Справа № 909/371/22
УХВАЛА

10.06.2022 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., розглянувши заяву № 767-Ск-1710-0522 від 30.05.2022 (вх. № 7085/22 від 02.06.2022)

стягувача (заявника) Товариства з обмежено відповідальністю "Івано-Франківськгаз Збут"

до боржника Фізичної особи ОСОБА_1

про видачу судового наказу,

у с т а н о в и в :

ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу судового наказу з вимогою до боржника Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 43546 грн 41 к.

Частиною 1 ст. 12 ГПК України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).

У п. 16 ч. 1 ст. 20 ГПК України зазначено, що господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у ч. 1 ст. 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, однією із сторін за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41FP767-1042-21 від 01.22.2021, на який посилається заявник, є ОСОБА_1 як фізична особа, а не фізична особа-підприємець.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За змістом ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус "фізичної особи-підприємця" сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус фізичної особи-підприємця надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Тобто, для встановлення факту використання природного газу з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як фізичної особи-підприємця, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 686/19389/17, від 09.10.2019 у справі № 209/1721/14-ц та постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 924/575/18.

З поданої заяви та доданих до неї документів суд дійшов висновку, що заявником не надано суду доказів, що фізична особа ОСОБА_1 використовує природний газ у підприємницькій діяльності саме як фізична особа-підприємець.

З огляду на зазначене дана заява не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Подана заява ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, у видачі судового наказу за заявою ТОВ "Івано-Франківськгаз Збут" до боржника Фізичної особи ОСОБА_1 належить відмовити.

За приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, суд звертає увагу стягувача, що у відповідності до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, 152-153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмежено відповідальністю "Івано-Франківськгаз Збут" № 767-Ск-1710-0522 від 30.05.2022 (вх. № 7085/22 від 02.06.2022) до боржника Фізичної особи ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду у визначені ст. 256, 257, Господарського процесуального кодексу України строк та порядку.

Ухвала підписана 10.06.2022.

Суддя Т. В. Стефанів