ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа №907/86/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін від: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н б/д

(вх.ЗАГС №01-05/216/22 від 17.01.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від

24.11.2021 (суддя Пригара Л.І. )

у справі № 907/86/21

за позовом Публічного акціонерного товариства

Акціонерного банку «Південний», м. Одеса

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

БСП ОІЛ, м. Мукачево Закарпатська область

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська нафтогазова компанія», м. Мукачево Закарпатська область

3) Товариства з обмеженою відповідальністю Теміртранс Захід, м. Мукачево Закарпатська область

4) ОСОБА_1 , м. Мукачево Закарпатська область

про стягнення солідарно 3 517 702, 89 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» заявлено позов до відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю «БСП ОІЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатська нафтогазова компанія» Закарпатської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Теміртранс Захід», до ОСОБА_1 про стягнення солідарно 3 517 702,89 грн, в тому числі 3 425 969,90 грн залишку заборгованості по кредиту, 21 697,81 грн. відсотків за користування кредитом та 70 035,18 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням позичальником (відповідачем 1) зобов`язань за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього), в частині повного та своєчасного повернення наданих за договором кредитних коштів, а також положеннями ст. ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2021 у справі №907/86/21 позов задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ Акціонерний банк «Південний» в солідарному порядку з ТОВ «БСП ОІЛ», ТОВ «Закарпатська нафтогазова компанія», з ТОВ «Теміртранс Захід» та ОСОБА_1 3 345 121,99 грн залишку заборгованості по кредиту, 21 697,81 грн відсотків за користування кредитом та 70 035,18 грн неустойки, а також суму 51 552,82 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 80 847,91 грн заборгованості за кредитним договором закрито на підставі п. 2 ч. 1 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідач-4 ОСОБА_1 не погодившись із вищевказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що відносини, які виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання овердрафту є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами ст.193 ГК України, ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умову мов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається.

При цьому, апелянт зазначає, що відповідно до умов викладених у п.3 додаткової угоди від 12.02.2020 до договору овердрафту №АО2019-03330 від 13.08.2019, щодо викладення п.3.3.4. договору овердрафту банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, процентів та плати за кредитне обслуговування за ним, протягом строку, встановленого у вимозі банку, направленої на адресу позичальника, а в разі невиконання відповідної вимоги банку, звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та/або звернутись до суду. У зв`язку з цим, вважає, позивач звернувся до з позовом у даній справі передчасно. Крім того, апелянт не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення 21697,81 грн відсотків за користування кредитом та 70035,18 грн неустойки та вважає такі вимоги необґрунтованими.

Позивач заперечуючи вимоги апеляційної скарги у відзиві на неї посилається на обставини, встановлені в оскаржуваному рішенні.

Окрім цього, з метою спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що задля консолідації обліку заборгованості саме по кредиту (овердрафту) позивачем було надано до суду рух використання позичальником коштів овердрафту (розрахунок заборгованості), в якому залишок (використана сума кредиту) позначається у вигляду від`ємного значення. У зв`язку з цим, вказує, що з розрахунку вбачається, що коштами овердрафту позичальник почав користуватися з 14.08.2019 та здійснив обнулення (погашення) 13.09.2019 згідно п.п. 1.1., 2.1., 3.2.3. договору овердрафту №АО2019-03331 від 13.08.2019 протягом 30 днів. В подальшому, позичальник останній раз обнулився 18.08.2020 та зайшов у овердрафт 19.08.2020, а з урахуванням додаткової угоди від 10.04.2020 мав здійснити погашення (обнулення) протягом 60 днів, а саме - 18.10.2020, однак цього не зробив. Зазначені обставини відображено у розрахунку, який був наданий суду та міститься в матеріалах справи.

