ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022м. ДніпроСправа № 904/9906/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мандрагора", м.Кам`янське, Дніпропетровської обл.

до Управління архітектури капітального будівництва та житлово- комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м.Вільногірськ, Дніпропетровської обл.

про стягнення основної заборгованості за договором від 14.05.2021 року № 60 у сумі 91 262,23 грн.

Представники:

від позивача Дудник О.С.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мандрагора" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості 91 262,23 грн. за договором від 14.05.2021 року № 60.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору № 60 від 14.05.2021, в частині оплати за надані в червні 20201 року послуги у сумі 91 262,23 грн.

У межах визначеного законом строку, відповідачу була надана можливість скористались своїми правами на подання відзиву з документальним обґрунтуванням.

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою від 05.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.01.2022, з наступним відкладенням до 16.02.2022.

Крім того, господарський суд зазначає про те, що позивачем разом з позовною заявою до суду було подане клопотання про витребування доказів.

Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач вказує про неповернення відповідачем надісланих на його адресу із зустрічною претензією документів, та просить суд витребувати їх у останнього.

У задоволенні вказаного клопотання господарським судом відмовлено, з огляду на його не відповідність вимогам частини 2 статті 81 Господарського Процесуального Кодексу України.

09.02.2022 позивачем подані письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 16.02.2022 розгляд справи відкладався до 09.03.2022.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 09.03.2022.

Ухвалою суду від 06.04.2022 призначено розгляд справи по суті на 26.04.2022, з наступним його відкладенням до 24.05.2022 та до 08.06.2022, про що постановлялись ухвали суду.

Представник відповідачаа у судове засідання 08.06.2022 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

08.06.2022 у судовому засіданні ухвалено рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості наданих в червні 2021 послуг у сумі 91 262,23 грн., за договором № 60 від 14.05.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мандрагора" (далі Виконавець) та Управлінням архітектури капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі Замовник) укладено Договір № 60 (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Виконавець зобов`язується у 2021 році надати Замовникові послуги, зазначені в п. 1.2 даного Договору, а Замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Найменування послуги: ДК 021:2015 код 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Поточний ремонт внутрішньоквартальних доріг) (п. 1.2 Договору).

В пункті 3.2 Договору сторонами визначено його ціна, яка становить 378 210,18 грн. без ПДВ.

Розрахунок за Договором здійснюється Замовником з урахуванням якості наданих послуг, на підставі підписаних уповноваженими представниками сторін акту приймання виконаних будівельних робіт, поетапно згідно виставлених Виконавцем рахунків, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконання послуг та надходження коштів з місцевого бюджету на рахунок Замовника (пункт 3.3 Договору).

В пункті 4.4 Договору встановлено, - якщо під час прийняття послуг будуть виявлені недоліки, що виникли з вини Виконавця (в т.ч. в частині кількості, якості і норми витрат матеріалів або ресурсів), сторонами оформляється акт.

Акт складається Замовником, який вказує перелік недоліків у наданні послуг і терміни їх усунення. Виконавець зобов`язаний протягом трьох днів, з моменту отримання акту підписати його і направити Замовнику. Сторони визначили, що не підписання, не направлення або несвоєчасне направлення Виконавцем акту прирівнюється до безумовної згоди Виконавця зі змістом акту, складеним Замовником.

Оплата Замовником виконаних послуг проводиться поетапно, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання сторонами акту та довідки прийняття виконаних послуг згідно форми № КБ-2в, КБ-3 , на підставі наданих Виконавцем рахунків (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору).

Замовник зобов`язаний перевіряти та підписувати подані Виконавцем акти форми КБ-2в, або обґрунтовувати причини відмови від їх підписання протягом 5-ти робочих днів з дня одержання (підпункт 6.1.3 пункту 6.1 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 Договору належним чином оформлені оригінали актів КБ-2 в з додатками передаються Замовнику у трьох примірниках, після підписання і скріплення печаткою кожного їх примірника Виконавцем, із зазначенням в адресній частині реквізитів цього Договору.

Згідно з пунктом 7.3 Договору Замовник зобов`язаний з моменту отримання актів КБ-2в з додатками, зробити огляд результатів надання послуг Виконавцем.

Замовник перевіряє акти за формою КБ-2в, протягом 10 робочих днів з дня надання їх Виконавцем та, у випадку відсутності недоробок або недоліків, приймає надані послуги.

При виявленні в процесі здачі-приймання послуг недоробок або недоліків, на недоробки або недоліки Замовник складає акт із визначенням строків їх усунення. Вартість послуг над недоробками або недоліками не відшкодовується (пункт 7.5 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дня підписання сторонами і діє до 31.12.2021 але у будь-якому разі до повного виконання сторонами свої зобов`язань (пункт 13.1 Договору).

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає про те, що на виконання умов спірного договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Мандрагора" в червні 2021 Управлінню архітектури капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області надані послуги на суму 91262,23 грн.

Також позивач вказує про те, що роботи на зазначену вище суму з боку Замовника прийняті 30.06.2021, без жодних зауважень.

В подальшому Виконавцем на адресу Замовника надіслані для підписання документи, передбачені п.п. 4.1.1 п. 4.1 Договору, проте, останній вказані документи не підписав, посилаючись на недоліки виконання послуг, про що зазначено в акті від 09.07.2021.

Позивач звертає увагу суду на те, що акт перевірки якості наданих послуг під час проведення поточного ремонту внутрішньоквартальних доріг ТОВ Мандрагора, згідно договору від 14.05.2021 № 60, був складений Замовником з порушенням строку, визначеного в п.п. 6.1.3 п. 6.1 Договору.

Крім того, специфіка зазначених у вказаному акті недоліків свідчить про те, що ці недоліки явні та не могли бути приховані Виконавцем.

Отже, на думку позивача, якщо б зазначені в акті від 09.07.2021 недоліки виконаних послуг дійсно були б наявні, то їх можливо було б виявити при звичайному способі прийняття робіт - 30.06.2021, а не через дев`ять днів після прийняття Замовником виконаних робіт.

Позивачем на адресу відповідача надсилалася претензія № 1 від 24.11.2021 з вимогою сплати грошові кошти у сумі 91 262,23 грн., за спірним договором.

Претензія останнім отримана 26.11.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач грошові кошти вказані в претензії позивачеві не сплатив, що і стало причиною виникнення спору, з яким позивач звернувся до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 цивільного Кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Господарський суд зазначає про те, що Договір № 60 від 14.05.2021 є договором підряду.

Такий висновок узгоджується з приписами законодавства, оскільки згідно з частинами першою і другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд наголошує щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує про те що він, виконуючи умови спірного договору, червні 2021 року виконав певний етап робіт, вартість якого склала 91 262,23 грн.

Також останній в позовній заяві вказує про те, що роботи на вказану суму прийняті Замовником 30.06.2021.

Як вже зазначалось вище, умовами договору встановлено, що оплата Замовником виконаних послуг проводиться поетапно, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання сторонами акту та довідки прийняття виконаних послуг згідно форми № КБ-2в, КБ-3, на підставі наданих Виконавцем рахунків (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору).

Доказів, які б свідчили про те, що Виконавцем (позивачем) було складено акт та довідку прийняття виконаних у червні 2021 робіт, згідно форми № КБ-2в, КБ-3, а також рахунок на суму 91 262,23 грн., що складає вартість виконаних у вказаний період робіт, позивачем надано не було, копії таких документів, до матеріалів справи не залучено.

Не надано позивачем і доказів передачі (чи надсилання) таких документів Замовнику, як не надано і інших доказів, які б свідчили про те, що саме 30.06.2021 (як вказує позивач у позові) Замовником прийняті без зауважень, виконані позивачем у червні 2021 роботи на спірну суму.

Залучена позивачем копія поштового відправлення, що свідчить про надсилання на адресу відповідача у вересні 2021 (28.09.2021) оригіналу акту приймання виконаних будівельних робіт на суму 91262, 23 грн., (який не містить посилань на період виконання таких робіт, дату його складання), та оригіналу рахунку фактури, ( який не містить номеру, його складання, та суми, що належить до плати) таким доказом бути не може ( арк. спр.22).

Не можуть бути прийняті в якості доказу виконання позивачем робіт у червні 2021, залучені останнім до матеріалів справи і складені в односторонньому порядку копії актів приймання виконаних будівельних робіт за липень 2021 на суму 378 210,18 грн. та за серпень 2021 на суму 378 210,18 грн.

Таким чином, господарський суд зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання останнім робіт на спірну суму, у зв`язку з чим слід прийти до висновку, що позивачем не доведено, що у відповідача виникло зобов`язання за спірним договором з оплати наданих у червні 2021 послуг на суму 91 262,23 грн.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мандрагора" про стягнення з Управління архітектури капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованості в сумі 91 262,23 грн. є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування позивача, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Мандрагора" про стягнення з Управління архітектури капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованості в сумі 91 262,23 грн. відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 13.06.2022.

Суддя І.Ф. Мельниченко