ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. Справа№ 911/1189/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Грека Б.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2021

у справі № 911/1189/21

за позовом Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро»

про визнання договору недійсним в частині

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.06.2022

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Балтік Індастріал Голдинг» (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до 1. Товариств з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» (надалі - відповідач 1), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» (надалі - відповідач 2) про визнання договору недійним в частині.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що укладений між відповідачами Договір про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнегасних покриттів торгової марки Interchar № 20/11/2019 від 20.11.2019, зокрема, в частині передання ТОВ «Капітель Дніпро» ексклюзивних/виключних прав продажу, використання, просування та поширення вогнегасних покриттів торгівельної марки Interchar, а саме: фарби Interchar 1120, порушує права позивача на ексклюзивне представництво продукції торгової марки Interchar та унеможливлює здійснення своїх прав щодо реалізації вказаної продукції на території України, як особою, що володіє такими правами, в якості єдиного дистриб`ютора відповідно до Договору від 17.09.2019. У зв`язку з чим, позивач вважав, що Договір № 20/11/2019 від 20.11.2019 укладений з порушенням норм ст. 426 ЦК України, що є підставою для визнання його частково недійсним.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.09.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ключовим мотивом рішення є:

- позивачем не доведено, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюванню частиною договору, і що в результаті задоволення позову його право буде захищено та відновлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ЗАТ «Балтік Індастріал Голдинг» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ключовими аргументами скарги є:

- судом не вірно застосовано матеріальні норми права та неналежно досліджено надані сторонами докази;

- відповідачі, укладаючи оспорюваний договір фактично обмежили право позивача на вільний продаж продукції компанії Akzo NobеI, а саме: фарби Interchar 1120.

Від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ключовим аргументом відзиву є:

- поводи позивача (апелянта) щодо порушення судом матеріального права є необґрунтованими;

- позивач (апелянт) не є стороною оспорюваного договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 911/1189/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Пантелієнко В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1189/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали апеляційного суду від 04.11.2021 з Господарського суду Київської області надішли матеріали справи №911/1189/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг» на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2021 у справі № 911/1189/21, справу призначено до розгляду на 28.12.2021.

Розпорядженням керівника апарату від 28.12.2021 у зв`язку з перебуванням судді Гарник Л.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021 для розгляду справи №911/1189/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 розгляд справи №911/1189/21 відкладено на 08.02.2022. Визнано явку учасників справи обов`язковою.

Розпорядженням керівника апарату від 07.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та перебуванням судді Доманської М.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022 для розгляду справи №911/1189/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Грек Б.М., Отрюх Б.В. Вказана колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

В судовому засіданні 08.02.2022 колегія суддів оголосила перерву у розгляді справи до 15.03.2022.

15.03.2022, судове засідання у справі №911/1189/21 - не відбулось, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та введення воєнного стану в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 призначено до розгляду в судовому засіданні справу №911/1189/21 на 17.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 розгляд справи № 911/1189/21 відкладено на 07.06.2022.

Колегія зауважує, що стосовно нового розгляду справи, який було призначено на 07.06.2022 сторони апеляційного провадження були повідомленні всіма можливими способами в умовах воєнного стану введеного в Україні, а саме: ухвалу про призначення розгляду справи було направлено на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи, інформація про розгляд справи була оприлюднена на офіційному сайті Північного апеляційного господарського суду, за наявності реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі на офіційні електронні адреси таких осіб.

При цьому колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи положення ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка сторін судове засідання не може бути підставою для відкладення розгляду справи.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

17.09.2019 між Akzo Nobel Coating S.P.A. та Закритим акціонерним товариством «Балтік Індастріал Голдинг» (дистриб`ютор) був укладений Дистриб`юторський договір (надалі - Дистриб`юторський договір), за умовами п. 2.1 якого компанія Akzo Nobel призначає дистриб`ютора, як єдиного дистриб`ютора продукції в галузі на території на умовах цього договору. Компанія Akzo Nobel погоджується не призначати інших дистриб`юторів для продукції на території, за винятком зарезервованих клієнтів, однак компанія Akzo Nobel залишає за собою право безпосередньо продавати продукти на території без будь-яких зобов`язань щодо сплати комісії або компенсації дистриб`ютору.

Умовами п. 3.1 Дистриб`юторського договору визначено, що дистриб`ютор зобов`язується продавати продукти від свого імені і за свій рахунок і не буде виступати як представник компанії Akzo Nobel або мати право укладати договір від імені компанії Akzo Nobel.

Пунктом 8.2 Дистриб`юторського договору визначено, що компанія Akzo Nobel надає дистриб`юторську невиключну ліцензію на використання товарних знаків виключно для виконання своїх зобов`язань за цим договором. З метою уникнення сумнівів, чинність даної ліцензії закінчується в разі припинення або закінчення терміну дії договору.

Відповідно до п. 12.1 Дистриб`юторського договору дистриб`ютор не може перевідступати, передавати, надавати будь-які права застави, тримати в довірчому управлінні або діяти яким-небудь іншим чином з вигодою для всього цього договору або будь-якої його частини, а також передавати в субпідряд або здійснювати новацію будь-яких або всіх своїх зобов`язань за договором без письмової згоди компанії Akzo Nobel. Компанія Akzo Nobel може перевідступати, передавати, надавати будь-які забезпечувальні права, тримати в довірчому управлінні або діяти будь-яким іншим чином з вигодою для всього цього договору або будь-якої його частини, а також передавати в субпідряд чи здійснювати новацію будь-яких чи всіх своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 12.2 Дистриб`юторського договору, дистриб`ютор зобов`язується передавати виконання умов цього договору своїм дочірнім компаніям, що перебувають у його повній власності, як зазначено нижче, і забезпечують повне дотримання кожною такою дочірньою компанією всіх умов і положень цього договору. З метою уникнення сумнівів дистриб`ютор залишається повністю відповідальним за будь-які дії та упущення, вжитті або не виконані субпідрядними компаніями, зазначеними нижче, так само як якщо б вони були зроблені або упущені самим дистриб`ютором.

Субпідрядною компанією визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» (відповідач 1).

В подальшому, 20.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп» (відповідач 1/дистриб`ютор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» (відповідач 2/дилер) укладений Договір № 20/11/19 про ексклюзивне співробітництво та сумісну діяльність з продажу вогнезахисних покриттів торгівельної марки Interchar (далі-Договір № 20/11/19 від 20.11.2019).

За умовам п. 1.1 Договору № 20/11/19 від 20.11.2019 дистриб`ютор зобов`язуєтеся на ексклюзивних умовах постачати дилеру лакофарбове покриття, розчини, інші супутні матеріали та устаткування, що використовується для вогнезахисту будівельних конструкцій на різних об`єктах від виробника International Paint LTD відповідно до додатків до цього договору.

Дилер повністю приймає на себе право ексклюзивного продажу, використання, просування та розповсюдження матеріалів згідно з додатками до даного договору на умовах, визначених з дистриб`ютором (п. 1.3 Договору № 20/11/19 від 20.11.2019).

Дистриб`ютор не має права здійснювати прямий продаж товарів, вказаних у додатках до цього договору на території України на користь третіх осіб. У випадку порушення умов, визначених у п. 1.6 цього договору, дистриб`ютор несе відповідальність, визначену цим договором (п. 1.6 Договору № 20/11/19 від 20.11.2019).

Дилер отримує ексклюзивні права на просування, розповсюдження та продаж при обов`язку забезпечити реалізацію продукції із переліку у додатках в обсязі не менше 100 000,00 кг (п. 1.8 Договору № 20/11/19 від 20.11.2019).

Як вбачається з поданих матеріалів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп», яке зареєстровано за законодавством України, перебуває у повній 100 % власності Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг», яке є єдиним засновником (учасником) ТОВ «Інтер Балтік Груп», та є її дочірньою компанією за законодавством Литовської Республіки.

Так, на виконання умов укладеного Договору № 20/11/19 від 20.11.2019 сторонами систематично виконувався продаж та відповідно придбання продукції, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 28 від 24.02.2020, № 60 від 29.04.2020, № 70 від 10.06.2020, № 87 від 03.07.2020, № 103 від 05.08.2020.

Звертаючись до суду з позовом позивач вважав, що укладений Договір № 20/11/2019 від 20.11.2019, в частині передання ТОВ «Капітель Дніпро» ексклюзивних/виключних прав продажу, використання, просування та поширення вогнегасних покриттів торгівельної марки Interchar порушує його права на ексклюзивне представництво продукції торгової марки Interchar та унеможливлює здійснення своїх прав щодо реалізації вказаної продукції на території України, як особою, що володіє такими правами, в якості єдиного дистриб`ютора відповідно до Договору від 17.09.2019, у зв`язку з чим, позивач вважає, що Договір № 20/11/2019 від 20.11.2019 укладений з порушенням норм ст. 426 ЦК України, що є підставою для визнання його частково недійсним.

Місцевий суд відмовляючи у позові виходив з того, що позивачем не доведено, що його права та законні інтереси, як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюванною частиною договору і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з умов Договору № 20/11/2019 від 20.11.2019 (а.с. 20-32 Т1), сторонами при його укладені було обумовлено про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітель Дніпро» отримало право бути єдиним на території України покупцем відповідних товарів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Балтік Груп», проте як з укладенням договору у ТОВ «Інтер Балтік Груп» виник кореспондуючий обов`язок утриматись від вчинення дій щодо продажу товару будь-яким іншим особам, крім відповідача 2, на території України та відповідно вимагати від відповідача 2 придбавати такий товар саме у відповідача 1.

Тобто, умови Договору № 20/11/2019 від 20.11.2019 щодо ексклюзивності чітко встановлюють для відповідача 2 бути єдиним на території України продавцем відповідних товарів та зобов`язують його придбавати такий товар саме у відповідача 1 у певних обсягах. Умови договору щодо ексклюзивності встановлюють також для відповідача 1 обов`язок утриматись від вчинення дій щодо продажу будь-яким іншим особам, крім відповідача 2, на території України відповідних товарів, та водночас, встановлюють для нього право вимагати від відповідача 2 придбавати такий товар саме у відповідача 1 у певних мінімальних обсягах.

Тобто, метою укладеного відповідачами спірного договору, є поширення та продаж товару без використання відповідачем 2 торгівельної марки Interchar у власній господарській діяльності.

При цьому, як правильно вказав місцевий суд, вказані взаємні права та обов`язки сторін оспорюваного договору узгоджуються із положеннями ст.ст. 13, 509, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України.

Як вже зазначалося, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсними договору в частині, стороною якого він не є; акцентував, що він володіє ексклюзивними правами по використанню, просуванню та поширенню продукції на території України, як особою, що володіє такими правами, в якості єдиного дистриб`ютора відповідно до Договору від 17.09.2019, тому вважає, що Договір № 20/11/2019 від 20.11.2019 підлягає визнанню недійсним в частині.

Таким чином, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав або інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено (відповідна позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Позивач стверджує про те, що Договір № 20/11/2019 від 20.11.2019 укладений з порушенням норм ст. 426 ЦК України, що є підставою для визнання його частково недійсним.

Так, відповідно до ст. 426 ЦК України способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб.

Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Способи використання об`єкта інтелектуальної власності можуть передбачатись Цивільним кодексом України чи іншими нормативно-правовими актами, однак вони не повинні порушувати чинне законодавство.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Найпоширенішими способами здійснення своїх прав є використання та розпорядження об`єктами права інтелектуальної власності.

Треті особи мають право використовувати об`єкти інтелектуальної власності лише з дозволу особи, яка має на це виключне право, тобто з дозволу творця. Таким дозволом є ліцензія. Види договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності та вимоги до них передбачаються ст.ст. 1107-1114 та ст.ст. 1115-1129 ЦК України.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, що між відповідачами був укладений саме ліцензійний договір, що не випливає також з укладеного Договору № 20/11/2019 від 20.11.2019.

З огляду на зазначене, місцевим судом правильно встановлено, що позивач не довів, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюванню частиною договору і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було застосовано норму матеріального права, зокрема, 1108 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору в частині передання ТОВ «Капітель Дніпро» ексклюзивних/виключних прав на продаж продукції з посиланням на загальні положення ст. 203 ЦК України та положення спеціальної норми ч. 3 ст. 426 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що приписи ст. 1108 ЦК України стосуються ліцензійних договорів, однак, як зазначено вище, судом встановлено, що між відповідачами не укладалося жодних ліцензійних договорів.

Таким чином у суду першої інстанції не було підстав для застосування зазначеної норми.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Балтік Індастріал Голдинг» на рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2021 у справі № 911/1189/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.09.2021 у справі № 911/1189/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/1189/21 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Б.М. Грек

Б.В. Отрюх

Повний текст складено 13.06.2022