УХВАЛА

02 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 922/1014/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ТОВ "Євро-сервіс +": не з`явився,

ТОВ "Ньюф": Ус М.В.,

ТОВ "Родзинський Гроуп": Родзинський А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюф"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 (колегія суддів у складі: Медуниця О.Є. - головуючий, Зубченко І.В., Пелипенко Н.М.)

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 (суддя Усатий В.О.), постановлені за результатом розгляду кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюф"

у справі № 922/1014/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-сервіс +"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Євро-сервіс +" (далі - Боржник), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.

Стислий зміст вимог кредитора

2. У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюф" подало заяву з грошовими вимогами до Боржника, в якій (з урахуванням уточнень) просило включити до реєстру вимог кредиторів Боржника його вимоги в розмірі 7791755,82 грн (у четверту чергу), витрати зі сплати судового збору в розмірі 20776,69 грн (як ј судових витрат, понесених у справі №643/2637/16-ц) та 3524,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника (у першу чергу).

3. Заява обґрунтована посиланням на те, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц задоволено позов ПАТ "Укрсоцбанк" (далі - Банк), стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Боржника на користь Банку заборгованість за кредитним договором №839/3/27/38-6-134 від 28.12.2006 (далі - Кредитний договір) у розмірі 204789,81 доларів США та понесені судові витрати у розмірі 83106,76 грн у рівних частках з кожного. А ТОВ "Ньюф" набуло права вимоги до Боржника на підставі договору факторингу №1 від 16.01.2018, укладеного між Банком та ТОВ "Міжнародна факторингова група" (далі - Договір факторингу), а також договору про відступлення права вимоги (цесії) №1 від 17.01.2018, укладеного між ТОВ "Міжнародна факторингова група" та ТОВ "Ньюф" (далі - Договір відступлення).

Рух справи

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.07.2018 відхилено грошові вимоги ТОВ "Ньюф" (з урахуванням наданих уточнень) у повному обсязі.

5. Зазначена ухвала мотивована тим, що ТОВ "Ньюф" не надало суду первинних документів на підтвердження заявлених кредиторських вимог.

6. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.07.2018 затверджено реєстр вимог кредиторів Боржника в наступному складі: ТОВ "Юридична фірма "Родзинський та партнери" на суму 1021057,20 грн (четверта черга задоволення вимог кредиторів), 3524,00 грн судового збору (перша черга); ТОВ "Родзинський Гроуп" у розмірі 7170176,20 грн (четверта черга), 3524,00 грн судового збору (перша черга).

7. Постановою Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

8. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.07.2018, прийнято нове рішення про часткове задоволення грошових вимог ТОВ "Ньюф" до Боржника, визнано грошові вимоги кредитора ТОВ "Ньюф" до Боржника у загальній сумі 7446304,94 грн з включенням: суми 24300,69 грн до першої черги вимог кредиторів, суми 6274274,10 грн - до четвертої черги вимог кредиторів, суми 1147730,84 грн пені - до шостої черги вимог кредиторів.

9. Суд апеляційної інстанції у вказаній постанові дійшов висновку про те, що кредиторські вимоги ТОВ "Ньюф" до Боржника є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим визнав їх у розмірі, визначеному рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц, здійснивши перерахунок у гривневому еквіваленті станом на 05.06.2018.

10. Постановою Верховного Суду від 07.08.2019 постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.07.2018 скасовано, справу в частині розгляду кредиторських вимог ТОВ "Ньюф" направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

11. Постанова мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дослідили іпотечний договір №839/4/27/38/8-639 від 24.10.2008 (далі - Іпотечний договір), не перевірили характер та розмір кредиторських вимог ТОВ "Ньюф" з урахуванням положень статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку".

Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

12. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 частково задоволено заяву ТОВ "Ньюф" з грошовими вимогами до боржника, визнано грошові вимоги ТОВ "Ньюф" до Боржника в розмірі 20776,69 грн основного боргу та в розмірі 3524,00 грн витрат зі сплати судового збору, решту грошових вимог ТОВ "Ньюф" відхилено.