Заперечуючи доводи апелянта щодо необґрунтованості нарахування процентів за користування кредитом, а також неустойки за допущені прострочення покликається на п. 2.2. договору та зазначає, що нарахування банком процентів за користуванням кредиту здійснюється, починаючи з дати виникнення дебетового залишку на поточному рахунку за календарне число днів користуванням кредитом за ставкою, встановленою в п.1.1. договору до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються щоденно, при цьому нарахування процентів за вихідні та святкові дні здійснюються в день, що передує вихідним та/або святковим дням. Для розрахунку суми процентів суми процентів застосовується умовна кількість днів у році 360 та фактична кількість днів у періоді. Відповідно до п.п. 3.2.3., 4.3. договору у разі порушення позичальником передбачених умов, позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від ліміту овердрафту за кожний випадок порушення. Також передбачено нарахування пені за допущення прострочень з погашення відсотків за користування кредитом. З урахуванням викладеного вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженні належними і допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України сторонами заявлено не було.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися причини неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено місцевим господарським судом, 13.08.2019 між ПАТ акціонерним банком «Південний» та ТОВ «БСП ОІЛ» було укладено договір овердрафту № АО2019-03330, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді овердрафту за поточним рахунком в національній валюті з лімітом 3 000 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 12 лютого 2020 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 21% процент річних (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору овердрафт надається для оплати витрат, пов`язаних з поточною діяльністю позичальника.

Згідно із п. 1.3. договору, забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором є: порука фізичної особи ОСОБА_1 ; порука юридичної особи ТОВ «Закарпатська нафтогазова компанія», порука юридичної особи ТОВ «Теміртранс-Захід».

За змістом п. 1.4. договору, сума заборгованості позичальника за овердрафтом не може перевищувати ліміту, визначеного в п. 1.1. даного договору.

Відповідно до п.2.1. договору кредит у вигляді овердрафта надається шляхом оплати з поточного рахунку позичальника платіжних доручень у сумі, яка перевищує кредитовий залишок за даним рахунком. Сума дебетового залишку, який виникає при цьому, на поточному рахунку позичальника (сума овердрафта), не може перевищувати ліміту, обумовленого в п. 1.1. даного договору. Суми, які надходять на поточний рахунок позичальника, автоматично направляються на повернення заборгованості за овердрафтом на даному поточному рахунку. Періодично (щонайменше один раз на кожні 30 календарних днів користування кредитом) заборгованість за овердрафтом має погашатися повністю (тобто дебетовий залишок за поточним рахунком на кінець банківського дня має дорівнювати нулю). Датою, з якої починається облік 30 календарних днів користування кредитом, є дата першого отримання кредитних коштів за цим договором після його укладення чи після останнього повного погашення заборгованості за овердрафтом. Підтвердженням повернення сум по кредиту є виписка за поточним рахунком. При неповерненні заборгованості по овердрафту в термін, обумовлений в п. 1.1. даного договору, заборгованість по овердрафту переноситься на рахунок простроченої заборгованості за кредитами.

Згідно з п. 2.2. договору, нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється, починаючи з дати виникнення дебетового залишку на поточному рахунку за календарне число днів користування кредитом за ставкою, встановленою в п. 1.1. даного Договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються щоденно, при цьому нарахування процентів за вихідні та святкові дні здійснюються в день, що передує вихідним та/або святковим дням. В останній робочий день місяця проценти нараховуються за цей день та наступні дні цього місяця. Для розрахунку суми процентів застосовується умовна кількість днів у році 360 та фактична кількість днів у періоді. Сплата процентів по кредиту здійснюється позичальником на рахунок № НОМЕР_1 в акціонерному банку «Південний», МФО 328209. Підтвердженням сплати процентів за кредитом є виписка за вказаним рахунком.

В розділі 3 договору сторонами передбачено їх взаємні права та обов`язки, зокрема, пунктами 3.1. 3.1.2. визначено, що банк зобов`язується: 1) надати позичальнику кредит у вигляді овердрафту за поточним рахунком позичальника на умовах, передбачених даним Договором; 2) надавати позичальнику консультаційні послуги з усіх питань, що стосуються кредитування.

У свою чергу, відповідно до п. п. 3.2. 3.2.5. договору, позичальник зобов`язується: 1) використовувати отриманий кредит на цілі, вказані в п. 1.2. даного договору; 2) повернути банку отриманий кредит відповідно до п. п. 1.1., 2.1., 2.3. даного договору; 3) забезпечувати повне погашення заборгованості за овердрафтом кожні 30 календарних днів користування кредитом у порядку, визначеному п. 2.1. договору; 4) сплатити банку проценти за кредитом відповідно до п. п. 1.1., 2.2., 2.3. даного договору, а також плату за кредитне обслуговування відповідно до п. 2.4. даного договору; 5) сплатити банку неустойку відповідно до розділу 4 даного договору.

Відповідно до п.п.3.3., 3.3.4., 3.3.8 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, процентів та плати за кредитне обслуговування за ним, протягом строку, встановленого в вимозі банку, направленої на адресу позичальника, а в разі невиконання відповідної вимоги банку, звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та/або звернутись до суду у випадках, зокрема, невиконання позичальником умов цього договору щодо обов`язкового повного погашення заборгованості за овердрафтом кожні 30 календарних днів користування кредитом.

На підставі п. 4.1. договору позичальник сплачує неустойку (штраф, пеню), передбачену даним розділом Договору, за письмовою вимогою Банку.

Згідно із п.4.2. договору при невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язань, передбачених п. п. 3.2.2., 3.2.4., 3.2.12. даного договору, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання до повного його виконання, включаючи день платежу.

Відповідно до п.4.3. договору у разі порушення позичальником умов, передбачених в п. п. 3.2.3., 3.2.6., 3.2.7., 3.2.9., 3.2.10., 3.2.14., 3.2.15. договору, позичальник сплачує штраф в розмірі 2 проценти від ліміту овердрафту кредиту за кожний випадок такого порушення.

Відповідно до п. 5.1. договору, даний Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за даним Договором.

04.10.2019 сторонами укладено додаткову угоду до договору овердрафту № АО2019-03330, якою, зокрема, збільшено кредитний ліміт до 5 000 000 грн шляхом внесення відповідних змін до п. 1.1. договору.

Додатковою угодою до договору овердрафту № АО2019-03330 від 12.02.2020, пролонговано термін повернення кредиту до 11.02.2021 року та зменшено розмір процентів за користування кредитом до 19% річних.

15.05.2020 сторони уклали додаткову угоду до договору овердрафту № АО2019-03330, якою обумовили, що кредитний ліміт становить 3 500 000 грн.

Виконання зобов`язань позичальника за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього) забезпечено, у тому числі, договорами поруки від 13.08.2019: 1) між позивачем та ТОВ «Закарпатська нафтогазова компанія»; 2) між позивачем та ТОВ «Теміртранс Захід»; 3) між позивачем та ОСОБА_1 .

За умовами зазначених угод поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором за виконання в повному обсязі всіх зобов`язань ТОВ «БСП ОІЛ», що виникли із договору овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 та всіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому.

Пунктами 1.2., 1.4. договорів поруки передбачено, що сторони досягли згоди відносно розміру зобов`язань, що забезпечуються порукою. При цьому, поручитель розуміє, що є можливість зміни розміру зобов`язань за розсудом сторін кредитного договору та підтверджує, що порукою за цим договором забезпечуються також і зобов`язання, які можуть бути змінені у майбутньому. Поручитель дає свою згоду на збільшення розміру зобов`язань та продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених порукою, що можуть виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед кредитором, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору. Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, у забезпечення виконання якого він укладає цей договір, розуміє всі умови, викладені в Договорі поруки та кредитному договорі, і погоджується з ними.

Розділами 2 договорів поруки передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у терміни, зазначені в кредитному договорі, або неповерненні позичальником грошових коштів у разі визнання кредитного договору недійсним, не пізніше наступного робочого дня з моменту настання зазначених обставин, поручитель сплачує на користь кредитора несплачену позичальником суму основного боргу за кредитом та відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також обраховану кредитором неустойку у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, комісійну винагороду та інші суми, які позичальник повинен сплатити відповідно до кредитного договору, або сплачує суму отриманих по кредитному договору коштів, які згідно вимог чинного законодавства позичальник повинен повернути кредитору у разі визнання кредитного договору недійсним.

Вищевказані договори поруки відповідно до п. 3.7. набирають чинності з моменту їх укладення та припиняються 12.02.2023 або після повного погашення позичальником та/або поручителем усіх сум заборгованості за кредитним договором.

Невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань в частині повернення кредиту та відсотків за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього), стало підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості згідно договору овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього) з відповідачів солідарно у примусовому порядку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положеннями частини 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України регламентовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що поданими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками по рахунках відповідача 1, підтверджено надання позивачем спірної суми кредитних коштів відповідачеві 1 та доведено порушення останнім договірних зобов`язань за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього) в частині повного та своєчасного повернення сум наданих за договором кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості відповідача 1 перед позивачем, яка становить 3 425 969,90 грн залишку заборгованості по кредиту, 21 697,81 грн відсотків за користування кредитом.

За положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Господарським судом Закарпатської області вірно встановлено, що укладені на забезпечення виконання зобов`язань позичальника (відповідача 1) за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього) договори передбачають солідарну в повному обсязі відповідальність поручителів 1, 2 та 3 (відповідачів 2, 3, 4 у справі) за своєчасне та повне виконання позичальником (відповідачем 1 у справі) зобов`язань за договором овердрафту № АО2019-03330 від 13.08.2019 (із змінами до нього), а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Судом першої інстанції також вірно застосовано п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 80 847,91 грн, у зв`язку із погашенням вказаної суми в процесі розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості по кредиту в розмірі 3 345 121,99 грн та 21 697,81 грн відсотків за користування кредитом. Наведене апелянтом не спростовано.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів неустойки в розмірі 70 035,18 грн, що виникла у зв`язку із простроченням останніми виконання взятих на себе зобов`язань за Договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із поданим розрахунком позивача розмір неустойки, заявлений позивачем до стягнення, колегією суддів перевірений є правильним та скаржником в суді апеляційної інстанції не спростовано.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку суми 3 345 121,99 грн залишку заборгованості по кредиту, 21 697,81 грн відсотків за користування кредитом та 70 035,18 грн неустойки, оскільки такі є обґрунтованими та підтверджуються належними і допустимими доказами у справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо передчасного звернення позивача із позовом у даній справі судова колегія вважає такі необґрунтованими, враховуючи наступне.

За змістом ст.ст.526,527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта кредитора, зобов`язаний поновити їх не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Вимога кредитора про дострокове виконання зобов`язань може бути заявлена безпосередньо до суду.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора. Ненадсилання такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту безпосередньо в судовому порядку виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №754/882/15-ц.

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду зазначає, що скаржником в апеляційній скарзі не спростовано висновки суду першої інстанції, щодо задоволення позову та така не містить аргументації чи обґрунтувань, щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що стало наслідком прийняття неправомірного рішення.

З огляду на те, що в силу ч.2 ст.278 ГПК України обов`язковому скасуванню підлягає рішення, яке ухвалене з порушенням правил юрисдикції господарських судів незважаючи на доводи апеляційної скарги, а також враховуючи, що одним із відповідачів є фізична особа як поручитель, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та, 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень ст..ст.553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач як кредитор звернувся до господарського суду з позовом до фізичної особи як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачем існує спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.

Отже, враховуючи викладене, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 19.03.2019 у справі №904/2530/18.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2021 у справі №907/86/21 залишити без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК