ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року м.Дніпро Справа № 904/5326/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник позивача: Мицько Роман Миколайович (в режимі відеоконференції)

Представник відповідача: Астраханцева Л.Т. (ЦАГС)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 року у справі №904/5326/19 (суддя Крижний О.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпро

про стягнення інфляційних втрат у розмірі 25 037 462, 70 грн. та визнання недійсним правочину у вигляді заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" із позовом про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №13-17-ВТВ (за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року (включно)) у розмірі 25 037 462,70 грн. та визнання недійсним правочину у вигляді заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 у справі №904/5326/19 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задоволено повністю.

Суд стягнув з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання за договором №13-137-ВТВ (за період з лютого по грудень 2018 року) у розмірі 25 037 462,70 грн.

Суд визнав недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 25 037 462,70 грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 по справі №904/5326/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" відмовити у повному обсязі, заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсним правочину, подану на підставі статті 237 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт вважає, що суд безпідставно не визнав правомірності проведеного зарахування однорідних зустрічних вимог, не врахувавши правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.04.2019 у справі №918/541/18, оскільки для визнання недійсним правочину про припинення зобов`язання зарахуванням однорідних зустрічних вимог недостатньо лише одного факту незгоди сторони з проведеним зарахуванням. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом.

В основу рішення судом покладено судження щодо необхідності дотримання вимог про безспірність, в той же час, судом не надана правова оцінка усім обставинам та доказам в сукупності, а саме, джерелу виникнення переплати, документам, якими оформлені правовідносини з приводу її передачі - звіт незалежного аудитора, постанову про закриття кримінального провадження, договір про відступлення права вимоги, який є дійсним та таке інше.

Апелянт посилається на безпідставність висновків суду щодо стягнення інфляційних, які повинні бути списані в силу положень Закону України « Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру інфляційних, суд не врахував відсутність вини та не прийняв до уваги докази, які підтверджують наявність підстав для зменшення інфляційних: дії боржника щодо намагання належним чином виконати зобов`язання; ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 у справі №904/5326/19 та відмови у позові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2022 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 у справі №904/5326/19; зазначено, що про дату та місце судового засідання учасники провадження у справі будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2022 року розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 року у справі №904/5326/19 призначено в судове засідання на 13.06.2022 о 09.00 год.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

13.06.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - покупець) підписаний договір купівлі-продажу природного газу №13-137-ВТВ від 04.01.2013р. За умовами вказаного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця (пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №11 від 05.02.2015р.) передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 173534,749тис.куб.м., у тому числі у 2013 році 39508,910 тис. куб.м., у 2014 році до 56998,899 тис.куб.м., у 2015 році до 74858,060 тис.куб.м.

Продавець передає покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" - на газорозподільних станціях (ГРС)ДК "Укртрансгаз". Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (пункт 3.1 договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013, №2 від 08.08.2013, №3 від 31.12.2013, №4 від 28.04.2014, №5 від 15.05.2014, №6 від 10.06.2014, №7 від 05.09.2014, №8 від 10.11.2014, №9 від 03.12.2014, №10 від 22.12.2014, №11 від 05.02.2015, №12 від 10.03.2015, №13 від 03.04.2015, №14 від 12.05.2015, №15 від 03.06.2015, №15 від 10.07.2015, №17 від 12.10.2015, №18 від 28.10.2015, №19 від 27.11.2015 сторонами вносилися зміни до пункту 5.2 договору на купівлю-продаж природного газу № 13-137-ВТВ від 04.01.2013 в частині вартості природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 року) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між продавцем і покупцем.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16, яка залишена в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 348222726,62грн. заборгованості за природний газ, 3583797,82грн. 3% річних, 9972484,42 грн. інфляційних втрат, 181027,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

В подальшому позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про стягнення 23241867,53грн. - пені, 18679583,84грн. - 3 % річних, 102636617,66грн. - інфляційних витрат, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-137-ВТВ від 04.01.2013, в частині своєчасності розрахунків за поставлений природний газ, за наслідками якого позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 23241867,53грн. за загальний період з 14.05.2016 по 20.07.2016, 3% річних у розмірі 18679583,84 грн. за загальний період з 14.05.2016 по 27.02.2018 та суму інфляційної складової у розмірі 102636617,66 грн. за загальний період з квітня 2016 року по січень 2018 року

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі №904/1209/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.08.2019, позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства з газопостачання та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 3% річних в розмірі 18679583,84 грн., інфляційну складову в розмірі 81075510,99 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 616700,00 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 23241867,53 грн., суми інфляційної складової в розмірі 8699756,44 грн. - відмовлено.

Провадження у справі в частині стягнення суми інфляційної складової в розмірі 12861350,23 грн. - закрито та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду строком на один рік.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ від 04 липня 2011року № 13/210/10 та від 12 вересня 2011року № 6/433-42/183).

Звертаючись до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" із позовом про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №13-17-ВТВ (за період з лютого 2018 року (включно) по грудень 2018 року (включно)) у розмірі 25 037 462,70 грн., позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилався на те, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №13-17-ВТВ, оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості, а тому позивач має право нараховувати та стягувати з відповідача суми, передбачені статтею 625 ЦК України, зокрема, інфляційні втрати за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року.

Звертаючись до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" із вимогами про визнання недійсним правочину у вигляді заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219, позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилався на те, що заява відповідача від 22.11.2019 №490007.1-Сл-19283-1119, за якою відповідач набув право вимоги на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) та АТ "Дніпропетровськгаз" (новий кредитор) договору від 22.11.2019 №22-11/19 про відступлення права вимоги щодо виконання грошового зобов`язання в сумі 25 037 462,70 грн., є безпідставною та такою, що не створює для НАК "Нафтогаз України" будь-яких прав та обов`язків, а тому не визнає і заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20086-1219.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення інфляційних у заявленому розмірі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів погашення заборгованості, стягнутої судовими рішеннями, які набрали чинності, в той час, як чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Задовольняючи вимогу позивача про визнання одностороннього правочину у вигляді заяви від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних вимог на суму 25037462,70 грн. недійсним, господарський суд першої інстанції виходив з того, що НАК "Нафтогаз України" у повідомленні №39-6696/1.24-19 від 11.12.2019 не визнало непогашеного грошового зобов`язання перед АТ "Дніпропетровськгаз" (а.с.126, т.1); що первинними бухгалтерськими документами не підтверджена заборгованість третьої особи, яка відступила відповідачу право вимоги, перед позивачем, відтак відсутні правові підстави для проведення заліку взаємних зустрічних однорідних вимог.

Зважаючи на те, що грошові вимоги ПАТ "Дніпропетровськгаз" до АТ НАК "Нафтогаз України" на суму 25037462,70 грн., які є предметом заліку за заявою від 06.12.2019, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, суд першої інстанції дійшов до висновку, що правочин, оформлений відповідачем заявою від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним, як такого, що вчинений з недодержанням вимог ч.1 ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної чинності у справах № 904/4470/16 та №904/1209/18 стягнута на користь позивача заборгованість за договором № 13-17-ВТВ, дані обставини не підлягають доказуванню у межах даної справи.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах ВСУ від 04 липня 2011року № 13/210/10 та від 12 вересня 2011року № 6/433-42/183 викладена правова позиція про те, що чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а тому кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України .

Оскільки в межах даної справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості, стягнутої судовими рішеннями, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про право позивача нараховувати та стягувати з відповідача інфляційні втрати за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року у сумі 25 037 462,70 грн.( у межах заявлених позивачем вимог)

Щодо вимог позивача про визнання недійсним правочину у вигляді заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст. 601 ЦК України.

У разі якщо угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) та АТ "Дніпропетровськгаз" (новий кредитор) укладено договір №22-11/19 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги до АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо виконання грошового зобов`язання в сумі 25 037 462,70 грн., яке виникло у зв`язку із невиконанням АТ "НАК "Нафтогаз України" постанов КМУ від 30.01.2019 №63 та від 27.02.2019 №143 в рамках договорів укладених між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та АТ "НАК "Нафтогаз України" в частині вартості отриманого природного газу, а саме: договори №16-106-Н від 302.12.2015, №16-405-Н від 28.10.2016, №17-2014-Н від 12.04.2017, №17-404-Н від 29.09.2017, №18-504-Н від 05.11.2018, який був розподілений населенню, в тому числі АТ "Дніпропетровськгаз".

22.11.2019 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", як новий кредитор за договором відступлення права вимоги, звернувся до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вимогою про виконання грошового зобов`язання №490007.1-Сл-19282-1119 в сумі 25 037 462,70 грн.

Відповідно до вказаної вимоги АТ "Дніпропетровськгаз" вимагало АТ "НАК "Нафтогаз України" у семиденний термін з дня пред`явлення даної вимоги перерахувати грошові кошти в сумі 25 037 462,70 грн.

Відповідач посилався на те, що 08.02.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами". Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що не допускається:

- нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- нарахування постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованості за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року №619, в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

Постановою КМУ від 08.06.1996 №619 в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 року, були встановлені наступні норми споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників:

- плита газова за наявності централізованого постачання гарячої води - 9.8 куб.м (людино-місяць)

- плита газова у разі відсутності централізованого постачання гарячої води та газового водонагрівача- 18.3 куб.м (людино-місяць)

- плита газова та газовий водонагрівач - 23.6 куб.м (людино-місяць)

Протягом 2015-2019 років ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" закуповувало у АТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ для потреб населення, в тому числі для споживачів без газових лічильників. Всього за період з липня 2015 року до 01 лютого 2019 року (нові норми споживання набрали чинність 08 лютого 2019 року) ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" було придбано газу на загальну суму 18 491 405 367,83 грн. (договори купівлі-продажу газу від 30.06.2015 №15-709-Н, від 30.12.2015 №16-106-Н, від 28.10.2016 №16-405-Н, від 12.04.2017 №17-204-Н, від 29.09.2017 №17-404-Н, від 05.11.2018 №18-504-Н).

Вартість газу, придбаного у АТ "НАК "Нафтогаз України" для потреб населення без лічильників газу, склала 2 695 872 831,12 грн., залишок суми, який підлягав коригуванню, складав 1 756 256 489,16 грн.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" листом від 28.02.2019 року №49703-Сл-3292-0219 були направлені коригуючі акти вартості отриманого природного газу та акти-розрахунки до них з проханням в термін до 01.03.2019 року здійснити відповідні коригування заборгованості та штрафних санкцій в обліку АТ "НАК "Нафтогаз України" та повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 року до 01 лютого 2019 року (у розрізі договорів).

Однак, 02.04.2019 АТ "НАК "Нафтогаз України" коригуючі акти приймання-передачі та акти-розрахунки до них були повернені без розгляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143 (яка відтворює зміст пунктів 2 та 3 Постанови КМУ від 30.01.2019 №63) передбачено наступне:

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року №619, в редакції, що діяла до 1 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

З огляду на те, що наведені норми є обов`язковими до виконання суб`єктами, на яких поширюють свою дію, ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" повторно листом від 11.04.2019 року №49703-Сл-5589-0419 направило на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" коригуючі акти вартості отриманого природного газу та акти-розрахунки до них з проханням в термін до 01.05.2019 року здійснити відповідні коригування заборгованості та штрафних санкцій в обліку АТ "НАК "Нафтогаз України" та повідомити суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 року до 01 лютого 2019 року (у розрізі договорів).

Оскільки АТ "НАК "Нафтогаз України" не виконало положення постанов Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 та від 27.02.2019 №143, апелянт вважає, що у АТ "НАК "Нафтогаз України" виникло зобов`язання перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" повернути суму переплати ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" за природний газ, придбаний для потреб побутових споживачів у період з липня 2015 року до 01 лютого 2019 року на підставі договорів купівлі-продажу газу від 30.06.2015 №15-709-Н, від 30.12.2015 №16-106-Н, від 28.10.2016 №16-405-Н, від 12.04.2017 №17-204-Н, від 29.09.2017 №17-404-Н, від 05.11.2018 №18-504-Н, у сумі 1 756 256 489,16 грн.

Відповідачем - Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" скеровано Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог №490007.2-Сл-20087-1219 від 06.12.2019, яка обґрунтована тим, що АТ "НАК "Нафтогаз України" має перед АТ "Дніпропетровськгаз" непогашене грошове зобов`язання у сумі 25 037 462,70 грн., яке виникло у зв`язку з невиконанням вимоги від 22.11.2019.

На підставі викладеного та керуючись ст.601 ЦК України АТ "Дніпропетровськгаз" заявило про припинення зобов`язання, яке виникло у справі №904/5326/19 в сумі 25 037 462,70 грн., що свідчить про відсутність заборгованості АТ "Дніпропетровськгаз" перед АТ НАК "Нафтогаз України" у справі №904/5326/19 у сумі 25 037 462,70 грн.

НАК "Нафтогаз України" у повідомленні №39-6696/1.24-19 від 11.12.2019 зазначило про те, що не визнає непогашеного грошового зобов`язання перед АТ "Дніпропетровськгаз" (а.с.126, т.1).

Відповідно до статті 601 ЦК України, зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду;

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню. Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач заперечував наявність у нього грошового зобов`язання перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", частина якого була відступлена останнім на користь АТ "Дніпропетровськгаз" та в подальшому стала предметом заліку, тобто між сторонами існувала неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, що вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, та як наслідок, свідчить про відсутність всіх необхідних умов, передбачених ст. 601 ЦК України, для здійснення такого зарахування.

Зокрема, згідно з п.4.1 договору купівлі-продажу природного газу №15-709-Н від 30.06.2015 (а.с.166-171, т.1) кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця або за нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою КМУ від 08.06.1996 №619, у разі використання газу побутовими споживачами за відсутності в них газових лічильників.

Згідно з п.4.1 договорів купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015 (а.с.189-193, т.1), № 16-405-Н від 28.10.2016 (а.с.220-225, т.1); № 17-204-Н від 12.04.2017 (а.с.244-248, т.1), № 17-404-Н від 29.09.2017 (а.с.5-10, т.2), 18-504-Н від 05.11.2018 (а.с.40-44, т.2) кількість газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу у відповідності до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затверджений постановою від 30.09.2015 №2493.

Зі змісту актів приймання-передачі природного газу, які складені на виконання вищезазначених договорів купівлі-продажу природного газу вбачається, що вони не містять посилання на обсяг газу, який був використаний населенням за відсутністю газових лічильників з застосуванням норм споживання природного газу, у зв`язку з чим неможливо зробити висновок про використання сторонами п.4.1 договору купівлі-продажу природного газу в частині застосування сторонами договору норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996 №619.

Станом на час складання третьою особою коригуючих актів та актів-розрахунків, розрахунки за договорами купівлі-продажу природного газу № 16-106-Н від 30.12.2015, №16-405-Н від 28.10.2016; № 17-204-Н від 12.04.2017, № 17-404-Н від 29.09.2017, 18-504-Н від 05.11.2018 були проведені, заборгованість була відсутня.

Наявні у справі акти приймання-передачі природного газу не містять посилання на обсяг газу, який був використаний населенням за відсутністю газових лічильників з застосуванням норм споживання природного газу, у зв`язку з чим неможливо зробити висновок про використання сторонами п.4.1 договору купівлі-продажу природного газу в частині застосування сторонами договору норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 08.06.1996р. №619.

Крім того, розрахунки проведені за договором без зауважень, у той час, як згідно з пунктами 3.4 ,3.5, 3.6 договорів (відповідно) визначено, що корегування планових обсягів газу оформляється Покупцем у вигляді заявки, чого на час чинності правовідносин зроблено не було; норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників не враховані і у актах між ПАТ "Дніпропетровськгаз" та третьою особою.

Довідки до актів, підписані відповідачем, не можуть бути враховані, оскільки вони не узгоджені зі змістом самих актів, які ці норми не враховують.

Таким чином, суд правильно зазначив, що первинними бухгалтерськими документами не підтверджена заборгованість третьої особи перед позивачем, відтак відсутні правові підстави для проведення заліку взаємних зустрічних однорідних вимог.

Зважаючи на те, що грошові вимоги ПАТ "Дніпропетровськгаз" до АТ НАК "Нафтогаз України" на суму 25 037 462,70 грн., які є предметом заліку за заявою від 06.12.2019, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правочин, оформлений відповідачем заявою від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки односторонній правочин, оформлений відповідачем заявою від 06.12.2019 №490007.2-Сл-20087-1219 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання його недійсним, як такого, що вчинений з недодержанням вимог ч.1 ст. 203 ЦК України.

При цьому, доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення інфляційних з посиланням на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" і заявлені клопотання суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, є неспроможними і не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

29.08.2021 року набрав чинності Закон України від 14.07.2021 року № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким врегульована, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату.

Відповідно до ст. 5 Закону реструктуризації на умовах, визначених цим Законом, підлягає, зокрема, заборгованість за природний газ, переданий НАК "Нафтогаз України" операторам газорозподільних систем за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних потреб станом на розрахункову дату, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Так, згідно зі ст. 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" на реструктуризовану згідно з цим Законом заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню:

з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

за умови повного виконання підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

В той же час, статтею 2 даного Закону визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Таким чином, необхідною передумовою для застосування положень даного Закону є включення суб`єкта ринку природного газу до Реєстру та реалізація процедур, передбачених Законом.

Оскільки відповідачем не подано до матеріалів справи доказів реалізації процедур, передбачених Законом, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" до правовідносин сторін у справі №904/5326/19.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Доводи апелянта про помилковість висновків суду щодо неможливості зменшення розміру інфляційних, колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Апелянт посилається на те, внаслідок протиправних дій та бездіяльності державних органів при прийнятті власних актів, відповідач був позбавлений можливості в межах чинного законодавства та законодавчої вимоги цільового використання тарифної виручки здійснити розрахунки за договором через дію обставин, яких не мав змоги запобігти або усунути, але відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отже, інфляційні втрати не є штрафною санкцією, а тому обставини, на які посилається відповідач, у тому числі, неможливість відповідача виконувати умови договору через відсутність в тарифі на розподіл природного газу компенсації виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат ПАТ "Дніпропетровськгаз", який встановлює НКРЕКП, не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку компенсувати позивачу розмір інфляційних втрат за період невиконання рішення суду, яким встановлено наявність заборгованості за договором № 13-137-ВТВ від 04.01.2013.

Доводи апелянта про те, що вимоги відповідача є безспірними, оскільки виникли на підставі договору про відступлення права вимоги, який є діючим та не оскарженим, що свідчить про дійсність правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, є неспроможними з огляду на те, що не оспорений договір про відступлення права вимоги від 15.01.2020 №15-01/20 не встановлює грошових зобов`язань позивача, а лише замінює одну із сторін у раніше укладених договорах, тобто не впливає на вирішення даного спору.

При цьому, суд першої інстанції надав оцінку правомірності вимог, які зараховуються відповідачем, зазначивши про відсутність доказів, що чітко встановлюють та підтверджують конкретний розмір заборгованості Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" і, відповідно, підтверджують дійсність вимоги, що відступається.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 січня 2021 року у справі №910/11116/19 зазначила, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (п.п. 43-51 зазначеної постанови).

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором".

Як встановлено судом першої інстанції, відступлені відповідачу третьою особою вимоги на суму 25 037 462,70 грн. не підтверджені жодними доказами, оскільки долучені до матеріалів справи відповідачем постанови КМУ № 63,143, акти приймання-передачі природного газу, протокол засідання НКРЕКП, лист, постанова про закрття кримінального провадження не є належними доказами у виникненні заборгованості НАК « Нафтогаз України» перед ТОВ « Дніпропетровськгаз збут», яка в подальшому була відступлена останнім " АТ « Дніпропетровськгаз".

Інші доводи апелянта є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2021 року у справі №904/5326/19- залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.06.2022року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя М.О.Дармін