13. Ухвала мотивована тим, що зобов`язання за Кредитним договором та надана в їх забезпечення порука припинилися, оскільки ТОВ "Ньюф" скористалося своїм правом, передбаченим Іпотечним договором, та зареєструвало за собою право власності на іпотечне майно, вартість якого перевищує заявлені грошові вимоги ТОВ "Ньюф" у межах справи про банкрутство.

14. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Боржника на користь Банку понесені судові витрати у розмірі 83106,76 грн у рівних частках з кожного; доказів погашення Боржником заборгованості в розмірі 20776,69 грн (1/4 від 83106,76 грн) матеріали справи не містять.

15. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 ухвалу суду першої інстанції скасовано в частині часткового задоволення заяви ТОВ "Ньюф" з грошовими вимогами до боржника та в частині визнання грошових вимог ТОВ "Ньюф" до Боржника в розмірі 20776,69 грн основного боргу, а також у розмірі 3524,00 грн витрат зі сплати судового збору, відмовлено в задоволенні Заяви ТОВ "Ньюф".

16. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком про безпідставність заявлених ТОВ "Ньюф" грошових вимог з огляду на припинення зобов`язань за Кредитним договором внаслідок набуття ТОВ "Ньюф" права власності на іпотечне майно до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

17. Водночас апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що до ТОВ "Ньюф" у порядку правонаступництва не перейшло право вимоги зі сплати Боржником судового збору в розмірі 20776,69 грн, стягнутого рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц, оскільки сплата суми судового збору, визначеного рішенням суду, не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України, вона не була і не могла бути предметом відступлення за Договором факторингу та Договором відступлення.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

18. ТОВ "Ньюф" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції - в частині відхилення грошових вимог ТОВ "Ньюф", ухвалили нове рішення, яким визнати грошові вимоги кредитора ТОВ "Ньюф" у загальній сумі 7446304,94 грн з включенням суми 24300,69 грн до першої черги вимог кредиторів, у сумі 6274274,10 грн з включенням до четвертої черги вимог кредиторів, у сумі 1147730,84 грн пені з включенням їх до шостої черги вимог кредиторів.

19. Касаційна скарга мотивована наявністю підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.01.2020 у справі №911/3883/16, від 13.10.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 29.04.2020 у справі №906/557/19, від 16.06.2021 у справі №0417/7776/2012.

20. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 1291 Конституції України, частину 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтю 1 Кодексу України з процедур банкрутства, статті 509, 510, 512, 514-517 Цивільного кодексу України, частину 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", статті 75, 236 Господарського процесуального кодексу України.

21. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги преюдиційне значення ухвали Московського районного суду міста Харкова від 06.04.2018 у справі №643/2637/16-ц при вирішенні питання визнання грошових вимог до боржника в процедурі банкрутства.

22. Крім того, скаржник заперечує проти висновку судів першої та апеляційної інстанцій про те, що оскільки ТОВ "Ньюф" задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, то подальші грошові вимоги, які виплавають з Кредитного договору в силу частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку" є недійсними, оскільки чинне законодавство не встановлює для кредитора заборон щодо можливості задовольнити свої вимоги одночасно за рахунок обох способів забезпечення виконання зобов`язань.

23. При цьому скаржник наголошує, що ним заявлені вимоги не до позичальника, а до Боржника як до поручителя за Договором поруки, до того ж його вимоги ґрунтуються на судовому рішенні, що ухвалене до звернення стягнення на предмет іпотеки та є обов`язковим до виконання.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

24. Інші учасники справи у встановлений Судом термін відзиви на касаційну скаргу не надали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

25. Між Банком та ОСОБА_1 (позичальник) 28.12.2006 укладено Кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 276000 доларів США на умовах, визначених договором кредиту, зі сплатою процентів за користування кредиту в розмірі 12,8% з кінцевим терміном погашення 10.12.2016 на фінансування будівництва, придбання (інвестування) житла відповідно до договору пайової участі у фінансуванні будівництва №1-13/11 від 01.09.2006, укладеного між ОСОБА_1 та Боржником. ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання щомісячно до 10 числа кожного місяця згідно з графіком до договору погасити суму основної заборгованості.

26. У забезпечення виконання умов Кредитного договору між Банком, ОСОБА_1 та Боржником укладений договір поруки №839/4/27/38/6-313 (далі - Договір поруки), за яким Боржник зобов`язався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед Банком за Кредитним договором.

27. У подальшому 24.10.2008 між Банком (іпотекодержатель) та Боржником (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання громадянином ОСОБА_1 основного зобов`язання за Кредитним договором нежитлову будівлю літера "Е/1-2" загальною площею 4629,1 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

28. Згідно з пунктом 1.2 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 22909415,90 грн, що в еквіваленті складає 4448430,27 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на дату укладання цього договору.

29. Пунктом 4.5 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

30. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 у справі №910/32719/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016, відмовлено в задоволенні позову Боржника до Банку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

31. Вказаним судовим рішенням у справі №910/32719/15 встановлено, що: у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань з погашення кредиту за Кредитним договором Банк звернувся з вимогою щодо дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків; розмір заборгованості позичальника складає 183916,19 доларів США; заборгованість за відсотками - 10130,99 доларів США; 01.10.2015 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О. вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

32. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного суду від 29.08.2019 та Верховного Суду від 07.06.2021, задоволено позов про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Боржника на користь Банку заборгованості за Кредитним договором в розмірі 204789,81 доларів США, яка складається з 183916,19 доларів США простроченої заборгованості з повернення кредиту, 20873,62 доларів США заборгованості зі сплати процентів, 2500,30 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 2274,63 доларів США пені за несвоєчасне повернення відсотків. Також зазначеним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Боржника на користь Банку понесені судові витрати в загальному розмірі 83106,76 грн у рівних частках з кожного.

33. Між Банком та ТОВ "Міжнародна факторингова група" укладено Договір факторингу, за умовами якого Банк відступив ТОВ "Міжнародна факторингова група" право вимоги за Кредитним договором, зокрема, забезпечене іпотекою за Іпотечним договором та порукою за Договором поруки.

34. Між ТОВ "Міжнародна факторингова група" та ТОВ "Ньюф" укладено Договір відступлення (з додатками №№1, 2), за умовами якого ТОВ "Міжнародна факторингова група" відступило на користь ТОВ "Ньюф" права вимоги до Боржника за Кредитним договором, Договором поруки та Іпотечним договором.

35. Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 06.04.2018, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29.08.2019, замінено стягувача Банк на ТОВ "Ньюф" у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду у справі №643/2637/16-ц; 2/643/329/17.

36. В ухвалі Господарського суду Харківської області від 24.09.2018 у справі, що розглядається, яка залишена без змін постановами Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 і Верховного Суду від 31.07.2019, встановлено такі обставини щодо звернення стягнення ТОВ "Ньюф" на предмет іпотеки за Іпотечним договором:

- 19.01.2018 державний реєстратор приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Харківської області Сергієнко Н.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їx обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 15:29:22 щодо реєстрації за ТОВ "Ньюф" права власності на нежитлову будівлю, літ. "Е/1-2" загальною площею 4629,1 м2, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 327 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), за наслідками якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 19.01.2018 запис №24457033 про право власності ТОВ "Ньюф" на вказану нежитлову будівлю;

- підставою для прийняття відповідного рішення державним реєстратором Сергієнко Н.В. зазначено: іпотечний договір №839/4/27/38/8-639, серія та номер: реєстр. №1837, виданий 24.10.2008, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва К.Б.; договір про внесення змін №2, серія та номер: реєстр. №769, виданий 05.08.2011, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва К.Б.; договір про внесення змін №3, серія та номер: реєстр. №716, виданий 11.06.2014, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва К.Б.; виконавчий напис, серія та номер: реєстр. №1854, виданий 01.10.2015, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О.; договір про внесення змін №1, серія та номер: реєстр. №378, виданий 08.06.2010, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва К.Б.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Черкашину В.Д., серія та номер: б/н, виданий 07.07.2015, видавник: ПАТ "Укрсоцбанк"; вимога про виконання порушеного зобов`язання, серія та номер: №08.42-186/96-12038, виданий 07.07.2015, видавник: ПАТ "Укрсоцбанк"; вимога про виконання порушеного зобов`язання, серія та номер: №08.42-186/67-13607, виданий 07.07.2015, видавник: ПАТ "Укрсоцбанк"; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення товариству з обмеженою відповідальністю "Євро-сервіс+", серія та номер: б/н, виданий 07.07.2015, видавник: ПАТ "Укрсоцбанк", прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018, та зареєстровано право власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюф" () на нежитлову будівлю, літ. "Е/1-2", загальною площею 4629,1 м2, що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327, та належить на праві власності ТОВ "Євро-сервіс+".

37. Згідно з наданим ліквідатором Боржника звітом про оцінку майна - нежитлової будівлі літера "Е/1-2" загальною площею 4629,1 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виконаним суб`єктом оціночної діяльності ФОП Ачкасовим О.М., ринкова вартість зазначеного нерухомого майна станом на 19.01.2018 становить 107307800,00 грн.

Позиція Верховного Суду

38. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги.

39. При цьому Суд не приймає до уваги аргументи скаржника, які зводяться виключно до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема пунктом 1 наведеної норми, на який посилається відповідач при зверненні з касаційною скаргою.

40. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

41. Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

42. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Тобто на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

43. Проаналізувавши зміст судових рішень, на які посилається ТОВ "Ньюф" у касаційній скарзі, Суд вважає безпідставними його доводи про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права (частину 4 статті 75 Господарського процесуального права України) без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №911/3883/16, від 13.10.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 29.04.2020 у справі №906/557/19, від 16.06.2021 у справі №0417/7776/2012 з огляду на таке.

44. Так, постановою від 21.01.2020 у справі №911/3883/16 Верховний Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, якою закрито провадження у справі в частині вимог про визнання неправомірними дій нотаріуса та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також відмовлено в задоволенні позовних вимог міської ради про визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу, направив справу в скасованій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

45. У зазначеній постанові Верховний Суд визнав передчасним висновок судів попередніх інстанцій про преюдиціальність для справи №911/3883/16 обставин, встановлених під час розгляду інших справ, при розгляді яких міська рада не брала участі, внаслідок чого була позбавлена можливості наводити свої доводи та надавати докази на підтвердження своєї правової позиції, а тому такі доводи та докази не досліджувалися судами під час розгляду вказаних справ та підлягають обов`язковому розгляду із наданням відповідної правової оцінки під час розгляду позовної заяви міської ради в межах справи №911/3883/16.

46. У постановах від 13.10.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011 Верховний Суд відмовив у прийнятті доповнень до відповідних касаційних скарг, зокрема, мотивованих порушенням судами попередніх інстанцій приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони подані після закінчення строку на касаційне оскарження, тоді як порушення судами приписів наведеної статті Кодексу не є виключними обставинами, з якими пов`язано право суду вийти за межі доводів та вимог касаційної скарги.

47. Водночас Верховний Суд звернув увагу на те, що у справі №04/14-10/5026/2337/2011 переглядаються в касаційному порядку судові рішення, ухвалені за результатами розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення, що є відмінним від об`єкту нерухомості, зазначеного в судових рішеннях у відповідних інших справах. До того ж Верховний Суд зазначив, що зі змісту відповідних інших справ не вбачається, що заявник у справі №04/14-10/5026/2337/2011 брав участь при розгляді заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, внаслідок чого заявник не наводив свої доводи та не надавав докази на підтвердження своєї правової позиції, а тому такі доводи та докази заявника не досліджувалися судами під час розгляду інших справ та підлягають обов`язковому розгляду із наданням відповідної правової оцінки в межах справи №04/14-10/5026/2337/2011.

48. Постановою від 29.04.2020 у справі №906/557/19 Верховний Суд залишив без змін рішення та постанову судів попередніх інстанцій, якими відмовлено в задоволенні позову про стягнення неустойки та витрат на утримання орендованого майна у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з повернення майна після закінчення дії договору оренди. При цьому Верховний Суд відхилив посилання скаржника на те, що суди поклали в основу оскаржуваних рішень правову оцінку обставин, адже враховуючи положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України щодо преюдиціальності фактів, господарські суди, аналізуючи зміст судового рішення в іншій справі, встановили, що під час її розгляду суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем існування заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди на дату закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, в зв`язку з чим дійшов висновку, що договір оренди є продовженим на новий строк на тих самих умовах.

49. Постановою від 16.06.2021 у справі №0417/7776/2012 Верховний Суд змінив ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження, замінивши стягувача у виконавчому листі про стягнення суми основного боргу за кредитним договором з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на його правонаступника.

50. В оцінці вимоги заяви про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача у виконавчому листі Верховний Суд у справі №0417/7776/2012 застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.11.2020 у справі №916/617/17, відповідно до яких на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження, відповідно, до відкриття виконавчого провадження можливою є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі. Водночас відхиляючи відповідні доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначив, що процесуальне правонаступництво можливе, зокрема, і до видання виконавчого листа, а сама лише відсутність виконавчого листа не є та не могла бути перешкодою в матеріальному правонаступництві у спірних правовідносинах за договором відступлення права вимоги.

51. З викладеного вбачається, що викладені в зазначених постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права, зокрема положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, стосуються питань, які не є подібними до питань правозастосування, помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо яких доводить ТОВ "Ньюф" у касаційній скарзі у справі, що розглядається. Відповідно, наведені в касаційній скарзі цитати із вказаних постанов по суті є викладенням висновків судів, які стосуються встановлених під час розгляду відповідних справ фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх оцінки в межах дискреційних повноважень судів.

52. Натомість перелічені постанови Верховного Суду не містять жодних висновків щодо надання преюдиційного значення під час розгляду справи про банкрутство ухвалі суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні в іншій справі, а також стосовно переходу внаслідок такої заміни стягувача до правонаступника у матеріальному правовідношенні права вимоги зі сплати судового збору, стягнутого судовим рішенням з боржника.

53. Отже, доводи ТОВ "Ньюф" про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у зазначених в касаційній скарзі постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження, адже вони стосуються правовідносин, які не є подібними, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України

54. Разом з тим Суд враховує, що Верховний Суд, зокрема у постановах від 29.10.2019 у справі №913/945/16, від 05.04.2018 у справі №923/607/16, від 03.07.2019 у справі №910/9549/15 (на які послався суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові) неодноразово викладав висновки щодо питання можливості здійснення заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) правонаступником в частині стягнення витрат зі сплати судового збору.

55. Так, згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, підстав для відступлення від якої Суд не вбачає, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, в тому числі щодо стягнення/відшкодування судового збору, характеру цивільно-правових не мають. Отже, сплата суми судового збору, визначеного рішенням суду, не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України, тому сплата судового збору не може бути предметом відступлення за договором.

56. З огляду на зміст оскаржуваної постанови Суд вважає, що суд апеляційної інстанції під час її ухвалення здійснив апеляційний перегляд справи відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду, адже висновок про часткове скасування рішення суду першої інстанції ґрунтується саме на тому, що до ТОВ "Ньюф" в порядку правонаступництва не перейшло право вимоги зі сплати Боржником судового збору в сумі 20776,69 грн, стягнутого рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19.12.2017 у справі №643/2637/16-ц, оскільки зазначена сума судового збору не є зобов`язанням у розумінні положень статті 509 Цивільного кодексу України, вона не була і не могла бути предметом відступлення за Договором факторингу та Договором відступлення.

57. При цьому з огляду на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи про те, що на підставі ухвали Московського районного суду міста Харкова від 06.04.2018 у справі №643/2637/16-ц ТОВ "Ньюф" набув права на стягнення з Боржника у тому числі понесених судових витрат, адже вони по суті зводяться до переоцінки доказів, встановлення обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду або були відхилені ними, а також суперечать змісту зазначеної ухвали, яка не містить зазначення про правонаступництво ТОВ "Ньюф" щодо відповідних судових витрат.

58. Отже, встановивши після відкриття касаційного провадження, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю також відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ньюф" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.08.2021 у справі №922/1014/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді О. Банасько

В. Пєсков