РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2022Справа № 910/2185/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 242 400, 97 грн,

Суддя Я.А. Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі-відповідач) про стягнення суми нестачі вантажу в розмірі 242 400, 97 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ст. 4, 12, 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 110, 113-115, 129-131, 133 Статуту залізниць України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо забезпечення схоронності вантажу (вугілля кам`яного) при перевезенні за залізничними накладними: №51725562 (досилочні накладні: №№51737146, 51731818), №51769347, 51774180, 51792000, 51788461, 51807873, 51811230, 51822443.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 відкрито провадження в справі № 910/2185/22 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 16.02.2022, яка отримана останнім 18.04.2022, що підтверджується трекінгом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 990.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 №259/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому законодавцем не внесено змін до положень Господарського процесуального кодексу України щодо зміни/продовження строків розгляду спорів під час воєнного стану.

Суд відзначає, що дане рішення постановлено з перевищенням встановленого наведеною вище нормою строку, проте у розумний строк, оскільки суд очікував, що відповідач скористається наданим йому правом на подачу відзиву. При цьому судом враховану ту обставину, що вже тривалий час безпекова ситуація у м. Києві покращилась, відновлено рух громадського транспорту, запроваджено нову комендантську годину, яка триває з 23:00 год. до 05:00 год.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вимог ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 р., Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Судом встановлено, що в листопаді 2021 року ТДВ «Шахта «Білозерська» (відправник) на адресу позивача (одержувач) були відправлені залізничні вагони №№62522222, 56995038, 61297339, 62257928, 55339915, 62610043, 53571949, 63869846, 56872633, 56036148, 62312608, 61190930, 52597051, 62009337, 56875487, 62609987, 56330046 з вугіллям кам`яним.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи залізничними накладними №51725562 (досилочні накладні: №№51737146, 51731818), №51769347, №51774180, №51792000, №51788461, №51807873, №51811230 та №51822443.

Згідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Під час перевезення зазначеного вантажу на станціях Роя Донецької залізниці було проведено перевірку та переважування вантажу та встановлено недостачу вугілля кам`яного, в зв`язку з чим складені наступні комерційні акти:

1. № 481001/530, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62522222 складає 6 300 кг;

2. № 481001/528, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 56995038 складає 6 000 кг;

3. № 481001/533, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 61297339 складає 1 400 кг;

4. №481001/534, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62257928 складає 950 кг;

5. № 481001/539, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 55339915 складає 9 550 кг;

6. № 481001/540, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62610043 складає 7 150 кг;

7. № 481001/541, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 53571949 складає 2 250 кг;

8. № 481001/542, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 63869846 складає 7 550 кг;

9. № 481001/543, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 56872633 складає 1 050 кг;

10. № 481001/544, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 56036148 складає 7 450 кг;

11. № 481001/550, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62312608 складає 1 050 кг;

12. № 481001/551, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 61190930 складає 6 500 кг;

13. № 481001/552, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 52597051 складає 7 650 кг;

14. № 481001/553, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62009337 складає 7 750 кг;

15. № 481001/549, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 56875487 складає 7 500 кг;

16. № 481001/555, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62609987 складає 7 850 кг;

17. № 481001/554, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 56330046 складає 950 кг.

Згідно ст.ст. 113, 114, 115 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу ТДВ «Шахта «Білозерська», яке є відправником за вказаними залізничними накладними (графа 1) надано довідки про вартість вугільної продукції № 293 від 30.11.2021, № 301 від 30.11.2021, № 295 від 30.11.2021, № 302 від 30.11.2021, № 296 від 30.11.2021, № 297 від 30.11.2021, № 303 від 30.11.2021, № 304 від 30.11.2021, які в силу положень ст. 114, 115 Статуту є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, оскільки указані положення не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21 листопада 2000 р. (далі - Правила) визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

З матеріалів справи слідує, що позивач передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19 вересня 2013 р. (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19 березня 2002 р. є мінеральним паливом.

Отже, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №51725562 (досилочні накладні: №№51737146, 51731818), №51769347, №51774180, №51792000, №51788461, №51807873, №51811230 та №51822443 було вугілля кам`яне - мінеральне паливо, то позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1 % від маси вантажу при розрахунку збитків.

Виходячи з вартості 1 т вугілля кам`яного за накладними: №51725562 (досилочні накладні: №№51737146, 51731818) - 3 098, 03 грн з ПДВ, №51769347 - 3 757, 90 грн з ПДВ, №51774180 - 3 344, 28 грн з ПДВ, №51792000 - 3 416, 42 грн з ПДВ, №51807873 - 2 704, 60 грн з ПДВ, №51811230 - 3 577, 38 грн з ПДВ та №51822443 - 3 202, 87 грн з ПДВ.

Вартість втраченого вантажу (з ПДВ) з урахуванням норми природних втрат становить: у вагоні №62522222 - 17 352, 07 грн, №56995038 - 16 388, 58 грн, №61297339 - 2 634, 29 грн, №62257928 - 839, 41 грн, №55339915 - 30 238,73 грн, №62610043 - 22 226, 88 грн, №53571949 - 5 377, 58 грн, №63869846 - 23 597, 98 грн, №56872633 - 1 171, 29 грн, №56036148 - 23 287, 93 грн, №62312608 - 952, 02 грн, №61190930 - 15 692, 09 грн, №52597051 - 18 802, 38 грн, №62009337 - 19 072,84 грн, №56875487 - 18 366, 94 грн, №62609987 - 25 581, 84 грн, №56330046 - 807, 12 грн, що в загальній сумі складає 242 389, 97 грн.

Згідно вимог ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Враховуючи зазначене, оскільки при перевезенні залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу в вагонах №№62522222, 56995038, 61297339, 62257928, 55339915, 62610043, 53571949, 63869846, 56872633, 56036148, 62312608, 61190930, 52597051, 62009337, 56875487, 62609987, 56330046, прийнятого до перевезення, в зв`язку з чим виявилась нестача вантажу на загальну суму 242 389, 97 грн, а не як зазначено позивачем 242 400, 97 грн. Відповідачем у свою чергу не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, доказів відшкодування на користь позивача заявлених до стягнення збитків не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу є обґрунтованими саме в розмірі 242 389, 97 грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 242 389, 97 грн збитків.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (85621, Донецька область, Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34, ідентифікаційний код 43594541) 242 389 (двісті сорок дві тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн 97 коп. збитків та судовий збір у розмірі 3 635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 84 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань