ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р. Справа№ 920/750/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання - Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання:

від позивача: Пронюк Владислав Ярославович (адвокат);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 (рішення складено 23.10.2021)

у справі № 920/750/21 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства "Теплогарант"

про стягнення 996 066,67 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач 07.07.2021 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 292 412,05 грн пені, 269 350,01 грн - 3% річних, 434 304,61 грн інфляційних збитків, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами 24.09.2019 договору № 4087/1920-БО-29.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено газ по Договору, відповідачем газ було прийнято, однак за нього не сплачено вчасно та в повному обсязі, що є порушенням п. 5.1. Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних збитків та пені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у позові Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Комунального підприємства "Теплогарант" про стягнення 996 066 грн 67 коп. штрафних санкцій відмовлено повністю. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 14 941,00 грн покладено на позивача Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Рішення мотивоване тим, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки заборгованість відповідачем була сплачена позивачу до 01 червня 2021 року (а саме 01.03.2021), а ст. 7 Закону №1730 (зі змінами, внесеними Законом №1639) врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, яка погашена до 01.06.2021. Крім того, зазначена стаття Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21, прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 та відкрити апеляційне провадження; рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 про відмову в задоволенні позовних вимог скасувати; прийняти нове рішенням, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення 292 412,05 грн пені, 269 350,01 грн 3% річних, 434 304,61 грн інфляційних втрат задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 411,50 грн за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача у справі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується із ухваленим рішенням Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 щодо відмови у задоволенні позову, вважає його незаконним та ухваленим із порушенням норм процесуального права, а саме статей: 7, 86, 236, 238 ГПК Уркаїни та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме неправильним тлумаченням ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730 від 03.11.2016 в редакції Закону України № 1639) та незастосування закону, який підлягав застосуванню, а саме: ч. 2 ст. 3 Закону України № 1730 в редакції Закону України № 1639, пункту 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93.

Скаржник вказує на те, що для процедури врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації, необхідною умовою є включення до реєстру, в якому буде міститись інформація щодо кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону, тобто, для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (в тому числі за договором постачання природного газу від 24.09.2019 № 4087/1920-БО-29, однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права.

Скаржник зазначає про те, що законом не передбачено автоматичного списання нарахованих сум інфляційних нарахувань, 3% процентів річних, а відповідач не перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, тобто не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону № 1730, тому відсутні підстави для застосування такої процедури до відповідача та списання заборгованості, що є предметом даного спору відповідно до процедур передбачених Законом № 1730.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий на умовах договору купівлі-продажу природного газу від 24.09.2019 № 4087/1920-БО-29 станом на 01.06.2021 відсутня, то нараховані на цю заборгованість пеня, інфляційні втрати та 3% річних підлягають списанню з 29.08.2021, тому не можуть бути предметом включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки під "процедурою врегулювання заборгованості" Закон називає - заходи, спрямовані на зменшення, списання або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних підприємств саме за спожитий природний газ, отже, в силу ст. 7 Закону № 1730, 292 412,05 грн пені, 269 350,01 грн 3% річних та 434 304,61 грн інфляційних втрат підлягають списанню з дня набрання Законом чинності, тобто з 29.08.2021, оскільки погашення основного боргу за спожитий природний газ здійснено до 01.06.2021.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/750/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 920/750/21 у розмірі 22 411,50 грн.

29.11.2021 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" через відділ документального забезпечення суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання доказів сплати судового збору, до якої додано платіжне доручення від 18.11.2021 № .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21. Призначено справу № 920/750/21 до розгляду у судовому засіданні 13.01.2021.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до Північного апеляційного господарського суду 29.12.2021, викладено клопотання про поновлення пропущеного встановленого судом строку для подання відзиву на апеляційну скарги, у зв`язку із карантинними обмеженнями, впровадженими на підприємстві. Також відповідач зазначає про отримання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 - 14.12.2021.

Розглянувши клопотання, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для поновлення процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 920/750/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 на 03.02.2022.

Судове засідання у справі № 920/750/21, призначене на 03.02.2022, не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гаврилюка О.М.

