ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08 червня 2022 року Справа № 903/1055/21

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база щодо відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу

по справі № 903/1055/21

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база

про стягнення 1013,50 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Сорока В. Г., адвокат, ордер серія ВК № 1005657 від 20.122021;

від відповідача: Сорокопуд М. О., адвокат, ордер серія АС № 1013048 від 21.02.2022, Данилік Ф. Я., протокол № 3 загальних зборів.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

В с т а н о в и в:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база про стягнення 1013,50 грн залишено без розгляду.

27.05.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база надійшла заява № 48 від 25.05.2022 щодо відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 19000,00 грн. При обґрунтуванні заяви вказує, що представництво інтересів відповідача у даній справі здійснював адвокат Сорокопуд М. О. на підставі договору про надання правової допомоги від 14.01.2022 та ордера від 21.01.2022. за умовами договору про надання правової допомоги сторони погодили, що гонорар адвоката становить 19000,00 грн, про що було зазначено у відзиві на позов. На думку відповідача необгрунтованими діями позивача є поданння позивачем безпідставного та необґрунтованого позову, спрямованого на накладення арешту на майно, а подача позивачем заяви про зменшення позовних вимог, а в подальшому заяви про залишення позову без розгляду є зловживанням правом на звернення до суду за захистом.

Ухвалою суду від 31.05.2022 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база № 48 від 25.05.2022; розгляд заяви призначено на 08.06.2022; запропоновано позивачу подати суду пояснення по суті поданої заяви та наявні докази.

06.06.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на заяву про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в якому вказує, що заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивача чи його представника зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема право на подання відзиву та інших процесуальних документів.

В судовому засіданні 08.06.2022 представник позивача просив суд у задоволенні заяв відповідача відмовити; представники відповідача заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу підтримали.

Відповідно до ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 3 ч. 1. ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з цим, у ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статтей 129 - 130 ГПК України дає підстави для висновку про те, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного суду від 09.07.2019 по справі № 922/592/17, де колегія суддів Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначила, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судом відхиляються доводи відповідача, що необґрунтованими діями позивача було поданння позивачем безпідставного та необґрунтованого позову, спрямованого на накладення арешту на майно, подача позивачем заяви про зменшення позовних вимог, а в подальшому заяви про залишення позову без розгляду, оскільки це процесуальні права позивача, які не можуть бути обмежені у їх реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивача чи його представника зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, спір не вирішений по суті.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано, а судом відповідно не встановлено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база № 48 від 25.05.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 130, 234, 235, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

у х в а л и в:

у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ковельська оптово-торгова база про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали

складено та підписано

09.06.2022.

Суддя А. С. Вороняк