ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Справа № 903/631/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

апелянта - Пивоваров В.І. - адвокат (в режимі відеоконференції);

керуючий реструктуризацією - не з`явився;

боржника - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року (повний текст складено 31.03.2022) у справі №903/631/21 (суддя Гарбар І.О.)

за заявою фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року у справі №903/631/21, серед іншого, в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву товариства про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2022 у справі №903/631/21 апеляційну скаргу ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: надати суду докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та докази направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів з описом вкладення боржнику та арбітражному керуючому (керуючому реструктуризацією). Роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

29.04.2022 на адресу апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2022 у справі №903/631/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року у справі № 903/631/21. Розгляд справи призначено на 06.06.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.05.2022).

Керуючий реструктуризацією - арбітражний керуючий Андрощук О.П. у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання боржник та керуючий реструктуризацією не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника боржника та керуючого реструктуризацією.

Безпосередньо в судовому засіданні представник ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника скаржника, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - змінити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 14.09.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Керуючим реструктуризацією боржника ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Андрощук Олену Павлівну.

04 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до суду з заявою про визнання грошових вимог, в якій просить визнати кредиторські вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_1 в сумі 304 543,00 грн за кредитним договором №0201/0708/77-77-095 від 15.07.2008 та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Місцевий господарський суд, розглянувши подану ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" заяву про визнання грошових вимог, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі про відсутність правових підстав для визнання грошових вимог в частині донарахованих після рішення суду пені в розмірі 80 026,16 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 120 187,69 грн. Щодо заяви ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в частині визнання грошових вимог в розмірі 104 329,15 грн (заборгованості за кредитом), то місцевий господарський суд визнав їх обгрунтованими та підставними з посиланням на те, що їх розмір підтверджений рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.06.2011 у справі №2-3591/11, однак відмовив в їх визнанні в зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено керуючим реструктуризацією.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання грошових вимог в частині донарахованих після рішення суду пені в розмірі 80 026,16 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 120 187,69 грн. Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції щодо обгрунтованості та підставності грошових вимог в розмірі 104 329,15 грн, але відмовою у їх визнанні в зв`язку з пропуском позовної давності, з огляду на таке.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

В розрізі даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріям, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст.122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, згідно з умовами статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається, у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 15.09.2021 за №67206 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1

04 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до суду з заявою про визнання грошових вимог, в якій просить визнати кредиторські вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_1 в сумі 304 543,00 грн за кредитним договором №0201/0708/77-77-095 від 15.07.2008 та включити їх до реєстру вимог кредиторів, (т.1, а.с. 106-137), а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 104 329,15 грн, заборгованість за відсотками - 120 187,69 грн, заборгованість по комісії - 0,00 грн, заборгованість по пені - 80 026,16 грн.

Вказана заява обгрунтована тим, що 15.07.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" (який в подальшому було перейменовано в ПАТ "Сведбанк") був укладений кредитний договір № 0201/0708/77-095, за яким ВАТ "Сведбанк" надав ОСОБА_1 , як позичальнику, кредит на загальну суму 147 400,00 грн зі сплатою 21% річних з кінцевим терміном погашення 15 липня 2028 року (т.1, а.с. 110-115).

Крім того, 15.07.2008 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, між ВАТ "Сведбанк" (який в подальшому було перейменовано в ПАТ "Сведбанк") та ОСОБА_2 укладено договір поруки (т.1, а.с. 116-117), згідно якого позичальник та поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку земельну ділянку, площею 0.10 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:016:0240 (т.1, а.с. 118-121).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11 за позовом ПАТ "Сведбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Сведбанк" 226 614 грн 63 коп. заборгованості за кредитним договором, що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за кредитом 144329,15 грн, заборгованості по несплачених відсотках 69277,03 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків 13008,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Сведбанк" по 850 грн судового збору, по 60 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та по 48 грн витрат на оплату оголошення у пресі про виклик відповідачів з кожного (т.1, а.с. 129-130).

В подальшому, 28 листопада 2012 року ПАТ "Сведбанк" відступило ТОВ "ФК "Вектор Плюс" відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, зокрема і за Кредитним договором №0201/0708/77-095 від 15.07.2008, укладеним з ОСОБА_1 та договорами забезпечення по цьому кредиту (т.1, а.с. 122-128).

В заяві ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" вказує, що за період з 16.06.2011 року по 28.11.2012 року ПАТ "Сведбанк" мало право нарахувати відсотки у відповідності до умов п.п. 1.3, 3.2. кредитного договору №0201/0708/77-095 від 15.07.2008 та чинного законодавства.

Також заявник вказує, що наявність рішення Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2011 року у справі №2-3591/11 не є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором та не звільняє позичальника від виконання його умов, а кредитора в свою чергу не позбавляє права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст.526, 599 ЦК України.

Як вже зазначалося вище, згідно статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно з абзацом 4 частини 2 статті 45 КУзПБ склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів (абз. 4, 6 ч.6 ст.45 КУзПБ).

Згідно положень абзаців 8-11 частини 2 статті 47 КУзПБ, які застосовуються також під час процедур провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, розпорядник майна (керуючий реструктуризацією) за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів.

Згідно сталої практики Верховного Суду з розгляду справ про банкрутство, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство (висновок про застосування норм права, викладений у постановах від 29.03.2018 у справі №925/1165/16, від 07.08.2019 у справі №922/1014/18, від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 17.04.2019 у справі №43/75-15/7-б).

При цьому, частиною першою статті 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 зроблено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Частиною першою статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, обов`язок (тягар) доведення наявності вимог до боржника одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.

З огляду на викладене, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання та включення до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості.

Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок здійснення правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, що в свою чергу порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Отже, для уникнення можливості визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зобов`язання за кредитним договором №0201/0708/77-095 від 15.07.2008 між ОСОБА_1 (боржником) та ВАТ "Сведбанк" (кредитором) узгоджені в судовому порядку у 2011 році, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.06.2011 у справі № 2-3591/11, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Сведбанк" 226 614 грн 63 коп. заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, як вбачається, до заяви про визнання грошових вимог до боржника ТОВ "ФК "Вектор Плюс" долучено копії наступних документів: кредитного договору №0201/0708/77-095 від 15.07.2008, договору поруки від 15.07.2008, іпотечного договору від 15.07.2008, договору факторингу №15 від 28.11.2012, договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012, Витяг з Реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012, Витяг з Додатку №1 до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012.

Так, матеріали заяви про визнання грошових вимог до боржника свідчать, що 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" (банк) та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" (фактор) був укладений договір факторингу №15, відповідно до п.2 якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками, зазначеними в Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової допомоги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. (Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13).

При цьому, правонаступництво у зобов`язанні, обумовлене договором про відступлення права вимоги, може бути й сингулярним (частковим), тобто таким, за якого до правонаступника переходить не вся сукупність прав кредитора чи обов`язків боржника.

В даному випадку, на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ "Сведбанк" до ТОВ "ФК "Вектор Плюс", останнім було надано копію договору факторингу №15 від 28.11.2012, копію Витягу з Реєстру заборгованості боржників №1-Б від 28.11.2012.

В той час, як відповідно до ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, нормами статті 517 ЦК України визначено обов`язок передачі новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази передачі відповідної документації та підписання сторонами акту (Актів) приймання-передачі документації, як то визначено умовами договору та ст.517 ЦК України.

Також заявник не подав суду доказів на підтвердження перерахування плати за договором факторингу, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання ним, як новим кредитором, своїх зобов`язань за договором факторингу (пункт 3.2).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії всіх сторінок договору факторингу №15 від 28.11.2012 (наявні сторінки 1-4, 7, 8 та 28), а тому суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку вказаному договору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії договору факторингу №15 від 28.11.2012 та витягу з Реєстру заборгованості боржників №1-Б від 28.11.2012 судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ "Сведбанк" (банк) відступив ТОВ "ФК "Вектор Плюс" (фактору) свої права вимоги заборгованості по кредитному договору від 15.07.2008 на загальну суму 344 543,00 грн, з яких 144 329,15 грн - заборгованість по кредиту, 120 187,69 грн - заборгованість по відсоткам, 80 026,16 грн - заборгованість по пені.

Разом з тим, згідно Довідки ТОВ "ФК "Вектор Плюс" від 30.09.2021 загальна сума заборгованості по кредитному договору від 15.07.2008 становить 304 543,00 грн, з яких 104 329,15 грн - заборгованість по кредиту, 120 187,69 грн - заборгованість по відсоткам, 80 026,16 грн - заборгованість по пені.

Тобто, з наданих заявником доказів вбачаються розбіжності в сумі заборгованості.

Разом з тим, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Сведбанк" 226 614 грн 63 коп. заборгованості за кредитним договором, що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за кредитом 144 329,15 грн, заборгованості по несплачених відсотках 69 277,03 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків 13 008,45 грн.

Тобто, сума заборгованості, стягнута за рішенням суду, є відмінною від суми заборгованості, зазначеної у Витязі з Реєстру заборгованості боржників №1-Б від 28.11.2012 та Довідці від 30.09.2021.

Зазначення у реєстрі заборгованостей боржників №1-Б від 28.11.2012 до договору факторингу номеру кредитного договору 0201/0708/77-095 та дати його укладення 15.07.2008 не свідчить про те, що до заявника перейшло право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржника по справі №2-3591/11, оскільки сума заборгованості у відповідному реєстрі та сума, яка була стягнута рішенням суду по даній справі, не є тотожними.

Більше того, ані договір факторингу, ані реєстр боржників до вказаного договору не містять посилань на суму заборгованості, яка була стягнута з боржника саме в рамках судової справи №2-3591/11, як і не містить умов щодо переходу до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" права вимоги за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11.

Таким чином, у суду відсутня можливість встановити, що заявнику було відступлено право вимоги до боржника саме в межах даної справи.

При цьому, заявником не надано суду будь-яких інших документів, які б підтверджували розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №0201/0708/77-095 від 15.07.2008, як і не надано розрахунок грошових вимог ТОВ "ФК "Вектор Плюс" до боржника, з якого би вбачалось звідки та за який період виникла дана заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не доведено розмір грошових вимог до боржника, як і не доведено сам факт переходу права вимоги за рішенням суду, яким підтверджується розмір заборгованості за кредитним договором №0201/0708/77-095 від 15.07.2008.

Крім того, заявником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів стосовно пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11 також підтверджується листом органу ДВС від 21.10.2021.

Як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.10.2021 щодо наявних відкритих виконавчих проваджень, згідно повідомлень підпорядкованих відділів державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за територіальною юрисдикцією Волинської області, а також шляхом перевірки інформації в автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що станом на 19.10.2021 на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває відкрите виконавче провадження №44546053 з примусового виконання виконавчого листа №2-17357/09 віл 04.06.2009, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості у розмірі 10093,93 грн, а також виконавче провадження №60636529 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-6112-17У від 30.09.2019, виданої ГУ ДПС у Волинській області щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь Головного управління ДПС у Волинській області заборгованості зі сплати ЄСВ у розмірі 18276,72 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заявником не надано суду доказів стосовно заміни стягувача за виконавчим документом, який виданий на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на час передачі ТОВ "ФК "Вектор Плюс" боргу ОСОБА_1 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 16.06.2011, виданого на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11, сплив ще 04.07.2021. При цьому, новий кредитор боржника - ОСОБА_1 питання про поновлення строку на пред`явлення наказу до виконання та наявність поважних причин для такого поновлення перед судом не ставив.

За наведених обставин, примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11, яке набрало законної сили 04.07.2011, та могло бути пред`явленим до виконання протягом одного року, є неможливим.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ТОВ "ФК "Вектор Плюс" подало заяву до місцевого господарського суду про визнання кредиторських вимог на суму 304 543,00 грн, яка виникла на підставі кредитного договору № 0201/0708/77-095 від 15.07.2008 та, на його думку, підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2011 у справі №2-3591/11.

Розглядаючи питання щодо визнання кредиторських вимог ТОВ "ФК "Вектор Плюс" до ОСОБА_1 в розмірі 104 329,15 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що пропуск кредитором строку пред`явлення наказу до виконання та не звернення його із заявою щодо поновлення строку пред`явлення наказу до виконання унеможливлює визнання цих вимог господарським судом у справі про банкрутство.

При цьому, слід враховувати, що в межах процедури банкрутства задоволення вимог кредиторів здійснюється під контролем арбітражного керуючого за умов додержання правил такого задоволення.

За наведених обставин, відсутність у кредитора - ТОВ "ФК "Вектор Плюс" права на примусове виконання рішення суду виключає можливість визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 06.02.2018, зафіксовано правочин - Договір купівлі - продажу земельної ділянки, кадастровий номер :03:016:0240 (предмет іпотеки за Кредитним договором №0201/0708/77-095 від 15.07.2008). Власник - ОСОБА_4 .

При цьому, документи, що підтверджують зменшення суми заборгованості після реалізації заставного майна, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду заявником надано не було.

Щодо заяви ТОВ "ФК "Вектор Плюс" про визнання грошових вимог, що складаються з пені в розмірі 80026,16 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 120187,69 грн за період 16.06.2011 по 28.11.2012, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для їх визнання з огляду на таке.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц).

Зважаючи на те, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України й охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).

Із заяви ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання грошових вимог вбачається, що ПАТ "Сведбанк" змінив строк виконання основних зобов`язань за кредитним договором №0201/0708/77-095 від 15.07.2008 відповідно до ст.1050 ЦК України, звернувшись, зокрема, до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовними вимогами до боржника про стягнення кредитної заборгованості.

Отже, після зміни строку виконання зобов`язань щодо погашення всієї заборгованості за кредитним договором у банку відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору не передбачено, з огляду на що грошові вимоги ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в частині донарахованих після рішення суду пені в розмірі 80 026,16 грн та відсотків за користування кредитом в розмірі 120 187,69 грн є безпідставними та такими, що не підлягають визнанню та відповідно включенню до реєстру кредиторів.

Щодо заяви керуючої реструктуризацією про застосування до грошових вимог наслідків спливу позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.п. 3, 4 ст.267 ЦК України).

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Таким чином, за змістом вказаних норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що заявником не доведено правових підстав для визнання грошових вимог ТОВ "ФК "Вектор Плюс" в розмірі 304 543,00 грн, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у визнанні вказаних грошових вимог з підстав їх необґрунтованості.

При цьому, висновок суду першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності при розгляді майнових вимог кредитора згідно кредитного договору №0201/0708/77-095 від 15.07.2008 та договору факторингу №15 від 28.11.2012 і, як наслідок, відхилення грошових вимог, колегія суддів вважає помилковим, оскільки позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити захист належного їй цивільного майнового права. Враховуючи, що ПАТ "Сведбанк" уже реалізувало своє право на звернення до суду за захистом порушеного права в межах строку позовної давності, відтак, безпідставним є ототожнення строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання грошових вимог ТОВ "ФК "Вектор Плюс" до боржника та включення їх до реєстру кредиторів, однак з підстав їх необгрунтованості, а не у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Водночас, оскільки зазначене не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд, користуючись наданими процесуальним законом повноваженнями (ч.4 ст.277 ГПК України), вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення шляхом викладення її в редакції даної постанови.

З огляду на це, апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Вектор Плюс" слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року у справі №903/631/21 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 29 березня 2022 року у справі №903/631/21 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті ухвалу залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №903/631/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "15" червня 2022 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.