ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022р. Справа № 904/8962/21

За позовом: Державного підприємства «Смоли», м. Кам`янське

До: Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Жовті Води

Про: стягнення 115 608, 63 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ :

ДП «Смоли» (позивач) звернувся з позовом до ДП «Східний ГЗК» (відповідач) про стягнення 115 608, 63 грн. ( в т.ч.: 96 256, 80 грн. - основна заборгованість; 10 779, 57 грн. - пеня; 6 365, 12 грн. - інфляційні втрати та 2 216, 14 грн.- 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг за договором №35-09/ДИ-03-2017р. від 01.07.17р. (укладеним між сторонами).

ДП «Східний ГЗК» ( відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на тяжкий фінансовий стан підприємства та об`єктивну неможливість вчасно проводити розрахунки з контрагентами, в тому числі з позивачем, оскільки відповідно до постанов державного виконавця, винесених у рамках виконавчих проваджень №№ 66627146, 66764256, 66799646, 66798440 про стягнення кошті на наявні у відповідача банківські рахунки накладено арешт, який станом на 10.12.21р. триває . Також просить взяти до уваги, що ДП «СхідГЗК» є державним підприємством, яке засноване на державній власності та є єдиним в Україні підприємством, що здійснює видобуток уранових руд, їх переробку та виробництво закису-окису урану, з якого виготовляється ядерне паливо для атомних станцій України і згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки й безпеки держави. Відповідач зазначає, що оскільки ДП «СхідГЗК» є містоутворюючим підприємством для м. Жовті Води та смт Смоліне (Кіровоградська область), забезпечує роботу мешканців міста Кіровограда та смт Мала Виска, то зупинка підприємства призведе до зростання соціальної напруги в зазначених регіонах. Крім того, зазначає що позивачем у своєму розрахунку щодо періоду 1 (з 21.03.20р. по 16.11.21р.), періоду 2 ( з 21.06.20р. по 16.11.21р.), періоду 3 ( з 21.07.20р. по 16.11.21р.), періоду 4 ( з 21.08.20р. по 16.11.21р.), періоду 5 ( з 21.09.20р. по 16.11.21р.) та періоду 6 ( з 21.10.20р. по 16.11.21р.) не враховано положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а тому просив застосувати строки позовної давності до цих вимог. Стосовно періодів 7-10 позивачем помилково здійснено нарахування пені за період більше ніж 6місяців , що суперечить вимогам ч.6 ст.232 ГК України. Також заперечував проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат , оскільки період для їх нарахування є невірно визначеним та із самого розрахунку не вбачається відповідно до якої видаткової накладної здійснюється нарахування 3% річних.

ДП «Смоли» (відповідач) своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом).

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п.4 ст. 11 ГПК України , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Згідно з приписами ст.114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. Враховуючи вищенаведені приписи законодавства, суд надав/встановив сторонам розумні строки для вчинення процесуальних дій, а після їх закінчення ухвалив рішення на підставі наданих сторонами доказів .

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

01.07.17р. між ДП «Смоли» (виконавець) та ДП «Східний ГЗК» (замовник) укладено договір №35-09/ДИ-03-2017, відповідно до умов якого замовник доручає а виконавець приймає на себе зобов`язання через диспетчерську службу здійснювати взаємозв`язок і координацію дій ОП ДХЗ ДП «Східний ГЗК» та підприємств, розташованих на проммайданчику колишнього ВО «ПХЗ» та підприємств, які ведуть господарську діяльність в Південному районі м. Кам`янське у випадках, пов`язаних з виникненням можливих ситуацій техногенного і природного характеру, а замовник зобов`язується оплатити дані послуги на умовах цього договору (п.1.1. ). Згідно п.2.1. вартість наданих послуг складає 4 113 грн. на місяць, крім того 20% ПДВ - 822 грн. 60 коп.; разом з ПДВ 4 935, 60 грн. на місяць; ціна договору може бути змінена, що оформлюється додатковою угодою.

Виконавець в кінці поточного місяця надає замовнику бухгалтерські документи рахунок для оплати та акт наданих послуг (п.2.2. ). Відповідно до п.2.3. замовник здійснює оплату наданих послуг шляхом переведення коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання обома сторонами акта наданих послуг, але не пізніше 20 календарних днів з моменту виставлення рахунку.

У випадку несвоєчасної оплати замовникові нараховується пеня в розмірі не більш подвійної облікової ставки НБУ за кожний день простроченого платежу за весь період прострочення. (п.2.4.). 01.07.20р. сторони уклали додаткову угоду №2 до вищезазначеного договору, в якій з 01.07.20р. п.2.1. договору погодили в наступній редакції: « 2.1. Вартість наданих послуг, обговорених в даному договорі складає 4 525, 00 грн. на місяць, крім того ПДВ 20% - 905, 00 грн. Разом з ПДВ 20% - 5430 , 00 грн. на місяць». (а.с.23).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач у період лютий 2020р. вересень 2021р. надав відповідачу послуги на загальну суму 96 256, 80 грн. (що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаних відповідачем без зауважень, а.с. 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56) .

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором оплату наданих позивачем послуг не здійснив; у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку), за ним рахується заборгованість в розмірі 96 256, 80 грн. (а.с.2-3). Окрім того, позивач відповідно до п.2.4. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 10 779, 57 грн. - пені; 6 365, 12 грн. - інфляційних втрат та 2 216, 14 грн.- 3% річних (а.с.4-9, 10-15).

Судом здійснено перевірку розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, порушень нарахувань інфляційних втрат та 3% річних не виявлено. В той же час, суд з урахуванням заперечень відповідача, не погоджується із здійсненими позивачем нарахуваннями пені по окремим періодам нарахування, з урахуванням наступного.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2.9 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»: за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п.1.12 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.13р. №14 (поміж-іншим): з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За порушення відповідачем узгоджених сторонами у договорі строків оплати наданих послуг позивач нарахував та заявив до стягнення пеню ( по періодам зазначених ним у позовній заяви в графах «Період 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17» у загальній сумі 10 779, 57 грн. із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплачених за спірними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) сум за кожний день прострочення платежів за загальний період з 21.03.20р. по 11.11.21р.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 1) на загальну суму 1 151, 46 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за лютий 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000068 від 29.02.20р. на суму 4 935, 60 грн., а.с.24) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Так, відповідачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування (правильним періодом нарахування є з 21.03.20р. по 21.09.20р.), тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування: за кожний день прострочення; та позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї суми пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими .

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 2) на загальну суму 939, 49 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за травень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000264 від 31.05.20р. на суму 4 935, 60 грн., а.с. 26) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду; позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в частині нарахування пені за період з 21.06.20р. по 15.11.20р. суд вважає за необхідне відмовити. В той же час (внаслідок здійсненого судом перерахунку пені) підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування пені за цим актом, за період з 16.11.20р. по 21.12.20р. (граничний період нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) на суму 58, 25 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 3) на загальну суму 890, 95 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за червень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000329 від 30.06.20р. на суму 4 935, 60 грн., а.с. 28) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування; позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в частині нарахування пені за період з 21.07.20р. по 15.11.20р., суд вважає за необхідне відмовити. В той же час (внаслідок здійсненого судом перерахунку пені), підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування пені за цим актом, за період з 16.11.20р. по 21.01.21р. (граничний період нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) на суму 108, 50 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 4) на загальну суму 925, 13 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за липень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000406 від 31.07.20р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 30) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування ; позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в частині нарахування пені за період з 21.08.20р. по 15.11.20р., суд вважає за необхідне відмовити. В той же час (внаслідок здійсненого судом перерахунку пені) підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування пені за цим актом за період з 16.11.20р. по 21.02.21р. (граничний період нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) на суму 174, 73 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 5) на загальну суму 869, 94 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за серпень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000473 від 31.08.20р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 32) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду; позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в частині нарахування пені за період з 21.09.20р. по 15.11.20р. суд вважає за необхідне відмовити. В той же час (внаслідок здійсненого судом перерахунку пені), підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування пені за цим актом, за період з 16.11.20р. по 21.03.21р. (граничний період нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) на суму 227, 24 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 6) на загальну суму 816, 53 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за вересень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000541 від 01.07.17р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 34) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а позивач звернуся до суду 16.11.21р. про стягнення цієї пені з пропуском річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, про що заявлено відповідачем у відзиві на позов. А тому в частині нарахування пені за період з 21.10.20р. по 15.11.20р. суд вважає за необхідне відмовити. В той же час (внаслідок здійсненого судом перерахунку пені) підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування пені за цим актом, за період з 21.11.20р. по 21.04.21р. (граничний період нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) на суму 280, 08 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 7) на загальну суму 761, 23 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за жовтень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000609 від 31.10.20р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 36) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 21.11.20р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.05.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період, її розмір склав 347, 02 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 8) на загальну суму 707, 93 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за листопад 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000679 від 30.11.20р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 38) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 21.12.20р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.06.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період її розмір склав 362, 79 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 9) на загальну суму 652, 64 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за грудень 2020 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0000740 від 31.12.20р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 40) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 21.01.21р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.07.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період, її розмір склав 374, 45 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 10) на загальну суму 597, 30 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за січень 2021 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0004 від 31.01.21р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 42) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 21.02.21р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.08.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період, її розмір склав 392, 75 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 11) на загальну суму 544, 93 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за лютий 2021 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0065 від 28.02.21р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 44) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 23.03.21р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.09.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період її розмір склав 415, 95 грн.

Перевіркою наведеного в позові розрахунку пені (період 12) на загальну суму 483, 49 грн. судом виявлена невідповідність періоду нарахування пені із заборгованості за березень 2021 року (акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № СМ-0129 від 31.03.46р. на суму 5 430, 00 грн., а.с. 44) положенням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Так, позивачем нараховано пеню поза межами встановленого законом шестимісячного періоду її нарахування, тоді як умовами договору не передбачено збільшення такого періоду, а визначено лише спосіб її нарахування. Правильним початком нарахування пені по цьому акту є 21.04.21р. та граничним періодом нарахування по цьому акту, з урахування приписів ст. 232 ГК України) є 21.10.21р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку пені за цей період її розмір склав 430, 38 грн.

Одночасно , внаслідок здійсненої судом перевірки розрахунків пені по періоду №13 на суму 416, 55 грн., №14 на суму 347, 55 грн., №15 на суму 280, 43 грн., №16 на суму 206,94 грн. №17 на суму 131, 51 грн. та №18 на суму 55, 64 грн. (а.с., 8, 9), порушень нарахувань пені не виявлено. Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ( з урахуванням здійсненого судом перерахунку) складає 4 479, 07 грн.

Згідно приписів ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.525 ЦК України).

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 96 256, 80 грн. - основна заборгованість; 4 479, 07 грн. - пеня; 6 365, 12 грн. - інфляційні втрати та 2 216, 14 грн.- 3% річних. В задоволенні іншої частини позовних вимог (пені) суд вважає за необхідне відмовити з вищенаведених підстав.

Одночасно заперечення відповідача суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Також відповідачем, не надано жодного контррозрахунку інфляційних втрат та 3% річних. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що накладення арешту на кошти відповідача, що знаходяться на його рахунках у банківських установах , не звільняє його від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем по оплаті за отримані послуги за договором.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» ( 52210, м. Жовті Води, вул. Горького, 2; ) на користь позивача - Державного підприємства «Смоли» (51917, м. Кам`янське, проспект Аношкіна, буд. 179; ): 96 256, 80 грн. - основна заборгованість; 4 479, 07 грн. - пеня; 6 365, 12 грн. - інфляційні втрати та 2 216, 14 грн.- 3% річних та 2 146, 46 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 13.06.22р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошено. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.