ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 Справа № 914/3360/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Преформ, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Перша Приватна Броварня, м. Львів

про стягнення заборгованості за договором поставки

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Брошко І.Б.

Представники:

Від позивача (в режимі відеоконференції): Трикоза Тетяна Вікторівна представник;

Від відповідача: не зявився

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Преформ, м. Дніпро до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Перша Приватна Броварня, м. Львів про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 793 248,68грн., з якої: 493 259,88грн. основна заборгованість, 37 438,07грн. 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 15.11.2021 року позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення виявлених недоліків.

22.11.2021 року від позивача на електронну та поштову адреси суду надійшла заява за вх.№27775/21, про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якого позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 23.12.21 о 11:10 год. Рух справи в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 23.12.2021 року відкладено підготовче засідання на 28.01.2022 року.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року, у звязку з надходженням до суду клопотання позивача про відкладення розгляду справи, та незаперечення відповідача, судом постановлено: позивачу надати письмові пояснення з приводу заяви відповідача (вх.№2330/22) про закриття провадження в частині зменшення пені та розстрочення виконання рішення до 01.03.2022 року; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; з врахуванням клопотання позивача про відкладення та не заперечення відповідача, відкладено підготовче засідання на 03.03.2022 року на 11:40год.

В судовому засіданні 05.05.2022 року (яке здійснювалося за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon") позивач зазначив що після подачі позову відповідачем було сплачено основну суму боргу, однак наголошує що нараховані штрафні санкції за порушення умов договору відповідачем не сплачені. Просить суд звернути увагу на надіслані пояснення і приєднати їх до матеріалів справи. Судом задоволено клопотання позивача та долучено надіслані докази до матеріалів позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача вважає за можливе закриття провадження у справі в частині сплати основного боргу та переходу до розгляд справи по суті в частині стягнення штрафних санкцій та просить наступне судове засідання здійснювати за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Щодо закриття провадження в частині основного боргу суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 793 248,68грн., з якої: 493 259,88грн. основна заборгованість, 37 438,07грн. 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційні втрати.

Підставою позову є невиконання умов договору постачання №80120/1 від 08.01.2020 року.

27.01.2022 року на електронну адресу суду представником відповідача подано заяву за вх.№2330/22 про закриття провадження в частині стягнення основного боргу, зменшення пені та розстрочення виконання рішення з документами згідно вказаного додатку, в якому представник відповідача просить закрити провадження у справі в частині стягнення 493259,88грн. основної заборгованості, зменшити суму нарахованих штрафних санкцій на 80% від заявлених та у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог розстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців рівними частинами помісячно.

З доданого до заяви про закриття провадження платіжного доручення №19141 від 24.12.2021 року вбачається, що відповідач добровільно виконав зобовязання щодо оплати основної частини боргу у сумі 493 259,88грн., що підтверджується доданим платіжним дорученням, яке знаходиться в матеріалах справи з призначенням платежу: оплата за товар згідно договору №80120/1 від 08.01.2020 року в томі числі ПДВ 20% 82209,98грн.

Наведене стало підставою для звернення відповідача до суду із заявою про закриття провадження в у справі в частині основного боргу.

Отже, відповідач сплатив позивачеві заборгованість з основного боргу на суму 493 259,88 грн. з оплати вартості отриманої продукції за договором постачання №80120/1 від 08.01.2020 року. В судовому засіданні 05.05.2022 року представник позивача зазначив, що після подання позовної заяви відповідачем було сплачено суму основного боргу. Таким чином, предмет спору в частині основного боргу відсутній.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Оглянувши та дослідивши подані докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі в частині основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору та продовження слухання справи в частині стягнення 37 438,07грн. 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційних втрат.

Відтак, ухвалою суду від 05.05.2022 року закрито провадження у справі № 914/3360/21 в частині стягнення основного боргу у сумі 493 259,88грн., продовжено слухання справи №914/3360/21 в частині стягнення 37 438,07грн. - 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційних втрат; закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 02.06.2022 р. о 14:15 год.

В судове засідання 02.06.2022 року (яке здійснюється за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon") позивач явку представника забезпечив, наголошує що нараховані штрафні санкції за порушення умов договору відповідачем не сплачені.

В судове засідання 02.06.2022 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується списком розсилки господарського суду Львівської області за 09.05.2022 року. 01.06.2022 року на електронну пошту та через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання за вх.№11613/22 про долучення доказів та надання пояснень, в яких просить прийняти надані пояснення та врахувати їх при вирішенні заяви про зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду та просить розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача. В судовому засіданні представник позивача заперечив проти зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

З урахуванням того, що розгляд справи відбувається за правилами загального позовного провадження, позовні матеріали надіслано учасникам справи та відповідачу відомо про розгляд справи, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, які передбачені статтями 202, 216 ГПК України.

Отже, неявка відповідача (його представника) в судове засідання 02.06.2022 року не визнається поважною та не перешкоджає розгляду справи по суті, в матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення. В судовому засіданні оголошено в ступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем поставлено товар (преформу, кришки для пляшок, ручки для пляшок для використання його в господарській діяльності) відповідачу в період з 23 березня по 07 серпня 2020 року на підставі укладеного між ними договору постачання за № 80120/1 від 08.01.2020 року, що підтверджується видатковими накладними: №230311 від 23.03.2020 року на суму 706 489,12грн.; №280414 від 28.04.2020 року на суму 670 076,86грн., №280504 від 28.05.2020 року на суму 612 566,36грн., №240702 від 24.07.2020 року на суму 627233,47грн., № 70806 від 07.08.2020 року на суму 586 026,41грн. на загальну суму 3 202 392,22грн.

Відповідач у порушення умов договору постачання за № 80120/1 від 08.01.2020 року не здійснив своєчасно та повну оплату поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 493 259,88грн. за поставлений товар по вищезазначених видаткових накладних. Однак, в подальшому основний борг відповідачем сплачено, про що не заперечив та підтвердив представник позивача у судовому засіданні 05.05.2022 року.

Також за прострочення виконання грошових зобов`язань та відповідно до п. 7.3, 7.4 Договору, по вищезазначених накладних позивач здійснив нарахування 37 438,07грн. 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційних втрат..

05.05.2022 року від представника позивача на поштову та електронну адресу суду надійшли пояснення (вх.№9329/22) з приводу клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, в яких просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду та додано документи згідно вказаного додатку.

Аргументи відповідача.

27.01.2022 року на електронну адресу суду представником відповідача подано заяву за вх.№2330/22 про закриття провадження в частині стягнення основного боргу, зменшення пені та розстрочення виконання рішення з документами згідно вказаного додатку, в якому представник відповідача просить закрити провадження у справі в частині стягнення 493 259,88грн. основної заборгованості, зменшити суму нарахованих штрафних санкцій на 80% від заявлених та у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог розстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців рівними частинами помісячно.

01.06.2022 року на поштову та електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання за вх.№11613/22 про долучення доказів та надання пояснень, в яких просить прийняті надання пояснення та врахувати їх при вирішенні заяви про зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду, розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача та додано документи згідно вказаного додатку.

Фактичні обставини справи.

Предметом доказування є обставини з якими пов`язується факт укладення договору постачання товару, який за своєю правовою природою є договором поставки продукції, його неналежне виконання в частині оплати, застосування за прострочення виконання грошового зобов`язання (за неналежне виконання) нарахування інфляційних втрат, 3% річних, та пені у спосіб визначеним законодавством та зазначений у договорі.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Преформ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша приватна броварня» укладено договір постачання №80120/1 від 08.01.2020р., відповідно до умов якого, ТзОВ «Завод Преформ» зобов`язується поставляти й передавати у власність ТзОВ «Перша приватна броварня» преформу, кришку для пляшок, ручки для пляшок (далі - Товар) для використання його в господарській діяльності, а ТзОВ «Перша приватна броварня» зобов`язується приймати продукцію й оплачувати її вартість.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. Договору асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна одиниці, загальна вартість партії Товару вказується у видаткових накладних щодо кожної партії Товару, та попереднім узгодженням між Сторонами. Загальна кількість та асортимент Товару, що поставляється за цим Договором, складає сукупність кількості поставленого Товару Покупцю згідно із видатковими накладними.

На виконання умов Договору ТзОВ «Завод Преформ» в період з 23 березня по 07 серпня 2020 поставило ТзОВ «Перша приватна броварня» товар відповідно до видаткових накладних доданих до матеріалів справи на загальну суму 3 202 392,22 (три мільйони двісті дві тисячі триста дев`яносто дві) гривень 22 коп.

Отримання товару підтверджено відповідними видатковими накладними та товарно- транспортними накладними, а саме: № 230311 від 23.03.2020р. на суму 706 489.12 грн.; № 280414 від 28.04.2020р. на суму 670 076,86 грн.; № 280504 від 28.05.2020р. на суму 612 566,36 грн.; № 240702 від 24.07.2020р. на суму 627233,47 грн.; № 70806 від 07.08.2020р. на суму 586026,41 грн.

Відповідно до п.п. 4.5., 4.6 Договору умови оплати: відтермінування платежу протягом 30 ( тридцяти) календарних днів з моменту отримання Продукції Покупцем.

Положеннями п.3.5. Договору встановлено, що товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем по кількості та по якості з моменту його фактичної передачі в пункті поставки та підписання видаткової накладної уповноваженою особою Покупця.

Проте, за поставлений товар ТзОВ «Перша приватна броварня» не було сплачено вчасно заборгованість, яка погашувалась малими частинами, про що свідчить поданий розрахунок позивача. Так, станом на 24.10.2021р. існувала прострочена заборгованість в розмірі 493 259,88 (чотириста дев`яносто три тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 88 коп.

Відтак, залишок боргу за невиконання умов договору постачання №80120/1 від 08.01.2020р. склав станом на час подання позовної заяви 493 259,88 грн., який відповідач оплатив, що підтверджується доданим платіжним дорученням, яке знаходиться в матеріалах справи з призначенням платежу: оплата за товар згідно договору №80120/1 від 08.01.2020 року в томі числі ПДВ 20% 82209,98грн. і прийняте судом.

Відповідно до п.7.3. розділу 7 «Відповідальність сторін» Договору постачання, у випадку прострочення в оплаті поставленого товару/в зарахуванні коштів на рахунок Постачальника, Покупець сплачує па користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не оплаченого товару/суми незарахованих коштів, за кожний день порушення строків оплати/зарахування коштів. Сплата пені не звільняє Покупця від виконання зобов`язань по оплаті.

Пунктом 7.4. Договору між Позивачем і Відповідачем встановлено, що строк позовної давності для нарахування та стягнення штрафних санкцій за даним договором Сторони встановили тривалістю - три роки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару та прострочення оплати за отриманий товар позивач просить стягнути з відповідача 164 704,63грн. пені, яка ним обраховувалась відповідно до п.п. 7.3, 7.4 договору постачання №80120/1 від 08.01.2020р.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості отриманого товару, позивачем нараховано відповідачу в порушення норм ст. 625 ЦК України, 37 438,07грн. 3% річних та 97 846,10грн. інфляційних втрат.

Норми права та мотиви суду.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари)в сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦКУ договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 ЦКУ).

До договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо іншого не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення вимог договору постачання №80120/1 від 08.01.2020р, оплата за поставлений Товар здійснена відповідачем - Товариства з обмеженою відповідальністю Перша Приватна Броварня неповно з простроченням. Відтак, основний борг за невиконання умов договору у відповідача перед позивачем станом на час подання позовної заяви складав 493 259,88 грн., який був погашений відповідачем з простроченням до розгляду справи по суті.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до п.7.3. розділу 7 «Відповідальність сторін» Договору постачання, у випадку прострочення в оплаті поставленого товару/в зарахуванні коштів на рахунок Постачальника, Покупець сплачує па користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не оплаченого товару/суми незарахованих коштів, за кожний день порушення строків оплати/зарахування коштів. Сплата пені не звільняє Покупця від виконання зобов`язань по оплаті.

Пунктом 7.4. Договору між Позивачем і Відповідачем встановлено, що строк позовної давності для нарахування та стягнення штрафних санкцій за даним договором Сторони встановили тривалістю - три роки.

Враховуючи, що Покупець прострочив оплату за отриманий Товар, Постачальник провів нарахування відповідачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених сум за кожний день прострочення платежу.

Із врахуванням сум та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором постачання за № 80120/1 від 08.01.2020 року, загальний розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 164 704,63грн., яка нарахована по кожній видатковій накладній окремо.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України)

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 907/65/18, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що при нарахуванні пені в даному випадку підлягає застосуванню строк, передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто нарахування пені за кожним фактом поставки не може перевищувати 6 місяців з моменту настання строку для оплати. Надавши оцінку договору та встановивши, що він містить положення, які визначають нарахування пені з урахуванням умов та строків, зазначених у договорі, суд доходить висновку про те, що при нарахуванні пені позивачем в даному випадку правильно застосовано п. 7.3 розділу 7 Договору.

Відтак, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, перевіривши періоди нарахування, з врахуванням вимог ст. 232 ГК України, здійснивши перевірку нарахування пені, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням п. 7.3 Договору, та згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, прийшов до висновку, що позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 164 704,63грн.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення нарахування пені на 80% розстрочення виконання рішення суду , суд зазначає наступне.

27.01.2022 року на електронну адресу суду представником відповідача подано заяву за вх.№2330/22 про закриття провадження в частині стягнення основного боргу, зменшення пені та розстрочення виконання рішення з документами згідно вказаного додатку, в якому представник відповідача просить закрити провадження у справі в частині стягнення 493259,88грн. основної заборгованості, зменшити суму нарахованих штрафних санкцій на 80% від заявлених та у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог розстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців рівними частинами помісячно. 01.06.2022 року на поштову та електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання за вх.№11613/22 про долучення доказів та надання пояснень, в яких просить прийняти надані пояснення та врахувати їх при вирішенні заяви про зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду та додано документи згідно вказаного додатку. ТзОВ «Перша приватна броварня» зазначає, що є підприємством критичної інфраструктури і здійснювало як поставку питної води державним організаціям та установам, приймає та працевлаштовує внутрішньо-переміщених осіб, а також вживає інші заходи, які спрямовані на забезпечення обороноздатності держави.

05.05.2022 року від представника позивача на поштову та електронну адресу суду надійшли пояснення (вх.№9329/22) з приводу клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, в яких просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду та додано документи згідно вказаного додатку. У поданих поясненнях позивач зазначає, що, з огляду на давні ділові стосунки з відповідачем, за спірним договором вже було стягнення оплат та штрафів, що не простимулювало боржника до вчасного погашення дебіторської заборгованості перед відповідачем за тим самим договором. Надані суду відповідачем докази історії господарських відносин і розрахунків Відповідача за товар за договором поставки, за яким борг було погашено лише після повторного звернення до суду Позивача свідчить про його недобросовісну поведінку. Позивач стверджує, що є підприємством критичної інфраструктури у регіоні, який приймає значну масу внутрішньо-переміщених осіб та допомагає фронту.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що при застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, питання зменшення пеустойки це право, а не обов`язок суду І інстанції.

Під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінку винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), невідповідність розміру пені наслідкам порушення.

Правові позиції щодо застосування вказаних норм було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, у якій, зокрема, зазначено наступне:

- для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24);

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Також, відповідно до правової позиції, що неодноразово висловлювалася Верховним Судом, суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора, але запобігти його безпідставному збагаченню (постанови Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №916/2740/17, від 30.03.2021 у справі №908/2261/17).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно зі ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду щодо практики їх застосування, враховуючи тривале не виконання взятих на себе зобов`язань за договором зі сплати основного боргу, за яке нараховано пеню, суд дійшов висновку про відсутність обгрунтованих та доведених підстав для зменшення правомірно нарахованої позивачем пені. Суд критично оцінює аргументи відповідача щодо критично фінансово-господарського стану підприємства в умовах пендемії чи воєнного стану в Україні, зменшення купівельної спроможності громадян, потреби в грошових коштах, зменшення прибутку, оскільки ці проблеми в таких умовах характерні також і позивачу у справі, про що ним наголошено.

Щодо розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Отже, господарський суд не зобов`язаний задовольняти заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Виходячи із наведеного, законодавець, у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін. Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища.

Заборгованість, стягнення якої було предметом розгляду у справі, виникла з вини боржника, систематичні несплати даної заборгованості протягом тривалого часу порушує матеріальні інтереси позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Преформ.

Суд вважає за необхідне зазначити, що боржник не позбавлений права звернутися безпосередньо до стягувача із заявою про реструктуризацію заборгованості, яка виникла по договору, розстрочку, відстрочку сплати заборгованості. Викладені боржником у заяві доводи стосуються наслідків, які можуть настати після виконання рішення суду, не мають достовірного характеру та ґрунтуються на його припущеннях.

В той же час заявником не обґрунтовано винятковості обставин, що ускладнять виконання рішення суду у справі №914/3360/21 чи роблять таке виконання неможливим, не подано жодних доказів, які б могли бути підставою для розстрочення рішення суду, клопотань про витребування відповідних доказів заявником не подавалося.

Також заявником не доведено, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про розстрочку, зміняться в майбутньому після можливого розстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі.

Відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, способів виконання рішення суду, передбачених Законом України Про виконавче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Заявником не наведено жодних доводів та доказів того, що ним вживаються та чи вживатимуться на майбутнє заходи щодо покращення результатів господарської діяльності, поповнення обігових коштів, тощо.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не встановлює будь-яких привілей підприємствам за фактом їх належності до видів та організаційно-правових форм в аспекті розстрочення рішення суду. Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. Розстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.

Належних доказів, які б могли свідчити про існування інших обставин, які б могли бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, боржником не надано.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржника, так і кредитора, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Щодо стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням Розпорядження КМУ від 10.01.2019 №7-р Про перенесення робочих днів у 2019 та ст.73 Святкові і неробочі дні - Кодексу законів про працю України, прийшов до висновку, що позивачем зазначалися правильні періоди прострочення грошового зобоязання та суми від яких нараховувались 3% річних, відтак стягненню з відповідача підлягає 3 % річних в сумі 37 438,07грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що судом при перевірці нарахування інфляційних втрат нарахованих позивачем, взято до уваги розмір боргу з урахуванням індексу інфляції виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за місяць у якому мала місце інфляція, при цьому до розрахунку включалися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці тобто мала місце дефляція.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 97 846,10грн. інфляційних нарахувань, прийшов до висновку, що позивачем зазначалися правильні періоди та суми боргу від яких здійснювались нарахування інфляційних втрат та стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 97 846,10грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги до відповідача в частині стягнення, 164 704,63грн. пені, 37 438,07грн. - 3% річних та 97 846,10грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 11 898,72 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2022 року закрито провадження у справі № 914/3360/21 в частині стягнення основного боргу у сумі 493 259,88грн.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги те, що судом закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 493 259,88. з підстав відсутності предмету спору, особа, що сплатила судовий збір, має право на його повернення за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання у розмірі 7398,89грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.05.2022 року продовжено слухання справи №914/3360/21 в частині стягнення 37 438,07грн. - 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційних втрат.

Враховуючи наведене, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в частині стягнення 37 438,07грн. - 3% річних, 164 704,63грн. пені та 97 846,10грн. інфляційних втрат, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір з обрахунком від суми штрафних санкцій (299 988,8грн.) в сумі 4499,83грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76 - 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна Броварня» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, будинок 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Преформ» (79008, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 6, ) 164 704,63грн. пені, 97 846,10грн. інфляційних втрат, 37 438,07 грн. 3% річних та 4499,83грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст складено та підписано 13.06.2022 року.

Суддя Коссак С.М.