З 18.02.2022 головуючий суддя Гаврилюк О.М. приступив до роботи, а відтак справа має бути призначена до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2022 розгляд справи № 920/750/21 розгляд справи № 920/750/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 призначено на 17.03.2022.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку із викладеним, судове засідання у справі № 920/750/21, призначене на 17.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 на 02.06.2022.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи викладене, тимчасову непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., перебування суддів у відпустках, введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 920/750/21 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання

Представники відповідача у судове засідання, призначене на 02.06.2022, не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету 19.05.2022.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2022 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.09.2019 між сторонами укладено договір постачання природного газу № 4087/1920-БО-29, відповідно до п. 1.1 договору позивач, за договором постачальник, зобов`язався поставити відповідачу, за договором споживачу, природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах договору.

До договору вносились зміни шляхом укладання низки додаткових угод.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Факт виконання позивачем обов`язку за договором щодо постачання у період з жовтня 2019р. по квітень 2020р. природного газу та прийняття відповідачем природного газу на загальну суму 11 883 211,18 грн, підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами приймання-передачі природного газу.

Згідно з п. 5.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як вказує позивач у позовній заяві, відповідач розрахувався за поставлений природний газ, однак із порушенням строків, які встановлені договором, а саме п. 5.1.

В свою чергу позивачем надано розрахунок пені, 3% річних інфляційних втрат, а також документи на підтвердження операцій за договором між сторонами.

Так як відповідачем сплачено кошти з порушенням строків, чим порушено умови договору, то позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, на підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами частини другої ст. 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини першої ст. 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини другої ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із п. 3 частини першої ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Як вже зазначалось, відповідач розрахувався за поставлений природний газ із порушенням строків, які встановлені договором, а саме п. 5.1, що не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Оскільки вказані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем укладено договір, яким передбачено обов`язок позивача поставити природний газ, а відповідача прийняти газ та сплатити за нього. Позивачем обов`язок з поставки газу був виконаний, а відповідачем газ був прийнятий, однак зустрічне зобов`язання з оплати поставленого природного газу виконано (повний розрахунок проведено 01.03.2021) із порушенням строків, які встановлені договором.

Згідно із п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Отже, відповідачем отриманий від позивача природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які є бюджетними установами/організаціями. Тобто відповідач належить до підприємств, на відносини з врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" в редакції Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу"

Колегія суддів зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Водночас, 29.08.2021 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" №1639-IX від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VIII та до його назви.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону №1639-IX, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону № 1639-IX (далі по тексту також - Закон № 1730-VIII), для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону № 1639-IX, передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування стягнення з боржників (споживачів) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Зі змісту абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №1730-VIII слідує, що до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону віднесена заборгованість за спожиті енергоносії та заборгованість з різниці в тарифах. Під процедурою врегулювання заборгованості законодавець визначив заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Як вже зазначалось, відповідачем виконано зустрічне зобов`язання з оплати поставленого природного газу - 01.03.2021, що не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що добровільне погашення відповідачем суми основного боргу до визначеного статтею 7 Закону №1730-VIII строку (01.06.2021) унеможливлює укладення договору реструктуризації, адже, як слідує зі змісту положення ч. 1 ст. 5 Закону, реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість, тобто, закон не передбачає можливості укладення договору реструктуризації вказаних нарахувань.

Таким чином, із змісту Закону №1730-VIII слідує, що основна заборгованість та заборгованість з 3% річних, неустойки, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча останні нарахування включаються у довідку для включення в реєстр, але вони відображаються із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що за відсутності заборгованості зі сплати основного боргу до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII, відповідно до якого: нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що інформацію про відповідача неможливо внести до "Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості" у зв`язку із погашенням основної заборгованості станом на 01.06.2021.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у випадку неможливості застосування при зазначених обставинах положення ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII споживач, який допустив порушення строків проведення розрахунків за отриманий природний газ, однак в подальшому розрахувався у повному обсязі, опинився б в гіршому становищі, ніж споживач, який не виконав зобов`язання. Тоді як, відповідно до пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав і інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також публічного інтересу.

Таким чином, приписи ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (дата набрання чинності 29.08.2021) виключають можливість застосування відносно відповідача відповідальності у вигляді стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань.

Враховуючи зазначені положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" та встановивши, що відповідачем отриманий від позивача природний газ використовувався для виробництва теплової енергії; відповідач належить до підприємств, на відносини з врегулювання заборгованості яких поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в редакції Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу"; здійснення погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ за договором було здійснено до 01.06.2021, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду Сумської області про те, що підстави для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні, оскільки заборгованість сплачена відповідачем позивачу до 01.06.2021 (а саме 01.03.2021), у зв`язку із чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами та наведеними правовими нормами.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 13.10.2021 у справі № 920/750/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 920/750/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.06.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко