ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1214/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Кожухівський О.В. - самопредставництво;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" (м. Вінниця) до фермерського господарства "Віта Макс" (с. Золотоношка, Драбівський район, Черкаська область) про стягнення 1 300 514,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 1 300 514,28 грн. вартості неповернутого майна на підставі договору відповідального зберігання майна № 18/07-19ВЗ від 18.07.2019, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В останні засідання представник відповідача не з`являвся, явка сторін не визнавалася обов`язковою.

В ході розгляду справи позивач свої вимоги підтримував повністю та просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував з підстав не підписання керівником первинних документів щодо отримання на зберігання товару, стягнення вартості якого є предметом розгляду у справі.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та заперечення представників сторін і дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю Поділляагрозахист (Позивач та Поклажодавець) та Фермерським господарством "ВІТА МАКС" (Відповідач та Зберігач) було укладено Договір відповідального зберігання майна №18/07- 19/ВЗ від 18.07.2019 року (а.с. 11) згідно з яким ТОВ Поділляагрозахист передає, а ФГ "ВІТА МАКС" приймає на відповідальне зберігання майно (мікродобриво, засоби захисту рослин, насіння), що зазначені в Актах приймання-передачі майна, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.1. та 1.3.).

Пунктом 1.4. розділу 1 Договору відповідального зберігання майна №18/07-19/ВЗ від 18.07.2019 року визначено, що ... Перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання згідно з цим договором, його кількість, вартість та комплексність визначаються Сторонами у Актах приймання-передачі.

Відповідно до Акту приймання-передачі майна №1 від 18.07.2019 року (АЕС. 13), підписаного обома сторонами, Поклажодавцем-позивачем було передано, а Зберігачем-відповідачем прийнято на відповідальне зберігання по Договору наступне Майно:

1) Органо-мінеральне добриво "ДОБРОДІЙ" у кількості 3400 кг, вартість з ПДВ 306 000, 00 грн.;

2) Органо-мінеральне добриво "ДОБРОДІЙ"К у кількості 3400 кг. вартість з ПДВ 374 013, 60 грн.;

3) Добриво "ДОБРОДІЙ-БОР" у кількості 1700 л, вартість з ПДВ 178500,00 грн.

4) Добриво "ДОБРОДІЙ-КОМФОРТ Універсальний" у кількості 170 л, вартість з ПДВ 442 000, 68 грн.

Загальна вартість переданого на зберігання майна складає таким чином 1300 514,28 грн.

Відповідно до п. 3.2. розділу 3 Договору відповідального зберігання майна №18/07-19/ВЗ від 18.07.2019 року Поклажодавець-позивач має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Також пунктом 2.1.4. розділу 2 Договору передбачено, що Зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Відповідно до п. 5.3 розділу 5 Договору відповідального зберігання майна №18/07-19/ВЗ від 18.07.2019 року Зберігач несе відповідальність за збереження та цілісність Майна з моменту передання Майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажедавцеві.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 Договору відповідального зберігання майна №18/07-19/ВЗ від 18.07.2019 року - у випадку порушення зобов`язань, що визначені Договором, Сторони несуть відповідальність, встановлену чинним в Україні законодавством.

Сторонами не подано в справу доказів того, що укладений між ними Договір відповідального зберігання майна №18/07-19/ВЗ від 18.07.2019 року було визнано недійсним чи є підстави вважати його нікчемним в силу приписів чинного законодавства.

Надто малий розмір оплати за послугу зберігання, на що вказував відповідач, не свідчить про нікчемність чи недійсність укладеного сторонами договору.

За своїм правовим змістом Договір між сторонами є договором зберігання.

У відповідності до положень ст. 936, 938, 941-944,946 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Крім того, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. За згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто. Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

На заперечення проти позову відповідач вказав, що товар, вартість якого стягується позивачем за заявленим позовом, на зберігання відповідачу не передавалася, Договір та Акт до нього відповідачем не підписувалися, тому немає підстав для покладення на відповідача обов`язку його відшкодування (а.с. 115).

Відповідач ставить під сумнів надані в обґрунтування позову первинні документи і клопотанням від 13.12.2021 просить суд призначити у справі експертизу підписів представника відповідача на оригіналі договору відповідального зберігання майна № 18/07-19ВЗ від 18.07.2019 та Акті приймання-передачі до нього. Клопотання судом задоволено.

Ухвалою від 03.02.2022 направлено для проведення судової експертизи справу № 925/1214/21 Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення експертів поставлено наступні питання:

- чи виконано підпис в оригіналах документів: Договорі відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року та Акті № 01 від 18.07.2019 року приймання-передачі майна до Договору відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 керівником фермерського господарства "Віта Макс" Сорокою Володимиром Адамовичем чи іншою особою із наслідуванням підпису Сороки Володимира Адамовича ?

- чи відповідає нанесений відтиск печатки у вищевказаних документах експериментальним та вільним зразкам відтисків печатки ФГ "Віта-Макс" ?.

27.04.2022 Господарським судом Черкаської області від експертної установи отримано лист № 213/22-23 від 26.04.2022, яким у зв`язку з несплатою відповідачем рахунку за проведення почеркознавчої експертизи залишено ухвалу від 03.02.2022 про призначення експертизи без виконання.

За правилами ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Суд при призначенні у справі експертизи визначився, що заперечення відповідача, про те, що у Договорі відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року та в Акті № 01 від 18.07.2019 року приймання-передачі майна проставлені не підписи директора ФГ "Віта Макс" Сорокою В.А. та не печаткою ФГ, можуть бути спростовано лише проведенням експертизи у справі.

Суд не володіє спеціальними знаннями для підтвердження чи заперечення пояснень сторін з цього приводу без проведення експертизи.

Отже, оскільки експертизу у справі не проведено через її неоплату з боку відповідача, то слід вважати, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів того, що Договір відповідального зберігання та Акт приймання-передачі майна до нього дійсно було підписано не керівником відповідача.

Оскільки сторонами у Договорі відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року не було визначено кінцевого строку зберігання майна, то вимогою від 03.02.2020 № 44 (а.с. 14-16) позивач просив відповідача повернути все майно із відповідального зберігання до 10.02.2020 року. Вимогу вручено відповідачу 16.02.2020 (а.с. 16).

Такі дії позивачем вчинені на підставі п. 3.2. Договору про право у будь-який час вимагати повернення майна та ст. 530 ЦК України.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За доводами позивача, майно зі зберігання йому повернуто не було, що надає право позивачу стягувати збитки у розмірі вартості втраченого майна.

За умовами п. 1.2. Договору місцем зберігання майна визначено Київська область, Іваньківський район. с. Розважів, вул. Іванківська, 9.

Позивач надав докази, що 24.03.2021 при примусовому виконанні наказу у справі № 925/246/20 Господарського суду Черкаської області про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за проданий товар по договору купівлі-продажу № 03-07-Ж-ЧП від 26.03.2019 року, приватним виконавцем було здійснено виїзд за адресами ймовірного місця знаходження майна ФГ "Віта-Макс" для звернення на нього стягнення.

Актом приватного виконавця від 24.03.2021 (а.с. 17) встановлено, що за адресою Київська область, Іваньківський район. с. Розважів, вул. Іванківська, 9 знаходяться приміщення, якими користується відповідач, однак його власного майна та майна за договором відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року за цією адресою виявлено не було.

Отже оскільки в справу не подано доказів недійсності зобов`язання за договором відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року, не доведено, що підписи на цьому договорі та на Акті приймання-передачі майна до нього не належать керівнику відповідача, як Зберігачу, майно зі зберігання повернуто не було, то суд вважає доведеною втрату майна, що дає право позивачу вимагати відшкодування його вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідач в ході розгляду справи майно, яке є предметом договору відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року не повернув, бо наполягає на неотриманні цього майна на зберігання через непідписання керівником вказаного договору та акту до нього, відсутність між сторонами господарських відносин, що суд не бере до уваги враховуючи зібрані у справі докази.

Враховуючи позицію відповідача про неотримання від позивача на зберігання майна, яке є предметом договору відповідального зберігання № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року і через це відсутність у відповідача цього майна, то суд вважає, що у даній конкретній справі позивач не повинен попередньо отримувати судове рішення про зобов`язання відповідача повернути майно зі зберігання перед пред`явленням позову про стягнення його вартості як з втраченого майна.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно з нормами ст. 16, 611 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків за неналежне виконання зобов`язання.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України також встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Позивачем зібраними у справі доказами доведено порушення його прав відповідачем неповерненням майна з відповідального зберігання вартістю 1300514,28 грн.; вину саме відповідача у виникненні збитків (з яким укладено договір), причинний зв`язок між втратою майна відповідачем і виниклими збитками та обов`язок відповідача за законом повністю компенсувати відповідачу вартість втраченого майна, яке не повернуто зі зберігання.

Відповідач не доказав належними і допустимими доказами відсутність у нього обов`язку компенсувати позивачу вартість втраченого на відповідальному зберігання майна на суму 1300514,28 грн. за умовами договору відповідального зберігання майна № 18/07-19/В3 від 18.07.2019 року.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правомірність позовних вимог доводиться зібраними у справі доказами, доводи та розрахунки позивача не спростовані відповідачем, борг не сплачено, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 1300514,28 грн. як вартості неповернутого зі зберігання майна.

Позов слід задовольнити повністю.

На підставі ст. 129 ГПК України, оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 19507,71 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фермерського господарства "Віта Макс" (ідентифікаційний код 32883454, с. Золотоношка, Драбівський район, Черкаська область) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляагрозахист" (ідентифікаційний код 37898486, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122) -- 1300 514,28 грн. вартості неповернутого майна на підставі договору відповідального зберігання майна № 18/07-19ВЗ від 18.07.2019 та19507,71 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 13 червня 2022 року

Суддя Н.М. Спаських