РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2022Справа № 924/1079/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна"

до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

про стягнення 1 153 054,86 грн.,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (далі - відповідач) про стягнення 1 153 054,86 грн., з яких: 533 610,86 грн. - пеня, 619 444,00 грн. штрафна санкція.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 13.12.2019 року договору поставки № 13/12-ВСП в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" виникли правові підстави для нарахування покупцю штрафних санкцій.

Одночасно з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" було подано заяву від 26.10.2021 року про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 1 153 054,86 грн. та 17 295,82 грн. судового збору, які обліковуються на розрахунковому рахунку Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод".

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 29.10.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" разом із заявою про забезпечення позову передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду міста Києва справу № 924/1079/21 передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2021 року (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 року) в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" від 26.10.2021 року про забезпечення позову відмовлено.

У той же час ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" залишено без руху та надано останньому строк для усунення її недоліків.

16.12.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" від 16.12.2021 року про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач виклав, зокрема, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі № 924/1079/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.01.2022 року.

10.01.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшов відзив Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" від 10.01.2022 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що в укладеному між сторонами договору поставки від 13.12.2019 року № 13/12-ВСП контрагенти не погодили строки виконання покупцем грошових зобов`язань перед постачальником. Крім того, відповідач вказав про необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку пені та заперечив проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.

12.01.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 12.01.2022 року на відзив на позовну заяву, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" зазначило, що строк оплати товару був погоджений сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору поставки від 13.12.2019 року № 13/12-ВСП. Також позивач навів додаткові аргументи на спростування висловлених відповідачем заперечень проти позову та розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" на професійну правничу допомогу.

24.01.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 24.01.2022 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 25.01.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.02.2022 року, а також встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 04.02.2022 року.

У підготовчому засіданні 08.02.2022 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 924/1079/21 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/1079/21 до судового розгляду по суті на 02.03.2022 року.

Разом із тим, судове засідання у вказаній справі, призначене на 02.03.2022 року, не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2022 року судове засідання у справі № 924/1079/21 призначено на 01.06.2022 року.

До початку призначеного судового засідання 01.06.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 01.06.2022 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Враховуючи наведене клопотання, у судовому засіданні 01.06.2022 року оголошувалася перерва до 14.06.2022 року.

До початку призначеного судового засідання 14.06.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача по справі.

Позивач про дату час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 14.06.2022 року не забезпечив.

Відповідач також не забезпечив явку свого уповноваженого представника у наведене судове засідання, проте надіслав на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на введення на території України з 24.02.2022 року воєнного стану, складність пересування та нестабільність і ненадійність інтернет зв`язку для забезпечення участі представника відповідача у призначеному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Проте, при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення наведеної заяви з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Згідно з нормами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Разом із тим, відповідачем у заяві про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути справу № 924/1079/21 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявні заяви сторін по суті справи. Також відповідачем не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 14.06.2022 року.

Крім того, представником Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод", який подав заяву про відкладення розгляду справи, не було в установленому законом порядку доведено неможливості взяти участь у судовому засіданні 14.06.2022 року в режимі відеоконференції та взагалі не подано відповідного клопотання, тоді як посилання останнього на нестабільність і ненадійність інтернет зв`язку, з огляду на значну кількість таких засідань, які щоденно проводяться господарським судом міста Києва, визнаються необґрунтованими.

Слід також зазначити, що участь представника відповідача у судовому засіданні 14.06.2022 року не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом.

Суд звертає увагу на те, що у відповідача було достатньо часу та можливості для того, щоб у повному обсязі реалізувати свої процесуальні права, встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на повторну неявку представника відповідача у призначене судове засідання, у суду відсутні підстави визнавати поважними причини неявки відповідача та повторно відкладати розгляд справи на іншу дату.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" (постачальник) та Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" (покупець) укладено договір поставки № 13/12-ВСП (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця товар, а останній, у свою чергу, зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

У пункті 1.2 Договору сторони погодили, що вид товару, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю, загальна вартість окремої партії товару визначаються Специфікацією, яка є додатком та невід`ємною частиною даного Договору. Під партією товару розуміється кількість товару в одній видатковій накладній.

Перехід до покупця права власності на товар відбувається після передачі такого товару уповноваженому довіреністю представнику покупця. Приймання товару по кількості відбувається шляхом підписання представником покупця, уповноваженого довіреністю, видаткової накладної (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 цієї угоди загальна сума Договору визначається по фактичній сумарній вартості товарних партій, вказаних у Специфікаціях та видаткових накладних і прийнятих покупцем у період терміну дії даного Договору. Під партією товару розуміється кількість товару в одній видатковій накладній.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що оплата партії товару покупцем здійснюється на умовах, вказаних у Специфікаціях до даного Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата товару проводиться покупцем в національній валюті України - гривнях, з урахуванням ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі було підписано та скріплено печатками ряд Специфікацій, в яких наведені контрагенти погодили вид товару, асортимент, кількість, одиницю виміру, ціну за одиницю, загальну вартість окремої партії та строки (умови) поставки і оплати відповідних партій товару. Так, за умовами Специфікації від 20.11.2020 року № 4 до Договору партія товару загальною вартістю 2 620 080,00 грн. підлягає 100 % оплаті протягом 15 календарних днів з моменту поставки товару покупцю, тоді як решта товару, вказаного у Специфікаціях від 17.12.2020 року № 5 (загальною вартістю 1 920 000,00 грн.), від 21.12.2020 року № 6 (загальною вартістю 381 300,00 грн.), від 30.12.2020 року № 7 (загальною вартістю 13 680 000,00 грн.), від 11.01.2021 року № 8 (загальною вартістю 1 715 850,00 грн.) та від 25.03.2021 року № 9 (загальною вартістю 12 880 320,00 грн.), підлягає 100 % оплаті протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару покупцю.

За умовами пункту 8.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди від 31.12.2020 року № 1 до нього, цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021 року, в частині гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання. Сторони домовились вважати продовженою дію Договору терміном на один рік на таких самих умовах, якщо за місяць до вказаного терміну від однієї зі сторін не надійде пропозиція щодо припинення дії Договору або його дію не буде припинено раніше у відповідності до положень цього Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач у період з 14.12.2020 року по 31.03.2021 року відповідно до наявних у матеріалах справи копій підписаних між сторонами без будь-яких заперечень чи зауважень видаткових накладних від 14.12.2020 року № 1175 на суму 2 716 171,44 грн., від 22.12.2020 року № 1202 на суму 2 880 000,00 грн., від 22.12.2020 року № 1203 на суму 2 880 000,00 грн., від 22.12.2020 року № 1204 на суму 2 287 800,00 грн., від 28.12.2020 року № 1213 на суму 2 880 000,00 грн., від 29.12.2020 року № 1220 на суму 2 880 000,00 грн., від 13.01.2021 року № 23 на суму 1 715 850,00 грн., від 20.01.2021 року № 37 на суму 3 231 900,00 грн., від 27.01.2021 року № 55 на суму 3 078 000,00 грн., від 02.02.2021 року № 76 на суму 3 009 600,00 грн., від 04.02.2021 року № 81 на суму 3 009 600,00 грн., від 05.02.2021 року № 85 на суму 153 900,00 грн., від 29.03.2021 року № 196 на суму 3 220 080,00 грн. та від 31.03.2021 року № 206 на суму 3 220 080,00 грн. поставив у власність відповідача погоджений між контрагентами товар загальною вартістю 37 162 981,44 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за Договором.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" вказувало на те, що всупереч положенням Договору відповідач отриманий товар оплачував несвоєчасно, у зв`язку із чим, позивач неодноразово звертався до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" з відповідними претензіями про сплату нарахованих штрафних санкцій за порушення покупцем взятих на себе грошових зобов`язань.

У відповідь на претензію позивача відповідач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" лист від 03.09.2021 року № 51, в якому повідомив про можливість прийняття рішення по суті вимог постачальника щодо сплати штрафних санкцій лише після отримання результатів опрацювання наданих позивачем розрахунків таких санкцій фінансовим відділом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод".

Враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив нараховані постачальником штрафні санкції за несвоєчасну оплату поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" для захисту своїх прав звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача 533 610,86 грн. пені, нарахованої на відповідні суми заборгованості по кожній спірній видатковій накладній, з урахуванням дат здійснених останнім оплат суми боргу, а також 619 444,00 грн. штрафної санкції, згідно з наданим позивачем розрахунком.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки від 13.12.2019 року № 13/12-ВСП, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини за наведеним правочином регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач посилався на те, що у Договорі сторонами не було погоджено конкретного строку оплати товару, відтак строк виникнення зобов`язання відповідача з оплати поставленого йому товару слід обраховувати за правилами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Проте вказані заперечення не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, як було зазначено вище, за умовами пункту 4.2 Договору оплата партії товару покупцем здійснюється на умовах, вказаних у Специфікаціях до даного Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Зі змісту наявних у матеріалах справи Специфікацій, які є додатками та невід`ємними частинами Договору, вбачається, що у вказаних документах сторони погодили конкретні строки оплати товару, поставленого на підставі кожної з таких Специфікацій за відповідними видатковими накладними. Зокрема, за умовами Специфікацій від 17.12.2020 року № 5 (загальною вартістю 1 920 000,00 грн.), від 21.12.2020 року № 6 (загальною вартістю 381 300,00 грн.), від 30.12.2020 року № 7 (загальною вартістю 13 680 000,00 грн.), від 11.01.2021 року № 8 (загальною вартістю 1 715 850,00 грн.) та від 25.03.2021 року № 9 (загальною вартістю 12 880 320,00 грн.), прострочення оплати товару за якими становить підставу для нарахування позивачем сум заявлених до стягнення у даній справі штрафних санкцій, поставлений на умовах означених Специфікацій товар підлягав 100 % оплаті протягом 21 календарного дня з моменту його поставки покупцю.

Отже, сторони у встановленому законом та Договором порядку погодили строк поставки і оплати товару за Договором.

Більше того, за умовами частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, обов`язок покупця оплатити вартість поставленого йому постачальником товару, в разі відсутності окремо обумовленого сторонами у договорі поставки строку оплати, виникає не протягом семиденного строку від дня пред`явлення вимоги на підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки негайне виконання такого обов`язку прямо випливає з актів цивільного законодавства (статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) і не залежить, зокрема, від факту виставлення постачальником рахунку на оплату вартості здійсненої поставки товару чи направлення відповідної претензії.

Проте, судом встановлено, що всупереч положенням Договору Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" отриманий за спірними видатковими накладними товар оплатило несвоєчасно, що підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаних товаророзпорядчих документів, Специфікацій та виписки з банківського рахунку позивача із зазначенням дат та сум здійснених відповідачем погашень боргу.

Враховуючи дати поставки відповідачу погодженого сторонами товару за видатковими накладними від 14.12.2020 року № 1175 на суму 2 716 171,44 грн., від 22.12.2020 року № 1202 на суму 2 880 000,00 грн., від 22.12.2020 року № 1203 на суму 2 880 000,00 грн., від 22.12.2020 року № 1204 на суму 2 287 800,00 грн., від 28.12.2020 року № 1213 на суму 2 880 000,00 грн., від 29.12.2020 року № 1220 на суму 2 880 000,00 грн., від 13.01.2021 року № 23 на суму 1 715 850,00 грн., від 20.01.2021 року № 37 на суму 3 231 900,00 грн., від 27.01.2021 року № 55 на суму 3 078 000,00 грн., від 02.02.2021 року № 76 на суму 3 009 600,00 грн., від 04.02.2021 року № 81 на суму 3 009 600,00 грн., від 05.02.2021 року № 85 на суму 153 900,00 грн., від 29.03.2021 року № 196 на суму 3 220 080,00 грн. та від 31.03.2021 року № 206 на суму 3 220 080,00 грн., беручи до уваги строки оплати цього товару, встановлені відповідними Специфікаціями від 20.11.2020 року № 4, від 17.12.2020 року № 5, від 21.12.2020 року № 6, від 30.12.2020 року № 7, від 11.01.2021 року № 8 та від 25.03.2021 року № 9, а також зважаючи на дати та суми здійснених відповідачем погашень заборгованості за поставлений товар, суд дійшов висновку про те, що строк оплати відповідачем товару, поставленого за видатковою накладною від 14.12.2020 року № 1175 на суму 2 716 171,44 грн., виник 29.12.2020 року; за видатковою накладною від 22.12.2020 року № 1202 на суму 2 880 000,00 грн. - 12.01.2021 року (прострочення оплати виникло з 13.01.2021 року); за видатковою накладною від 22.12.2020 року № 1203 на суму 2 880 000,00 грн. - 12.01.2021 року (прострочення оплати виникло з 13.01.2021 року); за видатковою накладною від 22.12.2020 року № 1204 на суму 2 287 800,00 грн. - 12.01.2021 року; за видатковою накладною від 28.12.2020 року № 1213 на суму 2 880 000,00 грн. - 18.01.2021 року (прострочення оплати виникло з 19.01.2021 року); за видатковою накладною від 29.12.2020 року № 1220 на суму 2 880 000,00 грн. - 19.01.2021 року (прострочення оплати виникло з 20.01.2021 року); за видатковою накладною від 13.01.2021 року № 23 на суму 1 715 850,00 грн. - 03.02.2021 року; за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 на суму 3 231 900,00 грн. - 10.02.2021 року (прострочення оплати виникло з 11.02.2021 року); за видатковою накладною від 27.01.2021 року № 55 на суму 3 078 000,00 грн. - 17.02.2021 року (прострочення оплати виникло з 18.02.2021 року); за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 на суму 3 009 600,00 грн. - 23.02.2021 року (прострочення оплати виникло з 24.02.2021 року); за видатковою накладною від 04.02.2021 року № 81 на суму 3 009 600,00 грн. - 25.02.2021 року (прострочення оплати виникло з 26.02.2021 року); за видатковою накладною від 05.02.2021 року № 85 на суму 153 900,00 грн. - 26.02.2021 року (прострочення оплати виникло з 27.02.2021 року); за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 на суму 3 220 080,00 грн. - 19.04.2021 року (прострочення оплати виникло з 20.04.2021 року); за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 на суму 3 220 080,00 грн. - 21.04.2021 року (прострочення оплати виникло з 22.04.2021 року).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе за Договором грошових зобов`язань, позивач просив суд стягнути з Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" 533 610,86 грн. пені, нарахованої на відповідні суми несвоєчасно оплаченої заборгованості по кожній спірній видатковій накладній із застосуванням передбаченої Договором процентної ставки у розмірі 0,1 % від суми вартості партії товарного постачання за кожен день прострочення, згідно з наданим Товариством з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Визначення поняття "пеня" міститься у частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

У пункті 5.3 Договору сторони погодили, що у разі неоплати за поставлений товар в термін, узгоджений сторонами у пункті 4.2 Договору, покупець сплачує постачальнику додаткові нарахування, зокрема, у розмірі 0,1 % від суми вартості партії товарного постачання за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 533 610,86 грн., суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення та кількості днів за відповідні періоди прострочення, а також процентної ставки при нарахуванні пені, що призвело до заявлення суми вказаної штрафної санкції у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Правовий аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної оплати товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення наведених сум.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та постановах Верховного Суду у справах № 927/1091/17 від 10.07.2018, № 922/1008/16 від 13.06.2018, № 910/13064/17 від 10.04.2018, № 910/9078/18 від 08.05.2019.

Проте, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що розрахунок пені було здійснено, зокрема, з урахуванням днів, в яких відбувалася часткова оплата товару, що суперечить вищезазначеним положенням чинного законодавства. Також, позивачем всупереч вимог частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України невірно визначено дати початкових періодів нарахування наведених сум пені.

Крім того, за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що розмір пені погоджується сторонами у договорі, проте такий розмір при неналежному виконанні грошових зобов`язань у будь-якому випадку не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, а також зважаючи на пряму законодавчу заборону нарахування пені із застосуванням ставки, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, суд дійшов висновку про обмеження розрахованої позивачем на підставі пункту 5.3 Договору суми пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказані останнім періоди (з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, встановлених судом дійсних дат виникнення прострочення відповідача по кожному взятому на себе зобов`язанню окремо, а також здійснених відповідачем платежів та їх призначень), є 192 571,64 грн., з яких: 1 893,70 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 880 000,00 грн. за видатковою накладною від 22.12.2020 року № 1202 у період з 13.01.2021 року по 14.01.2021 року; 6 627,95 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 880 000,00 грн. за видатковою накладною від 22.12.2020 року № 1203 у період з 13.01.2021 року по 19.01.2021 року; 946,85 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 880 000,00 грн. за видатковою накладною від 28.12.2020 року № 1213 у період з 19.01.2021 року по 19.01.2021 року; 1 617,53 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 460 000,00 грн. за видатковою накладною від 28.12.2020 року № 1213 у період з 20.01.2021 року по 21.01.2021 року; 1 893,70 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 880 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.12.2020 року № 1220 у період з 20.01.2021 року по 21.01.2021 року; 2 426,30 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 460 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.12.2020 року № 1220 у період з 22.01.2021 року по 24.01.2021 року; 562,19 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 710 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.12.2020 року № 1220 у період з 25.01.2021 року по 25.01.2021 року; 263,01 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 400 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.12.2020 року № 1220 у період з 26.01.2021 року по 27.01.2021 року; 4 250,17 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 231 900,00 грн. за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 у період з 11.02.2021 року по 14.02.2021 року; 963,91 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 931 900,00 грн. за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 у період з 15.02.2021 року по 15.02.2021 року; 635,15 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 931 900,00 грн. за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 у період з 16.02.2021 року по 16.02.2021 року; 875,77 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 331 900,00 грн. за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 у період з 17.02.2021 року по 18.02.2021 року; 327,35 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 331 900,00 грн. за видатковою накладною від 20.01.2021 року № 37 у період з 19.02.2021 року по 21.02.2021 року; 4 047,78 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 078 000,00 грн. за видатковою накладною від 27.01.2021 року № 55 у період з 18.02.2021 року по 21.02.2021 року; 1 913,36 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 909 900,00 грн. за видатковою накладною від 27.01.2021 року № 55 у період з 22.02.2021 року по 23.02.2021 року; 1 204,54 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 831 900,00 грн. за видатковою накладною від 27.01.2021 року № 55 у період з 24.02.2021 року по 25.02.2021 року; 1 367,51 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 831 900,00 грн. за видатковою накладною від 27.01.2021 року № 55 у період з 26.02.2021 року по 02.03.2021 року; 6 926,20 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 009 600,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 24.02.2021 року по 02.03.2021 року; 1 868,38 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 841 500,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 03.03.2021 року по 04.03.2021 року; 3 116,58 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 187 600,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 05.03.2021 року по 08.03.2021 року; 601,06 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 687 600,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 09.03.2021 року по 09.03.2021 року; 422,98 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 187 600,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 10.03.2021 року по 10.03.2021 року; 241,48 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 678 000,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 11.03.2021 року по 11.03.2021 року; 253,59 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 178 000,00 грн. за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76 у період з 12.03.2021 року по 15.03.2021 року; 18 717,24 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 009 600,00 грн. за видатковою накладною від 04.02.2021 року № 81 у період з 26.02.2021 року по 15.03.2021 року; 482,85 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 355 700,00 грн. за видатковою накладною від 04.02.2021 року № 81 у період з 16.03.2021 року по 16.03.2021 року; 304,77 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 855 700,00 грн. за видатковою накладною від 04.02.2021 року № 81 у період з 17.03.2021 року по 17.03.2021 року; 1 016,16 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 153 900,00 грн. за видатковою накладною від 05.02.2021 року № 85 у період з 27.02.2021 року по 17.03.2021 року; 18 082,19 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 000 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 20.04.2021 року по 11.05.2021 року; 5 547,95 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 500 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 12.05.2021 року по 20.05.2021 року; 2 465,75 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 200 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 21.05.2021 року по 25.05.2021 року; 575,34 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 700 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 26.05.2021 року по 27.05.2021 року; 1 027,40 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 28.05.2021 року по 01.06.2021 року; 616,44 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 300 000,00 грн. за видатковою накладною від 29.03.2021 року № 196 у період з 02.06.2021 року по 06.06.2021 року; 34 406,33 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 220 080,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 22.04.2021 року по 17.05.2021 року; 1 232,88 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 3 000 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 18.05.2021 року по 18.05.2021 року; 24 863,01 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 750 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 19.05.2021 року по 09.06.2021 року; 14 794,52 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 2 400 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 10.06.2021 року по 24.06.2021 року; 10 150,68 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 900 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 25.06.2021 року по 07.07.2021 року; 3 945,21 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 600 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 08.07.2021 року по 13.07.2021 року; 3 452,05 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 400 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 14.07.2021 року по 19.07.2021 року; 4 109,59 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 200 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 20.07.2021 року по 27.07.2021 року; 876,71 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 1 000 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 28.07.2021 року по 29.07.2021 року; 657,53 грн. - пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. за видатковою накладною від 31.03.2021 року № 206 у період з 30.07.2021 року по 01.08.2021 року.

Також, у поданій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" просило суд стягнути з відповідача 619 444,00 грн. штрафної санкції, нарахованої, у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Положеннями частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом пункту 5.3 Договору у разі прострочення оплати за поставлений товар більше 10 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від вартості невчасно оплаченої партії товару.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши здійснений позивачем розрахунок заявленого до стягнення штрафу, суд дійшов висновку про те, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства та умовам Договору в силу допущених арифметичних помилок.

У той же час обґрунтованою та арифметично вірною сумою штрафу за порушення відповідачем взятих на себе за Договором грошових зобов`язань (з урахуванням дійсної суми цієї штрафної санкції, зокрема, у розмірі 109 380,00 грн., нарахованої за прострочення більше 10 календарних днів оплати вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 02.02.2021 року № 76) є 586 749,00 грн.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум штрафних санкцій надано суду не було.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" підлягає пеня у розмірі 192 571,64 грн. та 586 749,00 грн. штрафу. Водночас у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 341 039,22 грн. пені та 32 695,00 штрафу слід відмовити.

У той же час суд звертає увагу на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 року в справі № 904/5770/18 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження вчасної оплати поставленого йому за Договором товару чи нарахованих штрафних санкцій.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наведеного.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (01042, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус В, кімната 506; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продінвест-Україна" (01015, місто Київ, вулиця Московська, будинок 46/2, секція 3, поверх 17; ) 192 571 (сто дев`яносто дві тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн. 64 коп. пені, 586 749 (п`ятсот вісімдесят шість тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 00 коп. штрафу, а також 11 689 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 81 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.06.2022 року.

Суддя В.С. Ломака