ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2022 Справа № 914/446/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будхаб», м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях», с. Семенівка Львівської області,

про стягнення 451'565,96 грн заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Нецкар Юрій Ігорович,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу Акорд.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будхаб» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» про стягнення 451'565,96 грн заборгованості за договором оперативної оренди обладнання №21-2307 від 23.07.2021, з яких: 389'915,00 грн основний борг, 11'456,99 грн пеня, 38'991,50 грн штраф та 22'739,46 грн 36% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків по сплаті орендної плати за договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17 лютого 2022 року справу № 914/446/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою від 22.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана за адресою відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримана ним 11.03.2022, докази про що знаходяться в матеріалах справи. Подальший хід розгляду справи у підготовчому засіданні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судового засідання.

11.05.2022 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№9661/22).

Протокольною ухвалою від 12.05.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.06.2022. Явка сторін обов`язковою не визнавалась. Вказана ухвала була надіслана відповідачу на його офіційну адресу, і таку відповідач отримав 21.05.2022, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення із відомостей на офіційному сайті АТ «Укрпошта» (штрих-кодовий ідентифікатор №090).

Представник позивача у судове засідання з`явився, вважав за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Відповідач участь повноважного представника у судові засідання не забезпечував, правом на подання відзиву не скористався, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався, проти позову не заперечив.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та подальші засідання суду, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, адже участь представників сторін у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась і відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 09.06.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

27 липня 2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Будхаб» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонях» (орендар) укладено договір оперативної оренди обладнання №21-2307, відповідно до умов якого орендодавець надає орендарю у тимчасове оплатне користування (оренду) будівельну опалубку (в т.ч. окремі елементи опалубки, спеціалізовану тару для її транспортування), іменовану надалі «обладнання», асортимент, кількість і вартість якого вказуються в актах приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору.

Обладнання надається в оренду для використання орендарем на будівельних майданчиках за адресою: м.Львів, вул.Хімічна, 4В; м.Львів, вул.Стрийська, 45; м.Червоноград, вул.Героїв Майдану, 10 (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що орендодавець передає обладнання у користування орендарю, а орендар зобов`язується прийняти та сплачувати орендодавцю встановлені договором платежі та повернути обладнання орендодавцю відповідно до умов договору. Амортизаційні відрахування на обладнання нараховуються орендодавцем і використовуються на його повне відновлення. Покращення обладнання, що здійснюється за рахунок амортизаційних відрахувань, є власністю орендодавця (п. 2.3 договору).

За умовами п.2.5 договору орендар упродовж строку дії договору вправі повертати обладнання орендодавцю за відсутністю необхідності, а також, за погодженням з орендодавцем, одержувати нове (інше) обладнання в оренду, здійснювати заміну окремих елементів.

Дія договору та строк оренди сторонами погоджено у розділі 3 договору. Так, у п.3.1 зазначено, що договір набирає чинності та вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Датою початку строку оренди обладнання вважається дата підписання акту приймання-передачі обладнання в оренду повноважними представниками сторін. Датою закінчення дата, яка передує даті підписання акту приймання-передачі обладнання із оренди повноважними представниками сторін (п.3.2 договору).

Відповідно до п.4.1.1, 4.2.1 та 4.2.4 договору розмір орендної плати (без ПДВ) за одиницю обладнання за один календарний день зазначається в додатках до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Орендна плата в грошовому вираженні щомісячно розраховується орендодавцем на підставі фактичної кількості днів користування обладнанням згідно актів прийому-передачі обладнання, та відображається в актах наданих послуг. Орендар сплачує орендну плату щомісячно упродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дня закінчення оплачуваного (за який нарахована орендна плата) місяця.

Сторони у пунктах 8.1, 8.12 та 8.13 договору погодили, зокрема, що у разі несвоєчасної сплати орендної плати, відшкодування вартості неповернутого (пошкодженого обладнання) орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення оплати послуг оренди орендар сплачує орендодавцю проценти користування чужими коштами в силу ст.536 та ст.625 ЦК України у розмірі 36% річних. У випадку порушення строків оплати послуг оренди на строк більше 20 банківських днів орендар додатково сплачує орендодавцю штрафну санкцію у розмірі 10% від несвоєчасно оплаченої суми. Строк позовної давності щодо стягнення неустойки (пені) та щодо вимог про відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням обладнання складає 3 (три) роки (п.8.7 договору).

Методика проведення розрахунків відповідальності наведена у додатку №1 до договору.

На виконання умов укладеного договору відповідач згідно платіжного доручення №320 від 23.07.2021 здійснив авансовий платіж у розмірі 300'000,00 грн, і сторони підписали акти приймання-передачі орендованого майна (додаток №№ 5-7 до договору), у яких погодили перелік обладнання, переданого в оренду, а саме: акт №2061/1 від 23.07.2021, №2068 від 26.07.2021 та №2074 від 27.07.2021.

Позивач стверджує, що за користування обладнанням сторонами підписано та скріплено печатками акти надання послуг №105 від 31.07.2021 на суму 39'899,00 грн; №132 від 31.08.2021 на суму 177'086,00 грн; №171 від 30.09.2021 на суму 171'374,00 грн; №203 від 31.10.12021 на суму 177'086,00 грн; №272 від 30.11.2021 на суму 124'470,00 грн. У вказаних актах зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості та строків виконання робіт (наданих послуг) не має.

30 листопада 2021 сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2018 року - листопад 2021 року на суму 389'915,00 грн.

15 лютого 2022 позивач скерував на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості, яка була проігнорована.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача з оренди обладнання складає 389'915,00 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 11'456,99 грн пеня, 38'991,50 грн штраф та 22'739,46 грн 36% річних.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору опертивної оренди обладнання № 21-2307 від 23.07.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом частини першої статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Положенням п.4.2.4 договору сторони погодили, що орендар сплачує орендну плату щомісячно упродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дня закінчення оплачуваного (за який нарахована орендна плата) місяця.

Матеріалами справи не містять доказів повернення майна з оренди чи його заміни у спірний період, тому суд дійшов висновку про порушення відповідачем свого зобов`язання щодо вчасної сплати за користування обладнанням. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 389'915,00 грн підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

За умовами пунктів 8.1, 8.12 та 8.13 договору у разі несвоєчасної сплати орендної плати, відшкодування вартості неповернутого (пошкодженого обладнання) орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення оплати послуг оренди орендар сплачує орендодавцю проценти за користування чужими коштами в силу ст.536 та ст.625 ЦК України у розмірі 36% річних. У випадку порушення строків оплати послуг оренди на строк більше 20 банківських днів орендар додатково сплачує орендодавцю штрафну санкцію у розмірі 10% від несвоєчасно оплаченої суми.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Здійснивши перерахунок пені за несвоєчасну оплату орендної плати, з урахуванням початку виникнення заборгованості, а також враховуючи заявлені позивачем періоди її нарахування та положення ч.1 ст.14 ГПК України, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає заявлена позивачем пеня у розмірі 11'456,99 грн та штраф у розмірі 38'991,50 грн.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Щодо стягнення 36% річних, суд зазначає наступне.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 36% річних, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає заявлена товариством сума у розмірі 22'739,46 грн.

Враховуючи той факт, що відповідач доводів позовної заяви не спростував та не надав суду вірогідних, достатніх і допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 605 від 15.02.2022 на суму 6'773,49 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 6'773,49 грн судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонях» (81162, Львівська область, Пустомитівський район, с.Семенівка, вул.Шевченка, 354; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будхаб» (79000, м.Львів, вул. Шевченка, 317; ) 389'915,00 грн заборгованості з орендної плати, 11'456,99 грн пені, 38'991,50 грн штрафу, 22'739,46 грн 36% річних та 6'773,49 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.06.2022.

Суддя Яворський Б.І.