ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р. Справа№ 910/11425/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Банцер О.В. (ордер серія АІ №1148517 від 02.07.2021);

від відповідача: Іванов О.В. (довіреність б/н від 01.07.2021),

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства «Альянс Новобуд»

на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2021

у справі №910/11425/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом приватного підприємства «Альянс Новобуд»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Соул»

про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про визнання недійсним укладеного між сторонами договір №1-03 ПФЗ Інвестиційний договір від 16.03.2020 як такого, що суперечить положенням чинного законодавства, а саме ст. 8, п. 4, 5 ст. 26, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 93, 123. 124, 125 Земельного кодексу України, ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі», ч. 3 ст. 413 ЦК України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що спірним договором відповідачем позивачу фактично передані, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», правомочності замовника будівництва, які нерозривно пов`язані з правом власності та/або правом користування земельною ділянкою, наданою для будівництва та можуть перейти до іншої особи лише за умови отримання належним чином оформленого права на використання під будівництво земельної ділянки та/або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій), проте земельна ділянка на якій має проводитись будівництво у встановленому законом порядку позивачу не передавалася.

Крім того позивач послався на те, що умови спірного договору не відповідають та суперечить ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в частині визначення механізму фінансування будівництва.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач уточнив позовні вимоги із зазначенням розрахунку суми судових витрат, понесених та/або які будуть понесені в ході розгляду справи, навів попередній розрахунок суми судових витрат, які він поніс та/або має понести, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 40 000,00 грн. та просив стягнути вказані судові витрати з відповідача. До вказаної заяви позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до вказаного договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2021, повний текст якого складений 22.11.2021, у справі №910/11424/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суперечності укладеного сторонами інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 ЦК України, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що:

- відповідач, як особа, що отримала земельну ділянку в оренду, користуючись можливістю вибору форм організації будівництва, його фінансування уклав з позивачем інвестиційний договір №1-03 ПФЗ від 16.03.2020, за яким передав позивачу окремі функції замовника будівництва;

- з огляду на те, що положення інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 не містять умов щодо продажу або передачі земельної ділянки на праві користування позивачу, даний договір не породжує, не змінює і не припиняє право на цю ділянку у сторін, а укладення цього договору не є підставою для переходу права власності або користування на земельну ділянку, що свідчить про обґрунтованість тверджень відповідача про те, що право на забудову земельної ділянки реалізується саме її користувачем (відповідачем) шляхом укладення інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020;

- твердження позивача про те, що сторони фактично ототожнили будівельний майданчик та орендовану відповідачем земельну ділянку є посилковими, оскільки замовником будівництва та законним користувачем земельної ділянки виступає саме відповідач, тоді як позивач має виконувати лише окремі функції замовника будівництва.

Щодо посилань позивача невідповідність умов інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 положенням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» якою позивач вважає те, що оскільки він не є управителем коштів згідно вимог Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», тому не може здійснювати, визначене пунктом 4.3.8 інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 фінансування будівництва, в тому числі за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, судом першої інстанції зазначено про те, що відсутність у позивача відповідної ліцензії на здійснення функцій фінансування будівництва не свідчить про незаконність пункту 4.3.8 та інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 в цілому, оскільки набуття статусу управителя коштами для здійснення фінансування будівництва чи залучення інших управителів залежить виключно від позивача, а включення у інвестиційний договір №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 пункту 4.3.8 про обов`язок позивача здійснювати фінансування будівництва не порушує вимог закону.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, приватне підприємство «Альянс Новобуд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для вирішення справи та постановленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду з цим позовом, зауваживши на тому, що

- зі змісту спірного договору вбачається, що позивач за вказаним договором не уповноважений виконувати окремі функції замовника від імені та в інтересах відповідача, а отримавши оплатно право на забудову земельної ділянки та виконуючи покладені на нього функції замовника позивач діє від свого імені та у власних інтересах, про що свідчить також той факт, що в результаті будівництва об`єкта позивач у відповідності до п. 6.2.1 спірного договору отримує майнові права на основну частину об`єкту ((88%) площі житла та (88%) нежитлового призначення в об`єкті), тобто є вигодонабувачем за даним договором, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що згідно спірного договору право на забудову земельної ділянки реалізується саме її користувачем (відповідачем), а позивачу делеговано виконання лише окремих функцій замовника;

