УХВАЛА

07 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/3520/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський"

до Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про визнання протиправними та скасування висновку та наказу.

У судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Поліщук Б. В. (адвокат), відповідача - Субота О. В., третьої особи - Г еращенко В. І.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) з вимогами про визнання протиправними та скасування висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 04.06.2020 за результатами розгляду скарги Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради від 01.07.2019 № 05703-12332, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.02.2020 за № 2471-26-20 та наказу Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5.

У подальшому позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог (предмета позову), відповідно до якої Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" просило: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5; 2) зобов`язати Міністерство юстиції України забезпечити внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В.

Зазначену заяву прийнято місцевим господарським судом, а спір розглядався в межах нового предмета позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок Колегії Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та наказ Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5 "Про задоволення скарги" прийнято відповідачем з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок № 1128). Зокрема, за твердженнями позивача, цей висновок прийнятий з порушенням передбачених строків для розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Крім того, висновок зроблений внаслідок невірного застосування положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки державну реєстрацію речового права на земельну ділянку проведено у порядку, що діяв до 01.01.2013, що свідчить про необхідність державному реєстратору під час проведення реєстраційної дії керуватися положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2015 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які й встановлюють порядок дій державного реєстратора вразі, якщо речове право на земельну ділянку зареєстровано у порядку, що діяв до 01.01.2013.

За твердженнями позивача, розгляд заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" під час прийняття державним реєстратором Нікітіною Ю. В. рішення від 20.12.2018 № 44742292 відбувся з дотриманням порядку, встановленого у статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у реєстратора були відсутні підстави для відмови у проведенні реєстраційної дії, оскільки договір оренди земельної ділянки від 02.08.2004 відповідає положенням статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо дійсності речових прав на нерухоме майно.

Крім того, позивач вказував, що у даному випадку незрозуміло, про які розбіжності між заявленими та зареєстрованими правами йде мова.

Позивач наголосив, що спірний наказ Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" від 24.07.2020 № 2544/5 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки виданий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 04.06.2020, який є протиправним і незаконним.

Окрім вимоги про скасування зазначеного наказу позивач також просив, з метою реального поновлення порушених прав, зобов`язати Міністерство юстиції України забезпечити внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначав, що висновок Колегії Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції та наказ Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5 є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі № 910/3520/21 (суддя Трофименко Т. Ю.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що посилання позивача на порушення Колегією Міністерства юстиції України строків розгляду скарги Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради від 01.07.2019 № 05703-12332 суд вважає слушними, однак це не може бути підставою для скасування спірного наказу, за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" як особи, яка не була заявником відповідної скарги та таке порушення жодним чином не впливає на його права та законні інтереси.

При цьому, дослідивши матеріали справи суд зазначив, що на час прийняття рішення реєстратором у державному реєстрі містився запис про право власності на земельну ділянку, ключові характеристики якої суттєво відрізнялися від тих, які зазначені у договорі оренди земельної ділянки від 02.08.2004, укладеному між позивачем та Київською міською радою, а саме: у договорі площа - 160 136 кв. м., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в той час як у реєстрі площа - 16,0345 га, цільове призначення - для житлових, житлово-будівельних, гаражно і дачно-будівельних кооперативів (вид використання: для житлової забудови). Зазначене свідчить про очевидну невідповідність відомостей про речове право на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі прав, оскільки право власності територіальної громади в особі Київської міської ради зареєстровано на земельну ділянку з ідентичним кадастровим номером, однак, з іншим розміром та цільовим призначенням, відомостям, що містяться у поданих позивачем документах, а саме, у договорі оренди земельної ділянки від 02.08.2004. У зв`язку з цим вести мову про відсутність суперечностей між заявленим позивачем правом оренди та вже зареєстрованим речовим правом власності на нерухоме майно - земельну ділянку з різними характеристиками, встановлення чого було обов`язком реєстратора під час прийняття спірного рішення в силу вимог статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", немає достатніх правових підстав. За встановлених суттєвих суперечностей у поданому позивачем договорі та відомостях Державного реєстру прав, місцевий господарський суд дійшов висновку про доцільність та правомірність висновку Колегії Міністерства юстиції України про порушення державним реєстратором обов`язку щодо належної перевірки документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав. Так, суд погодився з висновком Колегії Міністерства юстиції України, що доданий до заяви договір оренди земельної ділянки не давав можливість у повній мірі та достеменно встановити набуття позивачем права оренди на відповідну земельну ділянку.

При цьому, місцевий господарський суд наголосив, що посилання позивача на дійсність права оренди за договором оренди земельної ділянки як такого, що відповідає умовам частини 3 статті Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації, суд не спростовує, оскільки виникнення та дійсність у позивача права оренди щодо земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки від 02.08.2004 не оспорюється. Однак, у даному випадку не йдеться про оцінку виникнення самого речового права як такого, а наявність у державного реєстратора підстав для прийняття рішення про реєстрацію цього права саме на земельну ділянку з іншими характеристиками, аніж у договорі. Ураховуючи викладене, суд зазначив, що позивач не довів відповідними засобами доказування незаконності та протиправності прийняття відповідачем спірного наказу, а тому вимога про його скасування задоволенню не підлягає, як недоведена та необґрунтована.

Місцевий господарський суд зазначив, що за наявності підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, відсутні також і підстави для задоволення заявленої позивачем вимоги, що є похідною від указаної, а саме, про зобов`язання Міністерства юстиції України забезпечити внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 (Тарасенко К. В. - головуючий, судді Разіна Т. І., Іоннікова І. А.) рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 у справі № 910/3520/21 скасовано; прийнято нове рішення яким позовні вимоги задоволено; наказ Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5 визнано протиправним та скасовано; зобов`язано Міністерство юстиції України забезпечити внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 447442292, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний господарський суд виходив з того, що відповідно до вимог чинного законодавства днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. При цьому, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що скарга, яка датована 01.07.2019, реально була направлена та отримана Міністерством юстиції України до направлення разом з листом від 30.01.2020, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано третьою особою з пропуском передбаченого Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 60 денного строку, без клопотання про його поновлення.

Посилаючись на положення пункту 5 Порядку № 1128, апеляційний господарський суд зазначив, що встановивши, обставини пропуску скаржником встановленого законом строку подачі скарги, Міністерство юстиції України було зобов`язане відмовити у її задоволенні, що в порушення норм чинного законодавства вчинено не було.

Проаналізувавши положення пунктів 9- 11 Порядку № 1128, суд дійшов висновку про те, що чинне законодавство передбачає обов`язок комісії під час розгляду скарги запросити до цього процесу суб`єктів оскарження та інших заінтересованих осіб, що зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей у реєстрі, надати цим особам копію скарги та доданих до неї матеріалів не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті та своєчасно повідомити осіб, запрошених до розгляду скарги по суті, про час і місце її розгляду в один із встановлених Порядком способів.

При цьому, Порядок № 1128 не визначає вимог щодо змісту повідомлення, та разом з цим, врахувавши мету такого повідомлення, таке повідомлення повинно містити інформацію про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор та особа права якої були зареєстровані), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

При цьому колегія суддів розглянувши доводи відповідача про те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд скарги та урахувавши пояснення, надані представником Міністерства юстиції України про те, що про розгляд скарги заінтересовані особи повідомлялися через веб-сайт, погодилася, що такий спосіб повідомлення прямо передбачений пунктом 10 Порядку № 1128, однак зазначила, що в матеріалах справи відповідний витяг з веб-сайту відсутній.

Апеляційним господарським судом установлено, що відповідачем, засобами поштового зв`язку було подано відзив на позовну заяву з додатками, в переліку додатків до відзиву зазначено, зокрема: витяг з офіційного веб-сайта Міністерства юстиції України оголошення на _ арк. (тільки для суду), однак фактично такий витяг у матеріалах справи відсутній, відсутній він і у описі вкладення у цінний лист, який містився у поштовому відправленні.

Врахувавши, що відповідач не довів те, що він належним чином (своєчасно розмістивши повідомлення на сайті, зі змісту якого можна було б встановити інформацію про скаржника, суб`єкта оскарження, суть скарги, час та місце розгляду скарги) повідомив зацікавлену сторону про розгляд скарги, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не спростовано доводи позивача про його неповідомлення.

Ураховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17 та від 08.07.2021 у справі № 640/18150/19, апеляційний господарський суд наголосив, що неповідомлення скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням, оскільки обов`язковість здійснення такого повідомлення передбачена нормами чинного законодавства, та суть такого повідомлення зводиться не лише до інформування суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб про розгляд скарги, а має забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, надати пояснення. Відтак відповідачем допущено істотне порушення пунктів 9, 10 Порядку № 1128, яке перешкоджало розгляду скарги.

З огляду на те, що Міністерством юстиції України допущені істотні порушення процедури розгляду скарги на дії реєстратора, а саме безпідставно розглянуто скаргу подану з пропуском строку та не повідомлено належним чином заінтересованих осіб, у тому числі позивача, про розгляд скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду погодилася з доводами позивача, про наявність підстав для задоволення позову та визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Крім того апеляційний господарський суд зазначив про те, що оскільки на виконання спірного наказу було вилучено запис про вчинення реєстраційної дії, а суд дійшов висновку, що наказ є незаконним та підлягає скасуванню, то для належного захисту прав позивача необхідним є поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 447442292 прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В., а отже позовна вимога в цій частині також підлягає задоволенню.

При цьому суд апеляційної інстанції не прийняв та не розглядав доводи учасників процесу щодо суті спірного наказу, оскільки допущені відповідачем процедурні порушення переконливо свідчать про його незаконність та наявність підстав для його скасування і не вимагають дослідження його суті.

Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі № 910/3520/21, Міністерство юстиції України звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 залишити в силі.

За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосовано норми права, а саме пункти 9- 11 Порядку № 1128 без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 у справі № 826/15358/17, від 25.06.2020 у справі № 826/2470/17, від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, від 31.05.2019 у справі № 810/328/18 та від 04.06.2019 у справі № 815/5049/17.

Крім цього, посилаючись на положення частини 3 статті 46, частини 5 статті 269 ГПК України, скаржник зазначив, що твердження позивача про неналежне повідомлення про дату, час та місце засідання Колегії Міністерства юстиції України не можуть бути взяті до уваги з огляду на те, що позивач а ні у позові, а ні під час усних пояснень в суді першої інстанції взагалі не згадував про факт його неналежного повідомлення. Зазначена обставина не була предметом дослідження у суді першої інстанції і є по суті новою підставою позову, заявленою лише в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України у ній зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був урахований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 02.08.2004 між Київською міською радою (Орендодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2003 № 117/990, за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим Договором.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного Договору, об`єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельні ділянки з наступними характеристиками: місце розташування - у межах Голосіївського району м. Києва; розмір - загальна площа складає 944 205 (дев`ятсот сорок чотири тисячі двісті п`ять) кв. м, з них: земельна ділянка з кадастровим номером - :79:107:0002 - 160136 кв. м.; земельна ділянка з кадастровим номером - :79:562:0001 - 784069 кв. м.; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; площа та характеристика сільськогосподарських земель за видами угідь: загальна площа сільськогосподарських земель становить: 774 319 кв. м., з них, площа сільськогосподарських угідь - рілля складає 744 329 кв. м.; площа несільськогосподарських угідь - під господарськими шляхами і прогонами становить 29 990 кв. м.

20.12.2018 державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.12.2018 № 44742292 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", що виникло з договору оренди земельної ділянки від 02.08.2004.

03.02.2020 у Міністерстві юстиції України зареєстровано скаргу Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (далі - скаржник) від 01.07.2019 № 05703-12332 на рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В. щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:107:0002.

04.06.2020 Колегія Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянула скаргу Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради, за наслідками чого у Висновку від 04.06.2020 рекомендувала: скаргу Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради від 01.07.2019 № 05703-12332 задовольнити у повному обсязі; скасувати рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийняте державним реєстратором Нікітіною Ю. В.

У зазначеному висновку Колегією Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції зазначено, що на порушення вимог пунктів 1, 2 частини 3 статті 10, пунктів 4, 5 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час розгляду заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" та прийняття рішення від 20.12.2018 № 44742292 державним реєстратором Нікітіною Ю В. не було належним чином встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, а також не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації прав, оскільки доданий до заяви договір не давав змоги встановити набуття права оренди земельної ділянки Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі прав містилися відмінні від договору оренди відомості, зокрема про площу такої земельної ділянки та її цільове призначення. Отже, рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийняте державним реєстратором Нікітіною Ю. В. з порушенням вимог статей 10, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому підлягає скасуванню.

На підставі цього висновку Колегії Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції 24.07.2020 Міністерством юстиції України винесено наказ № 2544/5 "Про задоволення скарги", яким скаргу Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради від 01.07.2019 № 05703-12332 задоволено у повному обсязі; скасовано рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В.

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5 та зобов`язання Міністерство юстиції України забезпечити внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про поновлення дії рішення від 20.12.2018 № 44742292, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" міста Києва Нікітіною Ю. В., у зв`язку із прийняттям цього наказу з порушенням вимог процедури розгляду скарг на рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та невідповідністю його змісту вимогам законодавства.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За змістом частин 1, 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на час прийняття спірного наказу від 24.07.2020 № 2544/5) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку № 1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме:

оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом;

наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін;

наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання;

здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника;

подання скарги особою, яка не має на це повноважень;

закінчення встановленого законом строку подачі скарги;

розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації у строк, визначений абзацом першим цього пункту, також на предмет пересилання її за належністю Мін`юсту чи іншому територіальному органу.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1128, у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Якщо під час розгляду Мін`юстом скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, проте встановлено наявність очевидних порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, розгляд такої скарги здійснюється Мін`юстом невідкладно без розгляду її колегіально.

Відповідно до пунктів 9, 10 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально.

За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

У разі повідомлення особами, що беруть участь у розгляді скарги у сфері державної реєстрації колегіально, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови, проаналізувавши наведені норми Порядку № 1128, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що чинне законодавство передбачає обов`язок комісії під час розгляду скарги запросити до цього процесу суб`єктів оскарження та інших заінтересованих осіб, що зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей у реєстрі, надати цим особам копію скарги та доданих до неї матеріалів не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті та своєчасно повідомити осіб, запрошених до розгляду скарги по суті, про час і місце її розгляду скарги в один із встановлених Порядком № 1128 способів.

При цьому, апеляційний господарський суд наголосив, що Порядок № 1128 не визначає вимог щодо змісту повідомлення, та разом з цим, врахувавши мету такого повідомлення, таке повідомлення повинно містити інформацію про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор та особа права якої були зареєстровані), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Розглянувши доводи Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" стосовно його неповідомлення про розгляд скарги та урахувавши пояснення надані представником Міністерства юстиції України про повідомлення заінтересованих осіб через веб-сайт, колегія апеляційного господарського суду наголосила, що такий спосіб повідомлення прямо передбачений пунктом 10 Порядку №1128, однак у матеріалах цієї справи відповідний витяг з веб-сайту відсутній.

З огляду на те, що відповідач не довів, що він належним чином (своєчасно розмістивши повідомлення на сайті зі змісту якого можна було б встановити інформацію про скаржника, суб`єкта оскарження, суть скарги, час та місце розгляду скарги) повідомив зацікавлену сторону про розгляд скарги та урахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17 та від 08.07.2021 у справі № 640/18150/19, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що неповідомлення скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням, оскільки обов`язковість здійснення такого повідомлення передбачена нормами чинного законодавства, та суть такого повідомлення зводиться не лише до інформування суб`єкта оскарження та зацікавлених осіб про розгляд скарги, а має забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, надати пояснення. Отже, відповідачем допущено істотне порушення пунктів 9,10 Порядку № 1128, яке перешкоджало розгляду скарги.

З огляду на те, що Міністерством юстиції України допущені істотні порушення процедури розгляду скарги на дії реєстратора, а саме безпідставно розглянуто скаргу подану з пропуском строку та не повідомлено належним чином заінтересованих осіб, в тому числі позивача, про розгляд скарги, апеляційний господарський суд погодився з доводами позивача, про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

Як зазначалося, скаржник обґрунтував наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 29.04.2020 у справі № 826/15358/17, від 25.06.2020 у справі № 826/2470/17, від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, від 31.05.2019 у справі № 810/328/18 та від 04.06.2019 у справі № 815/5049/17 стосовно того, розміщення оголошення на веб-сайті Міністерства юстиції України про розгляд скарги є належним повідомленням сторони про дату і час розгляду такої скарги.

Щодо подібності правовідносин, то необхідно зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (аналогічний висновок викладений в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 925/3/17, пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16).

У постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, на яку посилається скаржник у тексті касаційної скарги, Верховний Суд погодився з судом апеляційної інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Плюс." про визнання протиправним та скасування висновку комісії з питань розгляду скарг від 04.04.2017 за результатами розгляду колективної скарги власників земельних ділянок Криничанського району Дніпропетровської області від 13.02.2017, визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 04.04.2017 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень". Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору у справі № 804/2296/17 виходив з такого: листи з копіями скарги власників земельних ділянок від 13.02.2017 та зазначенням, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги комісією з питань розгляду скарги буде опубліковано на офіційному веб-сайті Мін`юсту були направлені відповідачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Плюс." 27.03.2017; оскільки розгляд скарг відбувся 04.04.2017, то таке повідомлення обґрунтовано визнано своєчасним; про час і місце розгляду скарги було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 03.04.2017 о 15 год.13 хв., тобто, відповідачем дотримано вимог пунктів 9- 11 Порядку № 1128 щодо повідомлення скаржників, суб`єкта оскарження та заінтересованих осіб про час та місце розгляду скарги, направлення копій скарг; фактична присутність на засіданні комісії скаржників, їх представників, представника Фермерського господарства "Подоляночка", так і представник позивача свідчить про те, що їм було відомо про час та місце розгляду скарги.

На відміну від справи № 804/2296/17, у справі, яка переглядається, судами не встановлено повідомлення комісією заінтересованої особи (позивача цієї справи) про розгляд скарги відповідно до вимог пунктів 9- 11 Порядку № 1128. Навпаки, суд апеляційної інстанції установив, що позивач був позбавлений можливості дізнатися про дату, час та місце розгляду скарги та бути присутнім під час розгляду скарги та надавати відповідні письмові пояснення і ці порушення не є формальними.

З викладеного слідує, що апеляційний господарський суд у справі, яка переглядається, не викладав висновок усупереч висновку суду касаційної інстанції у справі № 804/2296/17, а задовольнив позов, виходячи з інших фактичних обставин, встановлених ними у справі.

У справі № 810/328/18, Верховний Суд погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем доведено виконання вимог чинного законодавства щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд 12.05.2017 скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсам "Харків" у строк, достатній для забезпечення присутності зацікавлених осіб на засіданні комісії, підготовки доводів та зібрання доказів по суті розгляду скарги.

Проте, як зазначалося вище, у справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлені протилежні обставини, зокрема, неналежне повідомлення позивача (зацікавленої особи) про розгляд скарги. Отже, у справі, яка переглядається, відсутній висновки всупереч висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 810/328/18.

У постанові від 04.06.2019 у справі № 815/5049/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки заінтересовану особу (Публічне акціонерне товариство "Одесатеплокомуненерго") належним чином повідомили про час та місце розгляду скарги та надіслали скаргу, проте, вказана особа на засідання не прибула, то це не перешкоджало розгляду скарги по суті.

На відміну від цієї справи, у справі, яка переглядається, позивача не було повідомлено про розгляд скарги у встановленому законом порядку, з огляду на що він був позбавлений права бути присутнім на відповідному засіданні з її розгляду, тобто у справі № 815/5049/17 і справі № 910/3520/21, суди прийняли рішення за інших встановлених ним обставин справи.

Доводи скаржника, з посиланням на зазначені вище постанови Верховного Суду, зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Також Верховний Суд зазначає, що у постанові від 29.04.2020 у справі № 826/15358/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду визначив поняття дискреційних повноважень та проаналізувавши матеріали адміністративної справи прийшов до висновку, що обраний відповідачем вид відповідальності (тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав) є найменш суворішим із визначених частиною 6 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV видів відповідальності, оскільки блокування доступу до Реєстру передбачає тимчасовий захід, який поновлюється після закінчення установлених Міністерством юстиції України строків такого блокування. Такий вид відповідальності, є співмірним із вчиненим позивачем порушенням, що призвело що скасування реєстраційної дії внаслідок порушення прав третьої особи. При цьому, під час розгляду цієї справи, Верховний Суд звернув увагу на те, що копію скарги та повідомлення про її розгляд було надіслано на адресу позивача, а факт отримання зазначених документів позивачем не заперечується.

У постанові від 25.06.2020 у справі № 826/2470/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду визначив поняття дискреційних повноважень та проаналізувавши матеріали адміністративної справи прийшов до висновку, що обраний відповідачем вид відповідальності у виді анульовання доступу державному реєстратору прав на нерухоме майно - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буряк О. А. до Державного реєстру речових прав є співмірним із вчиненим порушенням, що призвело до позбавлення права значної кількості третіх осіб на реалізацію своїх прав на розпорядження майновими правами щодо квартир. При цьому, Верховний Суд встановив факт надіслання на адресу позивачки копії скарг та повідомлення про її розгляд.

Тобто, висновки Верховного Суду у справах № 826/15358/17 та № 826/2470/17 ґрунтуються на конкретних обставинах справ, установлених судами, тому посилання скаржника на те, що оскаржувана постанова у цій справі ухвалена без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними. Фактичні обставини у цих справах і справі, яка переглядається, не є подібними.

Отже, у справах, наведених скаржником у касаційній скарзі як на підставу для касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021, суди зробили висновки щодо наявності/відсутності підстав для скасування оспорюваних у цих справах наказів Міністерства юстиції України через дотримання/недотримання процедури розгляду скарг у сфері державної реєстрації та пунктів 9- 11 Порядку № 1128 розгляду скарг, виходячи із конкретних обставин справи, встановлених судами на підставі оцінки всіх доказів у справі.

Таким чином, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пунктів 9, 10 Порядку № 1128 розгляду скарг у сфері державної реєстрації та про неврахування висновків Верховного Суду не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі № 910/3520/21.

Щодо решти доводів, викладених Міністерством юстиції України у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, може бути підставою для скасування судових рішень у випадках передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України, якщо є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу. Проте у цій справі заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України не підтвердилися.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справах: "LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE", № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23.10.1996; "BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN", № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19.12.1997).

Усталена практика ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Чинне законодавство України надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в пункті 5 частини 1 статті 296 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 у справі № 910/3520/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