ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3423/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року, м. Одеса, суддя Погребна К.Ф., повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021 року

у справі №916/3423/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м. Одеса

про стягнення 218 982 грн. 82 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ заборгованість за договором про фінансовий лізинг від 13.12.2018 року № 00017424 у розмірі 218 982 грн. 82 коп.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20 (суддя Погребна К.Ф.) позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ суму заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 62 040 грн. 01коп., 3% річних у сумі 355 грн. 81коп., пеню у сумі 588 грн. 53коп., інфляційні втрати у сумі 368 грн. 85коп. та судовий збір у сумі 950 грн. 30коп.

Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте підлягають частковому задоволенню оскільки суд не погоджується із визначеним позивачем розрахунком платежів та вважає, що сплаті підлягають суми лізингових платежів, що погоджені сторонами у графіку. Тому не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за платежами за фактичне використання об`єкту лізингу у розмірі 35 416 грн., 44 коп. в зв`язку з недоведеністю, а також задоволенню не підлягають вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 483 грн. 22 коп., інфляційних витрат у розмірі 35 грн. 42 коп. та пені у розмірі 1 610 грн., 72 коп., які є похідними. Також суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 105 748 грн., 08 коп., оскільки матеріали справи не містять доказів залучення будь-яких інших осіб, окрім приватного нотаріуса та приватного виконавця, до вчинення як виконавчого напису, так і до проведення виконавчих дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення іншого учасника справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ з рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20 не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/3423/20 в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" 35 416 грн. 44 коп., - суму заборгованості за платежами за фактичне використання об`єкту лізингу, 3% річних, нарахованих на вказану суму за період прострочки платежу з 16.05.2020 по 28.10.2020 у розмірі 483 грн. 22 коп., інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 35 грн. 42 коп., та пеню, нараховану за цей же період, у розмірі 1 610 грн. 72 коп., на підставі пункту 8.2.1 Загальних умов; 105 748 грн. 08 коп., - суму збитків на підставі пункту 8.2.3 договору лізингу.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховані висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 914/5726/19, в зв`язку з чим безпідставно судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за фактичне користування предметом лізингу у розмірі 37 545 грн. 79 коп.

Скаржник також не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні в стягненні збитків в розмірі 105 748 грн., 08 коп., оскільки суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи наявні відповідні докази, які підтверджують такі витрати, понесені позивачем.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2021 року у справі №916/3423/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20.

14.02.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса (вх. №291/22 Д.1), в якому відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначив, що позивач в своїй апеляційній скарзі не спростував твердження суду про те, що позивачем заявлено до стягнення суму, правова природа якої останнім визначена не як упущена вигода, та фактично позивач не довів її наявність в порядку п.12.9 Угоди. В порушення положень ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позивачем також не надано обґрунтованого розрахунку вказаної суми, яка математично в даному випадку не дорівнює лізинговому платежу згідно до розрахунку від 04.05.2020, та зазначає, що апелянт в своїй апеляційній скарзі не спростував ці ствердження суду, тому його апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою. Стосовно доводів апелянта про стягнення на його користь 105 748 грн. 08 коп., - збитків у вигляді витрат на юридичні послуги відповідач вважає їх безпідставними та недоведеними належними доказами, оскільки вони не спростовують висновків суду про відмову у їх задоволенні.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/3423/20 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 218 982 грн. 82 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/3423/20 - є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

13.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна",м.Київ (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса (лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг №00017424, в якому сторони погодили такі умови: об`єкт лізингу: транспортний засіб AUDI А6 2.0 TDI quattro Comfort, 2016 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ; вартість об`єкта лізингу: 1 166 636 грн.; авансовий платіж: 174 995 грн. 40 коп.; обсяг фінансування: 991 640 грн. 50 коп.; кількість лізингових платежів: 60; строк лізингу (місяців): 60; лізинговий платіж: 35 900,85грн; залишкова вартість: 00 грн. 00 коп.; адміністративний платіж: 24 791 грн. 02 коп.; процентна ставка: 22,99%.

Одночасно з договором сторонами також було підписано графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) та Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі Умови).