- спірний договір спрямований на набуття позивачем права забудови земельної ділянки в обхід визначеної законом процедури, що є порушенням ст.ст. 93, 123, 124, 125 ЗК України, ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі», ч. 3 ст. 413 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 апеляційну скаргу у справі №910/11425/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 29.11.2021 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/11425/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11425/21.

06.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11425/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства «Альянс Новобуд» на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21, призначено справу до розгляду на 08.02.2022 о 10 год. 45 хв.

27.01.2022 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги в яких апелянт просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції в сумі 40 000,00 грн. (про стягнення вказаних витрат апелянт заявляв у поданій до суду першої інстанції заяві про уточнення позовних вимог - примітка суду). До вказаних пояснень позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до вказаного договору (вказані документи були надані до суду першої інстанції - примітка суду), а також належним чином засвідчені копії акту надання послуг №1 від 17.01.2022 та рахунку №1 від 17.01.2022.

04.02.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач з посиланням на те, що:

- суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний договір відповідає нормам закону і його укладення не є підставою для переходу прав власності або користування на земельну ділянку, а право на забудову земельної ділянки реалізується саме її користувачем (відповідачем);

- умовами спірного договору не передбачено передання позивачу виключних функцій замовника будівництва, а з його змісту слідує, що замовником будівництва є саме відповідач, в свою чергу позивач діє як уповноважена особа, яка представляє інтереси замовника (відповідача);

- ч. 2 ст. 8, ч. 4 ст. 26, ч. 2 ст. 30, ч. 2 ст. 29, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на які посилається позивач, не обґрунтовують його правову позицію та суперечать твердженням про те, що законодавство забороняє передачу функцій замовника будівництва третім особам, які не є користувачами/власниками земельної ділянки;

- позивач не аргументує яке його право порушено при укладенні спірного договору за захистом якого він звернувся до суду оскільки порушення його прав не відбувалось,

просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

08.02.2022 судове засідання не відбулося, в зв`язку з перебуванням головуючого судді Руденко М.А. на лікарняному, з огляду на що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 розгляд апеляційної скарги приватного підприємства «Альянс Новобуд» на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21 призначено на 15.03.2022 о 10 год. 30 хв.

16.02.2022 до суду від відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в якій відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 000,00 грн. До вказаної заяви відповідачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатським об`єднанням «Атлас Лігал» договору про надання правової допомоги від 01.07.2021, додаткової угоди № 2 від 15.02.2022 до вказаного договору, акту надання послуг №2 від 15.02.2022 та рахунку №2 від 15.02.2022.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання, призначене на 15.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.05.2022 на 10 год. 30 хв.

17.05.2022 від позивача до суду надійшло клопотання про стягнення судових витрат в якому позивач просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн. До вказаного клопотання позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №2 від 26.11.2021 до вказаного договору, акту надання послуг №2 від 20.02.2022 та рахунку №1 від 20.02.2022.

Станом на 24.05.2022 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

24.05.2022 під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, рішення скасувати прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 позивач як сторона 2 та відповідач як сторона 1 уклали договір №1-03 ПФЗ Інвестиційний договір (далі Договір) (а.с. 14-27 т.1) в п. 2.1 якого погодили, що предметом цього Договору є зобов`язання та права сторін по проектуванню та будівництву Об`єкта на Земельній ділянці, шляхом передачі повноважень (функцій) замовника будівництва стороні 2 та отримання кожною зі сторін своєї частини в збудованому Об`єкті та/або іншої вигоди (майна та/або коштів, та/або майнових прав, та/або результатів виконаних робіт чи наданих послуг) в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

За змістом розділу 1 Договору Визначення термінів:

- Земельна ділянка - визначена в Додатку №1 (План Земельної ділянки) до Договору земельна ділянка площею: 9 376,00 кв.м., розташована на проспекті Героїв Сталінграду, 44-Б в Оболонському районі міста Києва, з цільовим призначенням - для будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями підземною автостоянкою;

- Будівельний майданчик - територія Земельної ділянки, щодо якої у встановленому чинним законодавством України порядку оформлено договір оренди Земельної ділянки та всі дозволи та погодження, необхідні для будівництва Об`єкта;

- Договір оренди Земельної ділянки - договір оренди земельної ділянки площею 9 376,00 кв.м. квадратних метрів на проспекті Героїв Сталінграду, 44-Б в Оболонському районі міста Києва, укладений між відповідачем та Київською міською радою 28.03.2005 №228 (а.с. 30-36 т.1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З., зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів від 01.04.2005 за №78-6-00268, в редакції, встановленій рішенням господарського суду міста Києва від 06.05.2015 №910/8109/15-г (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 31.08.2015 №43019764, номер запису про інше речове право 10978622, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.08.2015 №24023204);

- Об`єкт, Об`єкт будівництва - житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою, що має бути збудований на Земельній ділянці з усім необхідним устаткуванням, інженерними мережами, благоустроєм та іншими необхідними згідно з Проектом роботами;

- Проект, Проектно-кошторисна документація - узгоджені позивачем текстові та графічні матеріали для будівництва Об`єкта, погоджені компетентними органами в установленому порядку та затверджені відповідачем, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні вирішення, а також кошториси Об`єкта.

- Функції Замовника - передбачені законодавством права та обов`язки, дії замовника будівництва Об`єкта (юридичної особи, яка має намір щодо забудови Земельної ділянки, укладає всі необхідні для будівництва Об`єкта договори, контролює вартість, терміни, якість виконаних робіт та здійснює їх оплату, а також здійснює інші функції замовника), що за цим Договором передаються позивачу, включаючи, але не обмежуючись цим: організація та фінансування в повному обсязі, отримання вихідних даних для проектування Об`єкта, в тому числі містобудівних умов та обмежень; договору на розробку Проекту та його погодження з компетентними органами відповідно до вимог законодавства; в разі потреби внесення та погодження будь-яких коригувань Проекту, фінансування експертизи Проекту, в межах своєї компетенції забезпечення отримання вихідних даних, дозвільної документації, технічних умов, погоджень та дозволів від відповідних державних органів та організацій та позитивних експертних висновків, що є необхідними для розробки або коригування Проекту та для будівництва Об`єкта відповідно до законодавства; організація та фінансування в повному обсязі будівництва Об`єкта, а також всіх інших витрат, пов`язаних з будівництвом Об`єкта та прийняттям його в експлуатацію, укладення договору генерального підряду на будівництво Об`єкта, договорів з виконавцями робіт та послуг, договорів на постачання будівництва Об`єкта матеріалами та обладнанням, засобами, інструментами та будівельною технікою, транспортом, машинами і механізмами та пальним, договорів на електропостачання та водопостачання будівництва Об`єкта тощо, проведення розрахунків з контрагентами за вказаними договорами та прийняття результатів виконання цих договорів; вирішення та узгодження з громадськістю питання будівництва Об`єкта, забезпечення фінансування авторського та технічного наглядів при будівництві Об`єкта, права та обов`язки, а також дії щодо отримання необхідних дозволів на будівництво Об`єкта, розробки та погодження Проектно-кошторисної документації, будівництва Об`єкта, виконання інших дій, визначених цим Договором та законодавством, необхідних для будівництва Об`єкта.

Пунктом 2.1.1 Договору сторони погодили, що відповідач передає позивачу з дати підписання цього Договору на період проектування та будівництва об`єкта виконання Функцій Замовника щодо проектування та будівництва Об`єкта (окрім тих, що відповідно до умов даного Договору та законодавства покладено на відповідача), що розташований на проспекті Героїв Сталінграду, 44-Б в Оболонському районі міста Києва, а позивач приймає та зобов`язується належним чином виконувати зазначені функції замовника та відповідні зобов`язання на умовах, визначених цим Договором.

Цей Договір, якщо це необхідно, становитиме достатній доказ повноважень позивача щодо виконання юридичних дій та своїх обов`язків, передбачених цим Договором, а також щодо представництва інтересів сторін перед будь-якими третіми сторонами стосовно будь-яких питань, пов`язаних із виконанням цього Договору. В окремих випадках, в разі неможливості відповідача діяти від свого імені при виконанні Функцій Замовника на підставі цього Договору, позивач вправі звертатися до відповідача за отриманням відповідної довіреності, що надається відповідачем протягом трьох робочих днів з дня отримання відповідного звернення від позивача (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 2.4 Договору підписанням цього Договору відповідач передає позивачу Функції Замовника з правами та зобов`язаннями, визначеними цим Договором.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати Договір недійсним як такий, що суперечить положенням законодавства, а саме ст. 8, п. 4, 5 ст. 26, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 93, 123. 124, 125 Земельного кодексу України, ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі», ч. 3 ст. 413 ЦК України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним інвестиційного договору №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 року, оскільки відповідач, як особа, що отримала земельну ділянку в оренду, користуючись можливістю вибору форм організації будівництва, його фінансування уклав з позивачем оспорюваний договір, за яким передав позивачу окремі функції замовника будівництва. Зазначив, що положення спірного інвестиційного договору не містять умов щодо продажу або передачі земельної ділянки на праві користування позивачу, тому останній не породжує, не змінує і не припиняє право на цю ділянку у сторін. Укладання цього договору не є підставою для переходу права власності або користування на земельну ділянку.

Також вказав на те, що відсутність у позивача відповідної ліцензії на здійснення функцій фінансування будівництва не свідчить про незаконність пункту 4.3.8 та інвестиційного договору в цілому, оскільки набуття статусу управителя коштами для здійснення фінансування будівництва чи залучення інших управителів залежить виключно від позивача, включення у оскаржуваний інвестиційний договір пункту 4.3.8 про обов`язок позивача здійснювати фінансування будівництва не порушує вимог законодавства.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів зазначає про те, що укладений між сторонами Договір містить елементи різних договорів і за своєю правовою природою є змішаним договором, тому до таких договірних відносин застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Разом з тим, відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору) планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору) проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 413 ЦК України передбачено, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Аналогічні за змістом положення містіть ч. 3 ст. 102-1 ЗК України.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною другою цієї статті випадків. Право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди.

При цьому умови укладеного між відповідачем та Київською міською радою договір оренди земельної ділянки від 28.03.2005 (а.с. 30-36 т.1) не передбачають права позивача (орендаря) передавати земельну ділянку в користування третім особам, без згоди орендодавця.

З аналізу названих норм випливає, що:

- право на забудову земельної ділянки та функції замовника будівництва нерозривно пов`язані з правом власності особи на земельну ділянку або правом користування земельною ділянкою, наданою для будівництва;

- функції замовника будівництва не можуть передаватися на підставі договору, так як не є відчужуваним правом;

- функції замовника будівництва можуть перейти до іншої особи у разі набуття такою особою статусу замовника будівництва, а для цього необхідно отримати належним чином оформлене право на використання під будівництво земельної ділянки, або право на забудову чужої земельної ділянки (суперфіцій);

- делегування функцій замовника будівництва без набуття права користування земельною ділянкою можливе лише у випадках прямо передбачених законом.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що за Договором йому фактично було передано всі функції замовника спірного будівництва, в той час як відповідач стверджує, що позивачу було передані частину функції замовника вказаного будівництва, окрім тієї, що законом не передається про що свідчить те, що положення Договору не містять умов щодо продажу або передачі земельної ділянки на праві користування позивачу, а тому даний договір не породжує, не змінює і не припиняє право на цю ділянку у сторін, а відтак право на забудову земельної ділянки реалізується саме її користувачем (відповідачем).

Колегія суддів вважає позицію відповідача помилковою з огляду на наступне.

Незважаючи на те, що п. 2.2.1 Договору містить посилання на те, що за Договором відповідач передає позивачу виконання функцій замовника щодо проектування та будівництва Об`єкта, окрім тих, що відповідно до умов даного Договору законодавством покладено на відповідача, як вказаний пункт, так і інші пункти Договору не містять жодних визначень щодо того, які саме функцій замовника не передаються позивачу.

В свою чергу у п. 4.1.1 Договору сторони погодили, що підписанням цього Договору відповідач зобов`язався передати позивачу всі Функції Замовника в обсязі, необхідному згідно з вимогами чинного законодавства України для реалізації цього Договору; факт передачі позивачу Функцій Замовника підтверджується підписанням цього Договору.

При чому у статті 1 Договору Визначення термінів сторонами встановлено, що Функції Замовника - передбачені законодавством права та обов`язки, дії замовника будівництва Об`єкта (юридичної особи, яка має намір щодо забудови Земельної ділянки, укладає всі необхідні для будівництва Об`єкта договори, контролює вартість, терміни, якість виконаних робіт та здійснює їх оплату, а також здійснює інші функції замовника), що за цим Договором передаються позивачу.

Отже умови Договору фактично передбачають передачу відповідачем позивачу всіх функцій замовника будівництва.

Згідно з ДБН А.3.1-5-2009 будівельний майданчик це виробнича територія, на якій розміщуються об`єкти будівництва, а також машини, матеріали, конструкції, виробничі і санітарні приміщення, які використовуються в процесі будівництва.

За умовами розділу 1 Договору Визначення термінів під поняттям будівельного майданчику сторони розуміють всю територію земельної ділянки яка була відповідачу передана в оренду за укладеним з Київською міською радою договором оренди земельної ділянки площею від 28.05.2005.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом розділу 4 Договору слідує, що:

- відповідач зобов`язався протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання дозвільного документу на Будівництво Об`єкта передати позивачу Будівельний майданчик за актом приймання-передачі для здійснення будівництва Об`єкта;

- орендна плата за користування Земельною ділянкою у періоді дії Договору має сплачуватись саме позивачем, що безумовно свідчить про те, що саме він є землекористувачем Земельної ділянки в розумінні Закону України «Про оренду землі»;

- саме позивач зобов`язується забезпечити виконання вимог, викладених в Договорі оренди Земельної ділянки, які відносяться до Функцій Замовника.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Договір фактично передбачав відчуження за плату права користування та права забудови земельної ділянки комунальної власності відповідачем, як користувачем земельної ділянки комунальної власності, наданої йому для забудови, позивачу, який не є користувачем земельної ділянки, згідно договору оренди земельної ділянки від 28.03.2005 року, що суперечить вимогам закону.

Щодо заперечень відповідача проти позову колегія суддів зазначає про те, законодавчо дозволена можливість передачі окремих функцій замовника будівництва не спростовує того, що за Договором позивачу були передані і ті функції замовника будівництва передача яких нерозривно пов`язані з правом власності особи на земельну ділянку або правом користування земельною ділянкою, наданою для будівництва.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними послання позивача на те, що умови Договору суперечать положенням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» оскільки позивач не будучі управителем коштів згідно вимог Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», не може здійснювати визначене п. 4.3.8 Договору фінансування будівництва, в тому числі за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, так як відсутність у позивача відповідної ліцензії на здійснення функцій фінансування будівництва не свідчить про незаконність п. 4.3.8 Договору в цілому, оскільки набуття статусу управителя коштами для здійснення фінансування будівництва чи залучення інших управителів залежить виключно від позивача, а включення у Договір п. 4.3.8 про обов`язок позивача здійснювати фінансування будівництва не порушує вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всі викладені вище обставини у сукупності свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним укладеного між сторонами Договору як такого, що не відповідає вимогам ст.ст. 8, 26, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 413 ЦК України, ч. 3 ст. 102-1 ЗК України, ст. 8-1 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення господарського суду Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21 підлягає скасуванню, позов задовольняється повністю, визнається недійсним украдений між сторонами договір № 1-03 ПФЗ Інвестиційний договір.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга приватного підприємства «Альянс Новобуд» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, а також судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи загалом під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем було подано дві заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме:

- до суду першої інстанції 03.09.2021 подано заяву про уточнення позовних вимог в якій позивач (а.с. 102-104 т.1), окрім суми сплаченого ним судового збору, просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 40 000,00 грн. До вказаної заяви позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021 (а.с. 105-106 т.1), додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до вказаного договору (а.с. 107 т.1).

Стягнути з відповідача вказані витрати позивач просив і у поданих до суду апеляційної інстанції 27.01.2022 додаткових поясненнях до апеляційної скарги до яких, окрім тих доказів, які ним були додані до вищезгаданої заяви про уточнення позовних вимог, позивачем були додані належним чином засвідчені копії акту надання послуг №1 від 17.01.2022 та рахунку № 1 від 17.01.2022 (а.с. 227,228 т.1);

- до суду апеляційної інстанції 13.05.2022 подано клопотання про стягнення судових витрат в якому позивач просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн. До вказаного клопотання позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021 (а.с. 197-198 т.2), додаткової угоди №2 від 26.11.2021 до вказаного договору, акту надання послуг №2 від 20.02.2022 та рахунку №1 від 20.02.2022.(а.с. 227, 228 т.1)

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України в суді першої інстанції є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а в суді апеляційної інстанції - апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу тощо, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн., які були понесенні в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи слідує, що у клопотанні про стягнення судових витрат, яке надійшло до суду апеляційної інстанції 13.05.2022, позивач просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн. До вказаного клопотання позивачем додані належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №2 від 26.11.2021 до вказаного договору, акту надання послуг №2 від 20.02.2022 та рахунку №1 від 20.02.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Як встановлено вище, за змістом положень ч. 1 ст. 124 ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та які очікує понести в суді апеляційної інстанції, він мав подати разом апеляційною скаргою, проте у апеляційній скарзі ним вказаного розрахунку наведено не було.

При цьому з відповідною заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у якій позивач фактично навів розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікує понести в суді апеляційної інстанції, позивач до суду апеляційної інстанції звернувся лише 17.05.2022, тобто майже через шість місяців після написання апеляційної скарги (апеляційна скарга датована 29.11.2021 - примітка суду).

Колегія суддів зазначає про те, що з доданих позивачем копій додаткової угоди №2 від 26.11.2021 до укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021 слідує, що станом на дату її підписання (тобто до написання та подачі апеляційної скарги до суду - примітка суду) сторони дійшли згоди як щодо обсягів, які і щодо вартості всього об`єму професійної правничої допомоги, яка має бути надана позивачу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, визначивши, що вказані послуги складаються з: аналізу рішення суду першої інстанції, підготовки та подачі в суд апеляційної скарги, вартість - 24 000,00 грн.; ознайомлення та вивчення правової позиції, викладеної у відзиві на апеляційну скаргу, формулювання правової позиції для захисту клієнта у суді, вартість - 3 000,00 грн.; представництво інтересів клієнта в Північному апеляційному господарському суді (за справу в апеляції та незалежно від кількості судових засідань), вартість - 15 000,00 грн.

За змістом ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, будучі при цьому обізнаним як про факт понесення ним таких витрат, так і про їх вартість, колегія суддів, користуючись наданим їх ч. 2 ст. 124 ГПК України правом, відмовляє у відшкодуванні витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн., які були понесенні в суді апеляційної інстанції.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. які були понесенні в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вказана правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011(925/1502/20).

