 05.05.2022 у справі № 920/1128/21 постановлено заяву представника позивача - адвоката Бобиля В.В. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) б/н від 16.05.2022 (вх. № 801 від 16.05.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 920/1128/21 задовольнити; провести розгляд справи № 920/1128/21 по суті, призначений на 02.06.2022, 12:00 за участю представника позивача - адвоката Бобиля В.В. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Представник позивача приймав участь у судовому засіданні по суті 02.06.2022 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» відповідно до вимог статті 197 ГПК України, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні по суті 02.06.2022 безпосередньо у приміщенні суду, проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві, підтримав клопотання про зменшення неустойки.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судовий процес на виконання вимог статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні 02.06.2022 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

17.09.2019 між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (покупець) та Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (продавець) укладено договір № 1925 (далі-договір).

Додатковою угодою № 2 від 17.07.2020 Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» передало всі свої права та обов`язки продавця Акціонерному Товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -Інжиніринг» (відповідачу у справі).

Відповідно до пункту 1 договору, відповідач зобов`язується поставити та передати у власність позивача продукцію відповідно до специфікацій узгоджених до договору, виконати шеф-монтажні роботи та шеф-нагляду за пусконалагоджувальними роботами відповідно до специфікацій узгоджених до договору, на умовах даного договору, а позивач прийняти продукцію, виконані роботи та оплатити їх на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 24.07.2020) загальна вартість зобов`язань відповідача складала 19 740 354,90 грн. 22.10.2020 сторони договору збільшили вартість договору, уклавши додаткову угоду № 4 від 22.10.2020 та, відповідно, внесли зміни до пункту 2.1 договору. Загальна вартість зобов`язання відповідача складає 20 629 953,30 грн.

Відповідно до пункту 3.4 договору поставка вважається виконаною відповідачем за умови точної відповідності поставленої продукції заявці позивача по строкам, номенклатурі і обсягу, після надання відповідачем всіх супроводжувальних документів, зазначених в пункті 3.6 договору.

Пунктом 3.6 договору визначено, що на момент прибуття продукції на склад позивача відповідач має надати документи на продукцію, зокрема: сертифікат відповідності та дозвіл Держпраці на застосування особливо небезпечного устаткування.

Згідно з пунктом 8.1 договору у випадку порушення відповідачем строків виконання будь-яких своїх зобов`язань, передбачених даним договором або законом, включаючи, але не обмежуючись цим, зобов`язань щодо виконання робіт, з відповідача стягується на користь позивача неустойка у розмірі 0,1 % від загальної вартості зобов`язань відповідача, від загальної суми по договору за кожен день прострочення. Відповідальність по кожному з випадків затримки обмежується 15 % від загальної вартості зобов`язань відповідача.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у випадку прострочення поставки продукції відповідачем в повному обсязі або частково більше чим на один календарний місяць і при відсутності взаємної угоди про зміну строків поставки, позивач має право відмовитись від прийняття та оплати такої продукції.

За умовами пункту 8.6 договору сторони домовились встановити обмеження розміру штрафних санкцій, що можуть бути застосовані до сторін по договору у розмірі не більше 20 % від загальної вартості зобов`язань за договором.

Пунктом 13.1 договору визначено, що договір набирає чинності з 24.05.2019 і діє до 31.12.2022, а в частині порядку врегулювання спору встановленого даним договором, порядку застосування штрафних санкцій, гарантійних зобов`язань, виконання грошових зобов`язань за договором, зберігання продукції з недоліками - до повного виконання вказаних зобов`язань.

Відповідно до специфікації № 1 від 17.09.2019, в редакції додаткової угоди № 2 від 17.07.2020, відповідач зобов`язався до 31.07.2020 поставити центрифугу 1/2ФГП-801К-06 вартістю 4 651 200,00 грн.

Позивач зазначає, що 23.07.2020 вказана центрифуга поставлена відповідачем позивачеві без надання супроводжувальних документів (сертифікату походження товару, сертифікату відповідності, дозволу Держпраці на застосування особливо небезпечного устаткування). Без зазначених документів позивач не має права приступити до використання обладнання. 04.08.2020 позивач на електроні адреси відповідача (вказані в пункті 14.16 договору) надіслав вимогу надати документи на центрифугу. «Декларацію про відповідність» відповідач надав позивачеві 13.08.2020, а 23.10.2020 відповідач замість дозволу Держпраці на застосування особливо небезпечного устаткування надав позивачеві «Декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці», таким чином кількість днів прострочки поставки складає 83 дні.

Відповідно до специфікації № 4 від 24.07.2020 відповідач протягом 210 календарних днів після письмового замовлення позивача зобов`язався поставити випарник (9-5 т/ч, В-2600м, вартістю 13 680 000,00 грн. Ураховуючи, що заявка на поставку випарника від позивача на електрону адресу відповідача (відповідно до пункту 3.2. договору) здійснена 30.07.2020, термін поставки настав 25.02.2021.

Відповідач своїх обов`язків по поставці не виконав, що змусило позивача, ураховуючи пункт 8.2 договору та частину третю статті 612 ЦК України, надіслати відповідачу листа від 01.06.2021 вих. № 03-5152 про втрату інтересу до поставки випарника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив договірні зобов`язання в частині строків поставки товару за специфікаціями № 1 та № 4, у зв`язку з чим відповідачу нарахована неустойка відповідно до пунктів 8.1 та 8.6 договору на загальну суму 3 598 294,99 грн.

17.03.2021 позивачем на адресу відповідача направлена претензія вих. № 14-со-z-026-21 з вимогою сплатити штрафні санкції, нараховані станом на 17.03.2021.

Відповідач у відповіді на претензію від 06.047.2021 № 10-48-2/407 зазначив, що вимога договору надати сертифікат відповідності та дозвіл Держпраці на центрифугу є нікчемною, щодо випарника, то порушення термінів поставки пов`язано зі зміною вихідних параметрів.

З такими твердженням відповідача позивач не погоджується та зазначає, що відповідач вказуючи на те, що він не повинен надавати документи на центрифугу із значним порушенням термінів надав позивачеві «Декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці», таким чином кількість днів прострочки поставки складає 83 дні. Щодо випарника, то саме відповідач зволікав з підготовкою та узгодженням технічного завдання на випарник, у зв`язку з чим позивач втратив інтерес до поставки випарника.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи із умов специфікації № 1 від 17.09.2019, в редакції додаткової угоди № 2 від 17.07.2020, відповідач зобов`язався до 31.07.2020 поставити центрифугу 1/2ФГП-801К-06 вартістю 4 651 200,00 грн. 23.07.2020 вказана центрифуга поставлена відповідачем позивачеві без надання супроводжувальних документів (сертифікату походження товару, сертифікату відповідності, дозволу Держпраці на застосування особливо небезпечного устаткування). 04.08.2020 позивач на електроні адреси відповідача (вказані в пункті 14.16 договору) надіслав вимогу надати документи на центрифугу. «Декларацію про відповідність» відповідач надав позивачеві 13.08.2020, а 23.10.2020 відповідач замість дозволу Держпраці на застосування особливо небезпечного устаткування надав позивачеві «Декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці», таким чином кількість днів прострочки поставки складає 83 дні.

Відповідно до специфікації № 4 від 24.07.2020 відповідач протягом 210 календарних днів після письмового замовлення позивача зобов`язався поставити випарник (9-5 т/ч, В-2600м, вартістю 13 680 000,00 грн. Ураховуючи, що заявка на поставку випарника від позивача на електрону адресу відповідача (відповідно до пункту 3.2. договору) здійснена 30.07.2020, термін поставки настав 25.02.2021. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав.

Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки обладнання позивачу.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктами 8.1, 8.6 договору визначено, що у випадку порушення відповідачем строків виконання будь-яких своїх зобов`язань, передбачених даним договором або законом, включаючи, але не обмежуючись цим, зобов`язань щодо виконання робіт, з відповідача стягується на користь позивача неустойка у розмірі 0,1 % від загальної вартості зобов`язань відповідача, від загальної суми по договору за кожен день прострочення. Відповідальність по кожному з випадків затримки обмежується 15 % від загальної вартості зобов`язань відповідача. Сторони домовились встановити обмеження розміру штрафних санкцій, що можуть бути застосовані до сторін по договору у розмірі не більше 20 % від загальної вартості зобов`язань за договором.

Згідно з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком, позивачем відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 3 598 294,99 грн, в тому числі 1 638 449,46 грн за період з 01.08.2020 по 22.10.2020, виходячи з вартості несвоєчасно поставленого обладнання за специфікацією № 1 на суму 19 740 354,90 грн в редакції додаткової угоди № 3 від 24.07.2020 до договору; 1 959 845,53 грн за період з 26.02.2021 по 31.05.2021, виходячи з вартості не поставленого обладнання за специфікацією № 4 на суму 20 629 953,30 грн в редакції додаткової угоди № 4 від 22.10.2020 до договору.

Відповідач у відзиві на позов просить суд зменшити розмір неустойки на 90% (до суми 359 829,49 грн), ураховуючи, що умови відповідальності сторін за договором містять суттєвий дисбаланс на користь позивача; договором не передбачена відповідальність позивача за прострочення оплати продукції, отже, умови договору в частині відповідальності сторін є несправедливими щодо відповідача.

Також, як зазначає відповідач, договором передбачено право позивача на одностороннє розірвання договору без відшкодування відповідачу збитків (пункт 13.2 договору). Позивач 01.06.2021 відмовився від випарника вартістю 13 680 00,00 грн (специфікація № 4), у зв`язку з чим відповідач поніс витрати на закупівлю матеріалів для його виготовлення та почав підготовчі роботи щодо виготовлення. Обрахована позивачем пеня у розмірі 1 638 449,46 грн за специфікацією № 1 та 1 959 845,53 грн за специфікацією № 4 становить близько 35,23 % (за специфікацією № 1) та 14,33 % (за специфікацією № 4) від своєчасно невиконаного зобов`язання, що не є співмірним з розміром невиконаного своєчасно зобов`язання, в той час як неустойка, як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, з урахуванням фінансового стану обох суб`єктів господарювання (Постанова ВС КГС від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17). Обґрунтованим співвідношенням порушеного зобов`язання та неустойки у зазначеній постанові визнано співвідношення, що дорівнює 5 %.

Крім наведено, відповідач зазначає, що позивачем не понесено збитків за договором, іншими учасниками господарських відносин, тобто третіми особами також не було понесено збитків внаслідок виконання сторонами умов договору і на результати господарської діяльності позивача та будь-яких інших третіх осіб дії відповідача не вплинули.

Суд розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною другою статті 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на 50 % від заявленої до стягнення суми.

Суд виходить з того, що відповідачем частково виконано договірні зобов`язання з поставки обладнання, прострочення поставки обладнання за специфікацією № 1 становило 83 дні, за специфікацією № 4 відповідачем не здійснено поставку обладнання, при цьому судом не встановлено факту понесення позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині строків поставки.

Зменшення розміру неустойки на 50 % суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки обладнання за договором, задоволенню підлягають правомірні та обґрунтовані вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки в сумі 1 799 147,50 грн.

З урахуванням пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, у розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 53 974,42 грн покладаються на відповідача без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ідентифікаційний код 00205618) на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (вул. Криворіжсталі (Орджонікідзе), буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095, ідентифікаційний код 24432974) неустойку в сумі 1 799 147,50 грн (один мільйон сімсот дев`яносто дев`ять тисяч сто сорок сім гривень п`ятдесят копійок) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 53 974,42 грн (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні сорок дві копійки).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 червня 2022 року.

Суддя Ю.А. Джепа