Відповідно до преамбули Умов загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, а також графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) як додаток до контракту, що є невід`ємною його частиною, та інші додатки, що є невід`ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання об`єктів лізингу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порш Лізинг Україна", м.Київ та його передання лізингоодержувачу (відповідно до визначених у цьому контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", іншими чинними положеннями українського законодавства, внутрішніми правилами надання послуг з фінансового лізингу "Порше Лізинг Україна", м.Київ.

Згідно п.3.1. Умов предметом лізингу за цим контракт є транспортний засіб, зазначений у контракті (надалі - об`єкт лізингу). Об`єкт лізингу був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та повною мірою відповідає вимогам лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір дилера-продавця, у якого позивач придбав/зобов`язується придбати об`єкт лізингу.

За умовами п.3.2. Умов Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об`єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту.

Лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкта лізингу відповідно до цього контракту (п.3.3.Умов).

Після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у "Порше Лізинг Україна", м.Київ за купівельною ціною, що буде визначена позивачем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим контрактом.

За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за контрактом, а також, виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за контрактом, купівельна ціна об`єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином (п.3.4.Умов).

Відповідно до п.4.1. Умов "Порше Лізинг Україна", м.Київ зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Згідно п.4.2. Умов після завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов`язань лізингоодержувачем, право власності на об`єкт лізингу перейде до лізингоодержувача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, запропонований "Порше Лізинг Україна", м.Київ.

Положення цього пункту застосовуються незалежно від стану об`єкта лізингу на момент сплати останнього лізингового платежу та/або інших платежів.

Пунктом 6.1. Умов сторони погодили, що для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь позивача лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає:

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкта лізингу);

- проценти (винагорода позивача за отримання та використання лізингоодержувачем об`єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом, та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з контрактом.

Нижчезазначені витрати та послуги з адміністрування та обслуговування контракту не включаються до лізингових платежів:

- будь-які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому;

- інші витрати та платіжні зобов`язання.

Такі витрати підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь "Порше Лізинг Україна", м.Київ. Якщо Порше Лізинг Україна понесло такі витрати, лізингоодержувач зобов`язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги лізингоодержувачу.

Згідно п.6.5. Умов лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений "Порше Лізинг Україна", м.Київ у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених контрактом.

Відповідно до п. 6.7. Умов під час встановлення розміру комісій, передбачених графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, сторонами було враховано те, що обов`язок щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування покладається на лізингодавця.

За умовами п. 6.10. Умов лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Пунктом 6.18. Умов сторони погодили, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою "Порше Лізинг Україна", м.Київ відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Згідно п. 8.2. Умов у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції:

8.2.1. Пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

8.2.2. Штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем (пункт 8.3.1 цього контракту): 250 (двісті п`ятдесят) українських гривень за першу вимогу, 30 (триста) українських гривень за другу вимогу, 350 (триста п`ятдесят) українських гривень за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку третю вимогу);

8.2.3. Компенсація будь-яких витрат, понесених "Порше Лізинг Україна", м.Київ та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем відповідно до контракту. Порше Лізинг Україна надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають сплаті лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги позивачем, незважаючи на можливе розірвання контракту "Порше Лізинг Україна", м.Київ.

Відповідно до п.8.3. Умов якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж 10 (десяти) робочих днів, "Порше Лізинг Україна", м.Київ має право:

8.3.1. Надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення сплати ще на 8 (вісім) робочих днів. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку за пунктом 12.6.1 контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов`язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов`язання за цим контрактом.

8.3.2. Якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), "Порше Лізинг Україна", м.Київ має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно п.8.6. Угоди будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх зобов`язань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених контрактом.

Відповідно до п. 12.1. Угоди строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування).

Пунктом 12.2. Угоди сторони визначили, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання - передачі лізингоодержувачем об`єкта лізингу (пункт 5.4).

За умовами п.12.3. Угоди контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а у випадку нотаріального посвідчення - з моменту такого посвідчення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Контракт достроково припиняється: в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим контрактом та законом; за згодою сторін: за рішенням суду у встановлених законом випадках.

У відповідності до п. 12.6. Умов "Порше Лізинг Україна", м.Київ має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, у разі, якщо:

12.6.1. Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до п.12.7. Угоди день, що вважатиметься датою припинення/відмови від контракту, визначається "Порше Лізинг Україна", м.Київ у відповідному повідомленні/вимозі. "Порше Лізинг Україна", м.Київ надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про припинення/відмову від контракту та, за можливості, зв`язується з ним доступними засобами зв`язку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців)/місцем реєстрації (для фізичних осіб). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Пунктом 12.8. Угоди встановлено, що негайно після розірвання/відмови від контракту "Порше Лізинг Україна", м.Київ має право скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів, незалежно від дати їхнього здійснення.

Згідно п.12.9. Угоди у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо "Порше Лізинг Україна", м.Київ вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана ним, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запису. В цей же строк лізингоодержувач сплачує позивачу будь-яку різницю між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано позивачем в результаті продажу об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності "Порше Лізинг Україна", м.Київ, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою позивача та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана позивачем внаслідок продажу об`єкта лізингу (або у разі якщо об`єкт лізингу залишається у його власності - ринкова вартість об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися недійсними відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також інші платежі, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту, цей пункт 12.9 контракту не застосовується.

Відповідно до п. 12.13. Угоди у випадках, передбачених пунктами 12.6. та 12.12., контракт вважається припиненим на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Згідно п. 13.1. Угоди лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені "Порше Лізинг Україна", м.Київ, повернути об`єкт лізингу позивачу в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.

Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкта лізингу, "Порше Лізинг Україна", м.Київ має право вилучити (повернути) об`єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

Пунктом 13.5. Угоди сторони погодили, що Лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені позивачем у зв`язку з вилученням (поверненням) об`єкта лізингу, у тому числі витрати, пов`язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов`язані з вилученням об`єкта лізингу.

Якщо "Порше Лізинг Україна", м.Київ не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, він матиме право на вилучення об`єкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п.13.6. Угоди).

Як вказує позивач, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів перший лізинговий платіж у сумі 35 900 грн. 85 коп., відповідачем мав бути здійснений 13.12.2018, а останній у сумі 39 900 грн 15 коп., 15.11.2023. При цьому графіком передбачено сплату лізингових платежів щомісяця.

Об`єкт лізингу позивачем було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗС ГРУПП" на підставі договору №771-18Л від 13.12.2018 та прийнято за актом прийому-передачі автомобіля від 17.12.2018.

В подальшому, як вказує позивач, 19.12.2018 актом приймання-передачі він, як лізингодавець, передав відповідачу, як лізингоодержувачу, а останній прийняв у користування під виплату лізингових платежів предмет лізингу: AUDI А6 Limousine А6 Comfort, шасі № НОМЕР_1 .

За посиланнями позивача, відповідно до умов укладеного договору лізингу, останній виставив відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) лізингових платежів, що охоплюють лізингові періоди за лютий 2020 року по квітень 2020 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного контракту, залишилися несплаченими відповідачем. Внаслідок зазначеного, на думку позивача, за лізингоодержувачем виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів в сумі 73 769 грн. 92 коп.

Крім того, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про фінансовий лізинг, позивачем було нараховано відповідачу відповідно до умов договору пеню в сумі 1 192 грн. 45 коп., та відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні витрати в розмірі 368 грн. 85 коп., та 3% річних в сумі 357 грн. 73 коп.

16.04.2020 позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (вих.№00017424 від 16.04.2020). У вказаній вимозі позивач просив відповідача повернути автомобіль на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" за адресою: Україна, місто Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, офіс "В", впродовж 10 робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місця знаходження/проживання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса.

Означений лист відповідачем було отримано 24.04.2020, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошти.

29.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А. за заявою позивача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №423, щодо передачі шляхом вилучення від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ транспортного засобу AUDI А6 2.0 TDI quattro Comfort, 2016 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

02.06.2020, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. в рамках виконавчого провадження №62233797 щодо виконання виконавчого напису №423 від 29.05.2020, було вилучено у відповідача та передано позивачу об`єкт фінансового лізингу, про що свідчить наявний в матеріалах справи акт приватного виконавця.

Отже за переконанням відповідача, на підставі пункту 6.18. Загальних умов відповідач зобов`язаний оплатити позивачу рахунок № 00496005 від 04.05.2020 на суму 35 416 грн. 44 коп., сплатити нараховані 3 % річних на вказану суму за період з 16.05.2020 по 28.10.2020 у розмірі 483 грн. 22 коп., інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 35 грн. 42 коп., та пеню у розмірі 1610 грн. 72 коп., на підставі пункту 8.2.1 Загальних умов, що в цілому складає 37 545 грн. 79 коп.

Крім того, за посиланнями позивача, враховуючи факт невиконання відповідачем умов договору лізингу, Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м.Київ завдано збитків, загальна сума яких складає 105 748, 08 гри.

Зокрема, як вказує позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення об`єкту лізингу, позивач на підставі договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Тріпл СІ», м.Київ за допомогою щодо вилучення у відповідача об`єкту лізингу.

Так, на підставі пункту 3.5.2. договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року Товариство з обмеженою відповідльністю «Юридична компанія «Тріпл СІ» здійснило вилучення об`єкта Лізингу, в тому числі, шляхом вчинення наступних дій: організувало оформлення нотаріусом виконавчого напису на підставі оригіналу договору лізингу. Направило відповідний виконавчий напис в державну виконавчу службу для відкриття виконавчого провадження. Здійснило пошук майна, у тому числі у рамках виконавчого провадження; Здійснило усі необхідні дії, спрямовані на сприяння приватному виконавцю в оперативному завершенні виконавчого провадження вилученням/поверненням замовнику об`єкту лізингу.

Факт вчинення зазначених дій на загальну суму 104 948 грн. 08 коп., як вказує позивач, підтверджується копією акту №49 від 01.06.2020, копією акту №52 від 10.06.2020 та копією акту №54 від 10.06.2020, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, на підставі договору відповідального зберігання від 01.09.2014, укладеного з Товариством з обмеженою ввідповідальністю «Автосоюз», позивач поніс витрати на загальну суму 800 грн. 00 коп., що підтверджується копією акту № 3269 від 30.06.2020 та копією акту № 3599 від 31.07.2020.

Також, в процесі розгляду справи судом встановлено, що позивачем на підставі договору купівлі-продажу/поставки бувшого у використанні транспортного засобу від 19.10.2020 було відчужено Товариству з обмеженою відповідльністю "АВТОМИР" транспортний засіб AUDI А6 Limousine, шасі № НОМЕР_1 . Згідно п.3.1. названого договору ціна транспортного засобу визначена покупцем та продавцем на рівні 857 949,69 грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про фінансовий лізинг №00017424 від 13.12.2018р. стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є правовідносинами фінансового лізингу, що врегульовані положенням параграфу 6 "Лізинг" глави 58 Цивільного кодексу України та положеннями спеціального Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997р. №723/97-ВР.

Відповідно до ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України (в редакції станом на момент укладання договору) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Так, у відповідності до ст.4 Закону України "Про фінансовий лізинг" суб`єктами лізингу можуть бути, зокрема: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

За частинами другою, третьою статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Судом першої інстанції вірно встановлено, що лізингоодержувач не виконував належним чином зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства. При цьому, як встановлено судом, предмет лізингу відповідачем було повернуто та в подальшому позивачем відчужено за договором купівлі-продажу.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 218 982,82 грн., з яких:

- 73 769,92 грн. - сума заборгованості за лізинговими платежами (нараховані на підставі положень п.6.5. Умов) з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені;

- 37 545,79 грн. - сума заборгованості за платежами за фактичне користування об`єкту лізингу (нараховані на підставі п. 6.18 Умов) з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені;

- 105 748,08 грн. - сума збитків, нарахована на підставі п.8.2.3. Умов.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за лізинговими платежами з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені у 73 769,92 грн., виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг", які кореспондуються з положеннями п.6.1. Угоди, передбачено обов`язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За частиною другою статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Водночас, у п. 6.18. Загальних умов сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою ТОВ "Порше Лізинг Україна", м.Київ відповідно до пункту 12 контракту лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу.

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та положенням законодавства.

З урахуванням вищенаведених висновків суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми лізингових платежів, що є платою за користування об`єктом лізингу до припинення дії договору.

Подібні за змістом висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, а саме, враховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта, які в силу положень ст.236 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковими для суду.

Водночас, зважаючи на погодження сторонами сум лізингових платежів у графіку, відсутність в матеріалах справи додаткових угод про внесення змін до такого графіку платежів, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо помилковості наданого позивачем розрахунку щодо того, що сплаті відповідачем підлягають ті суми лізингових платежів, що погоджені сторонами у графіку.

З урахуванням правомірного користування відповідачем об`єктом лізингу до 05.05.2021, а також з огляду на часткове погашення відповідачем лізингових платежів, що вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість зі сплати лізингових платежів, що підлягає стягненню з відповідача становить 62 040 грн. 01 коп., (35 900 грн. 85 коп. сума лізингового платежу за лютий 2020р. - 35 900 грн. 85 коп. сума лізингового платежу за березень 2020 року + 25 130 грн. 60 коп. сума лізингового платежу за 21 день квітня 2020 року - 34 892 грн., 29 коп. сума оплати).

Доводи апелянта в цій частині не спростовують вірних висновків суду щодо часткового задоволення вимог позивача.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судова колегія, погоджується із розрахунком суду першої інстанції штрафних санкцій, а саме відносно 3% річних, згідно з яким розмір 3% річних становить 357,73грн., господарським судом встановлено його помилковість в частині визначення суми, з якої обраховується 3% річних, тому судом, враховуючи приписи законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон", зроблено самостійний розрахунок 3% річних, згідно з яким сума 3% річних яка підлягає стягненню в межах даних позовних вимог, складає 355,81грн. Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 368,85 грн. правильно задоволені судом першої інстанції у повному обсязі, оскільки цей розрахунок не здійснюється за кількістю днів, а зроблено щомісячно.

Також судовою колегією розглянуті та відхилені доводи апелянта щодо помилковості висновку суду про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за платежами за фактичне користування об`єкту лізингу, нарахованої на підставі п. 6.18 Умов, з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені у сумі 37 545 грн. 79 коп (з них сума заборгованості за фактичне використання об`єкту лізингу дорівнює 35 416 грн. 44 коп.), виходячи з наступного.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані на підставі п. 6.18. Загальних умов, а саме використанням відповідачем об`єкту лізингу після отримання вимоги до його фактичного вилучення.

За частиною третьою статті 615 Цивільного кодексу України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана з правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України.

З припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору у зв`язку з порушеннями лізингоодержувача.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (частина друга статті 218 Господарського кодексу України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Зазначене вище кореспондує спеціальним положенням Закону України "Про фінансовий лізинг", за якими лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу в передбачених законом та договором випадках; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Як уже зазначалося вище, у пункті 12.9 Загальних умов сторони у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо позивач вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному останнім, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запису. В цей же строк лізингоодержувач сплачує позивачу будь-яку різницю між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано останнім в результаті продажу об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності позивача, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту.

Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою позивача та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана позивачем внаслідок продажу об`єкта лізингу (або у разі якщо об`єкт лізингу залишається у власності позивача - ринкова вартість об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися недійсними відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також інші платежі, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту, цей пункт 12.9 контракту не застосовується.

Отже, з огляду на викладене, судова колегія зазначає, що є правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що правова природа суми, нарахованої за використання об`єкту лізингу після припинення дії договору, фактично є упущеною вигодою, яку слід доводити відповідно до приписів п.12.9 Угоди.

Як зазначалось вище, у відповідності до положень п. 12.9. Угоди упущеною вигодою є будь-яка різниця між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що була фактично отримана Товариством з обмеженою відповідльністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ в результаті продажу об`єкту лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту.

Зазначена у договорі лізингу кваліфікація вказаної суми як упущеної вигоди за домовленістю сторін не змінює правову природу цієї суми, а також необхідність доведення наявності усіх елементів порушення, необхідних для кваліфікації цієї суми як упущеної вигоди відповідно до наведених приписів закону.

В даному випадку позивачем заявлено до стягнення суму, правова природа якої останнім визначена не як упущена вигода, та фактично позивач не доводить її наявність в порядку п.12.9 Угоди. В порушення положень ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позивачем також не надано обґрунтованого розрахунку вказаної суми, яка математично в даному випадку не дорівнює лізинговому платежу згідно до розрахунку від 04.05.2020.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за фактичне використання об`єкту лізингу у розмірі 35 416 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 483 грн. 22 коп., інфляційних витрат у розмірі 35 грн. 42 коп., пені у розмірі 1 610 грн. 72 коп., оскільки в даному випадку заявлена до стягнення сума не є заборгованістю відповідача за договором, а матеріали справи не містять будь-яких змін предмету позовних вимог, наданих позивачем у встановленому чинним законодавством України порядку.

Щодо вимог позивача стосовно стягнення з відповідача суми збитків у 105 748 грн. 08 коп., (104 948 грн. 08 коп., - сума грошових коштів, що сплачена позивачем за надання юридично консультаційних послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл СІ", 800 грн. 00 коп., - витрати відповідно до договору відповідального зберігання), судова колегія зазначає наступне.

Приписами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відсутність хоча б одного з перелічених вище елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення. Отже, позивачу потрібно довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Положеннями п. 8.2.3. Умов передбачено право позивача на компенсацію будь-яких витрат та/або винагород понесених ним, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, невиплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту.

Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору лізингу, Товариство з обмеженою відповідльністю "Порше лізинг України", м. Київ звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі", м.Київ за отриманням допомоги щодо вилучення у відповідача об`єкту лізингу за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012, відповідно до якого були надані юридично-консультаційні послуги щодо клієнта Товариства з обмеженою відповідльністю "Агрос Тім", м.Одеса, на підтвердження чого надані такі документи.

На підставі п.3.5.2 договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" здійснило вилучення об`єкту лізингу, в тому числі, шляхом вчинення наступних дій:

Організувало оформлення нотаріусом виконавчого напису на підставі оригіналу договору лізингу,

Направило відповідний виконавчий напис в державну виконавчу службу,

Здійснило пошук майна, у тому числі в рамках виконавчого провадження,

Здійснило усі необхідні дії, спрямовані на сприяння приватному виконавцю в оперативному завершенні виконавчого провадження вилученням/поверненням замовнику об`єкту лізингу.

В підтвердження вчинення зазначених дій на загальну суму 104 948 грн. 08 коп. позивач надав акт №49 від 01.06.2020 та акт №54 від 10.06.2020, на загальну суму 104 948 грн. 08 коп.

Пунктом 8.2.3 Умов передбачено, що компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем відповідно до контракту. Позивач надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають сплаті лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги позивачем, незважаючи на можливе розірвання контракту останнім.

Колегія суддів вважає правомірними посилання суду першої інстанції на те, що матеріалами справи підтверджується, що виконавчий напис вчинено 29.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською М.А.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. від 02.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62233322; згідно акту приватного виконавця від 02.06.2020 року вилучення об`єкта лізингу фактично здійснено приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №62233797.

Реалізація процедури вилучення об`єкта лізингу у відповідача здійснена приватним виконавцем, у той час як матеріалами справи не підтверджується здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" дій, пов`язаних з вилученням об`єкта лізингу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів того, що позивачем, крім приватного нотаріуса та приватного виконавця, було залучено до вчинення як виконавчого напису, так і до проведення виконавчих дій, будь-яких інших осіб, зокрема, працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі", з яким були підписані вищезазначені акти.

Колегія суддів зазначає, що витрати на оплату послуг з повернення майна не є збитками у розумінні положень частин 1, 2 статті 22, частин 1-3 статті 623 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру, тобто необхідних ознак збитків, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором лізингу.

У даному випадку отримання позивачем послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, а також надання послуг з повернення майна не є обов`язковими витратами, які особа має зробити для поновлення свого права. Позивач жодною мірою не був позбавлений права самостійно вживати заходів із захисту своїх інтересів, а залучення третіх осіб є його власним вибором. Тому зазначені витрати за своєю правовою природою не є збитками.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.07.2018 у справі №911/2449/17, витрати на оплату консультативних та юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 800 грн., позивач зазначає, що на його думку відповідна сума є збитками, які позивач поніс на підставі договору відповідального зберігання від 01.04.2014.

Але заявлена сума 800 грн., не є збитками в розумінні положень Господарського кодексу України, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідна сума є оплатою послуг, наданих за договором, та не підтверджує наявності всіх елементів притаманних складу цивільного правопорушення, існування яких є визначальним для відшкодування завданих збитків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення збитків в цій частині.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20 підлягає залишенню без змін.

Частиною 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, а також витрат на правову допомогу позивача, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції вірно здійснив пропорційний розподіл судових витрат.

Заява апелянта про відшкодування витрат на понесену правничу допомогу залишається без задоволення з огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 270, п.2 ч.1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І Діброва

Суддя А.І. Ярош

Суддя Н.М. Принцевська