З матеріалів справи слідує, що:

- у заяві про уточнення позовних вимог позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат визначивши, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката становлять 40 000,00 грн. та просив стягнути вказані витрати з відповідача. До вказаної заяви позивачем були додані докази понесення таких витрат, а саме належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до вказаного договору;

- як у вказаній заяві, так і будь-яких в інших заявах, які були подані суду першої інстанції, позивач не звертався до суду з клопотанням про надання ним відповідних доказів понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, проте додаткові докази на підтвердження понесення таких витрат (належним чином засвідчені копії акту надання послуг №1 від 17.01.2022 та рахунку №1 від 17.01.2022) були подані ним безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

З огляду на вказані обставини додані позивачем до додаткових пояснень до апеляційної скарги, які надійшли до суду апеляційної інстанції 27.01.2022, належним чином засвідчені копії акту надання послуг №1 від 17.01.2022 та рахунку №1 від 17.01.2022 при розгляді заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн., які були понесенні в суді першої інстанції, колегією суддів не враховуються так як були подані з порушенням встановленого ГПК України строку.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Як встановлено вище, на підтвердження факту понесення позивачем в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн., ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії укладеного з адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021, додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до вказаного договору.

Зі змісту укладеного між позивачем як Клієнтом та адвокатом Банцер Оксаною Володимирівною як Адвокатом договору про надання правової допомоги №02/07 від 02.07.2021 (далі Договір) слідує, що:

- Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах усіх інстанцій під час здійснення, цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань (п. 1.1);

- визначений цим Договором об`єм правової допомоги може бути змінений (збільшений/зменшений) за згодою сторін, шляхом укладення додаткової письмової угоди (п. 2.2);

- розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін (п. 3.1).

У додатковій угоді №1 від 02.07.2021 до Договору сторонами погоджено, що:

- дана додаткова угода визначає перелік та порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокату за надання правової допомоги у справі за позовом Клієнта про визнання недійсним з моменту укладення Договору. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої інстанції (господарський суд міста Києва) (п. 1);

- вартість послуг 40 000,00 грн. Назва послуги: попереднє вивчення документів, формування позиції та попереднє консультування Клієнта, вартість - 2 000,00 грн.; підготовка позовної заяви та подача в суд, вартість - 15 000,00 грн.; підготовка відповіді на відзив та подача в суд, вартість - 10 000,00 грн.; ознайомлення з наданими (надісланими) учасниками справи документами та їх правовий аналіз, вартість 1 000,00 грн.; усне консультування клієнта (за одну справу), вартість 1 500,00 грн.; складання інших процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи, вартість 3 000,00 грн.; представництво інтересів в суді першої інстанції (за одну справу), вартість 7 500,00 грн. (п. 2);

- оплата вартості послуг здійснюється Клієнтом після винесення рішення судом першої інстанції та підписання акту приймання-передачі правової допомоги (п. 3.1);

- правова допомога вважається наданою після підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги (п. 5.1).

Отже, за змістом додаткової угоди №1 від 02.07.2021 до Договору належним доказом надання правової допомоги та, відповідно, виникнення у позивача права на стягнення її вартості є підписаний Клієнтом та Адвокатом акт приймання-передачі наданої правової допомоги.

Водночас позивачем відповідного акту приймання-передачі наданої правової допомоги у визначені ГПК України строки до суду подано не було, що свідчить про те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження понесення позивачем в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів відмовляє у відшкодуванні витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. які були понесенні в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства «Альянс Новобуд» на рішення господарського суду Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Києва від 09.11.2021 у справі №910/11425/21 скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Визнати недійсним Договір №1-03 ПФЗ від 16.03.2020 Інвестиційний договір від 16.03.2020, укладений між приватним підприємством «Альянс Новобуд» та товариством з обмеженою відповідальністю «Соул».

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Соул» (01001, м. Київ, вул. Михайлівська 18 літера В, ідентифікаційний код 32526123) на користь приватного підприємства «Альянс Новобуд» (07400, м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава , буд. 15, н.п. 104, ідентифікаційний код 34591922) витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

7. Матеріали справи №910/11425/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 13.06.2022

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук