УХВАЛА

07 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/3111/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 (суддя Пукшин Л. Г.),

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (суддя Пукшин Л. Г.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 (головуючий суддя Хрипун О. О., судді Зубець Л. П., Чорногуз М. Г.)

у справі № 910/3111/20

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Славнівське"

до 1) Міністерства юстиції України і

2) Бутенківської сільської ради

про визнання протиправним та скасування акта,

(у судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Яременко О. Є., відповідача-1 - Підгорецька О. Ю.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Селянське (фермерське) господарство "Славнівське" (далі - позивач, СФГ "Славнівське") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1, Мін`юст) та Бутенківської сільської ради (далі - відповідач-2, Сільрада) про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 29.07.2019 № 2280/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", який був прийнятий за результатами розгляду скарги Сільради від 23.05.2019 № 02-22/602, зареєстрованої в Мін`юсті 31.05.2019 за № 18819-33-19.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вирішення питання по суті скарги Сільради від 23.05.2019 № 02-22/602 про скасування рішення та реєстраційних дій, за наслідками якого позивач був позбавлений права користування землею, без надання можливості як зацікавленій особі не лише бути проінформованим про розгляд такого питання, а й донести свою позицію про правомірність здійсненої реєстрації, є порушенням процедури розгляду скарг та порушенням права такої особи, що вказує на незаконність наказу Мін`юсту.

3. За доводами позивача, в порушення пунктів 9, 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок розгляду скарг) Мін`юст належним чином не повідомив СФГ "Славнівське" про розгляд відповідної скарги, оскільки позивачу письмове повідомлення щодо розгляду скарги не надходило.

Також позивач зазначає, що відповідачем-1 не було надано СФГ "Славнівське" скарги та доданих до неї документів.

4. На думку позивача, зазначені процедурні порушення розгляду скарги обумовлюють наявність достатніх і необхідних підстав для визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 29.07.2019 № 2280/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", оскільки позбавлення зацікавлених осіб можливості взяти участь у розгляді скарги є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість такого рішення.

Короткий зміст судових рішень

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 позов задоволено повністю.

6. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порушення приписів Порядку розгляду скарг та Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5, відповідач-1 завчасно не повідомив позивача про дату та час засідання Комісії, не направивши завчасно копію скарги з додатками. При цьому аргументи відповідача-1 про розміщення 12.04.2019 на офіційному веб-сайті Мін`юсту оголошення, суд визнав необґрунтованими, оскільки скарга Сільради датована 23.05.2019 та зареєстрована в Мін`юсті 31.05.2019.

7. Встановивши зазначені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що розгляд скарги Сільради був здійснений Комісією з порушенням порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації: без належного повідомлення позивача як особи, за якою зареєстроване право постійного користування оскарженим рішенням, про час та місце засідання Комісії з розгляду скарги Сільради.

8. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 заяву СФГ "Славнівське" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат задоволено частково; стягнуто з відповідачів на користь позивача по 5 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині задоволення заяви відмовлено.

9. Оцінивши подані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат, суд першої інстанції, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, дійшов висновку про часткове задоволення заяви СФГ "Славнівське" на суму 10 000,00 грн, з покладенням на відповідачів обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн з кожного.

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 залишено без змін.

11. Окрім наведеного обґрунтування у рішенні суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що розміщене 12.04.2019 на офіційному веб-сайті Мін`юсту повідомлення не містило всю достатню та необхідну інформацію, яка б дозволяла визнати таке повідомлення належним, оскільки у повідомленні відсутня жодна інформація щодо суті скарги.

Апеляційний суд також врахував, що внаслідок допущення відповідачем-1 істотного порушення процедури розгляду скарги Сільради, спірним наказом Мін`юсту було порушене цивільне (майнове) право СФГ "Славнівське" на користування земельною ділянкою, державна реєстрація якого скасована наказом відповідача-1.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Відповідач-1 подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції (1) скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити; (2) скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

13. Скаржник не погоджується з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій зазначаючи, що судами було порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не було надано належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності.

14. Відповідач-1 наголошує на тому, що застосовані Мін`юстом способи повідомлення були достатніми для повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду скарги, та забезпечення участі у засіданні Комісії. Скаржник вказує, що з матеріалів справи не вбачається про те, що позивач клопотав про відкладення розгляду скарги у зв`язку з необізнаністю останнього про зміст скарги, що, в свою чергу, суперечить доводам позивача та спростовує висновки суду першої інстанції.

15. Окрім того, на переконання скаржника, оскільки спір щодо визнання за СФГ "Славнівське" права постійного користування земельною ділянкою є основним відносно спору про визнання протиправним і скасування наказу Мін`юсту, і такий спір було вирішено у іншій господарській справі № 917/1582/19, у якій позивач не скористався своїм правом заявити похідні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, отже такі вимоги необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.

16. Оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021, Мін`юст серед іншого вказує на безпідставність поновлення судом першої інстанції процесуального строку для подання позивачем доказів на підтвердження розміру судових витрат.

17. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, від 31.05.2019 у справі № 810/328/18, а також ухвалах Вищого адміністративного суду України від 03.07.2017 у справі К/800/10886/17, від 10.10.2017 у справі К/800/24251/17, від 10.10.2017 у справі К/800/21878/17 та постанові Вищого адміністративного суду України від 12.12.2017 у справі К/800/39379/17.

В частині оскарження додаткового рішення і постанови щодо судових витрат скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 № 814/1126/17, від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13, від 30.07.2020 № 910/15481/17, від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 11.03.2021 у справі № 911/2681/19, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 21.07.2020 у справі № 915/1654/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Позиція інших учасників справи

18. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

19. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

Щодо суті касаційної скарги

20. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

22. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.

23. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, від 31.05.2019 у справі № 810/328/18, а також ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13.07.2017 у справі К/800/10886/17, від 10.10.2017 у справі К/800/24251/17, від 10.10.2017 у справі К/800/21878/17 та постанові Вищого адміністративного суду України від 12.12.2017 у справі К/800/39379/17 (в частині вирішення спору у справі по суті), а також у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 №814/1126/17, від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13 (в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу).

24. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 910/3111/20 з огляду на таке.

25. Так, предметом позову у даній справі є вимоги позивача до Мін`юсту і Сільради про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 29.07.2019 № 2280/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

26. Як зазначалося у пунктах 6, 7, 11 цієї ухвали, задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суди виходили з того, що відповідачем-1 не було надано жодних доказів на підтвердження належного повідомлення позивача, як заінтересованої особи про розгляд скарги Сільради від 23.05.2019, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості взяти участь у розгляді скарги, яка безпосередньо стосуються його прав та інтересів.

27. Відповідно до пунктів 8-10 Порядку розгляду скарг під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

28. Суд апеляційної інстанції, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17, від 28.05.2020 у справі № 822/1874/17, від 08.07.2021 у справі № 640/18150/19, дійшов висновку, що зазначення у пункті 9 Порядку розгляду скарг про обов`язковість запрошення скаржника та / або його представника (за умови, якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, свідчить про істотність вимоги про запрошення зазначених осіб для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише поінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Отже, неповідомлення скаржника та / або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням.

29. За змістом пункту 9 Порядку розгляду скарг неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду. Отже, неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи.

30. При цьому зміст пункту 10 Порядку розгляду скарг не визначає вимог щодо змісту повідомлення. Разом з цим, ураховуючи мету такого повідомлення, воно повинно містити інформацію щонайменше про скаржника, суб`єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того, щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають відношення, і суть цієї скарги.

31. Суди дійшли висновку про відсутність належних доказів повідомлення позивача про розгляд відповідної скарги Сільради, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, встановивши, що з аналізу оголошення, розміщеного на офіційному веб-сайті Мін`юсту слідує, що в ньому не вказано жодної інформації щодо суті скарги, а відтак воно не містить всю достатню та необхідну інформацію, яка б дозволяла визнати таке повідомлення належним.

За таких обставин, на переконання судів, розгляд Комісією скарги Сільради без належного повідомлення позивача як зацікавленої особи про такий розгляд, суперечить вимогам пунктів 9-11 Порядку розгляду скарг.

32. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет)

33. За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

34. Отже, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

35. При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь - які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

36. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

37. Водночас, колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

38. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

39. Таким чином, обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) скаржник повинен довести неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Щодо рішення і постанови у справі по суті спору

40. Як уже зазначалося, скаржник обґрунтував наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини другої статті ГПК України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 06.06.2018 у справі №804/2296/17 та від 31.05.2019 у справі № 810/328/18 стосовно того, що розміщення оголошення на веб-сайті Мін`юсту про розгляд скарги є належним повідомленням сторони про дату і час розгляду такої скарги.

41. Водночас, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі № 804/2296/17, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказів Мін`юсту, оскільки апеляційним судом було встановлено, що відповідачем завчасно були направлені поштовою кореспонденцією листи з копіями скарги, зокрема, на адресу позивача, із зазначенням інформації про те, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарги буде опубліковано на офіційному веб-сайті Мін`юсту. Про час і місце розгляду скарги своєчасно було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту (цього факту сторони не заперечували). Тобто, відповідачем дотримано вимоги пунктів 9-11 Порядку розгляду скарг щодо повідомлення скаржників, суб`єкта оскарження та заінтересованих осіб про час та місце розгляду скарги, направлення копій скарг. При цьому суд апеляційної інстанції врахував той факт, що на розгляді скарги були присутні як скаржники, їх представник, так і представник позивача. З урахуванням наведеного, Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що вказане спростовує твердження позивача щодо допущених відповідачем порушень процедурних питань, що передують розгляду скарги.

42. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.05.2019 у справі № 810/328/18 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту, з огляду на встановлені судами обставини справи про те, що Мін`юстом завчасно було розміщено оголошення про розгляд скарги ТОВ "Універсам "Харків" у відповідному розділі офіційного веб-сайту Мін`юсту. Крім того, судами встановлено факт повідомлення відповідних осіб про надходження відповідної скарги також листами та надано відповідним особам копію скарги. З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суди дійшли висновку про те, що Мін`юстом доведено виконання вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд скарги ТОВ "Універсам "Харків" у строк, достатній для забезпечення присутності зацікавлених осіб на засіданні Комісії, підготовки доводів та зібрання доказів по суті розгляду скарги.

43. Отже, у справах, наведених скаржником у касаційній скарзі (№ 804/2296/17 і № 810/328/18) як на підставу для касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 у справі № 910/3111/20 по суті розгляду спору, суди зробили висновки щодо наявності / відсутності підстав для скасування оспорюваних у цих справах наказів Мін`юсту через дотримання / недотримання процедури розгляду скарг у сфері державної реєстрації та пунктів 9- 11 Порядку розгляду скарг, виходячи із конкретних обставин справи, встановлених судами на підставі оцінки всіх доказів у справі.

44. З наведеного вбачається, що висновки судів попередніх інстанцій у даній справі не суперечать висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду. Такі висновки не є різними, а зроблені з урахуванням різних фактичних обставин справ, що не дає підстав вважати правовідносини у даній справі та справах, на які посилається скаржник подібними, як не дає і можливості касаційному суду проводити касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, якими вирішено спір по суті, оскільки неподібність правовідносин у справі, що переглядається та справах, які розглядалися Верховним Судом виключає здійснення касаційного провадження з підстави касаційного оскарження, що визначена у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.

45. Верховний Суд також не приймає до уваги посилання скаржника в обґрунтування своїх доводів на правові позиції, викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 03.07.2017 у справі К/800/10886/17, від 10.10.2017 у справі К/800/24251/17, від 10.10.2017 у справі К/800/21878/17 та постанові Вищого адміністративного суду України від 12.12.2017 у справі К/800/39379/17, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду. Постанови і ухвали Вищого адміністративного суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

46. Разом з цим, безвідносно до наведеного у пунктах 41-45 цієї постанови Верховний Суд відхиляє викладені у пункті 15 цієї постанови доводи касаційної скарги про те, що спір у справі має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки (1) ці доводи не обґрунтовані визначеними частиною другої статті 287 ГПК України підставними касаційного оскарження судових рішень; (2) в цій частині висновки судів попередніх інстанцій щодо розгляду спору в порядку господарського судочинства узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19 (пункти 36-37 постанови).

47. Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що СФГ "Славнівське" вже зверталося до Мін`юсту з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 29.07.2019 № 2280/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень". Водночас, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 640/17665/19 позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з мотивів того, що даний спір не підлягає розгляду адміністративним судом та віднесений до юрисдикції господарського суду за правилами ГПК України.

Колегія суддів враховує, що відповідно до частини шостої статті 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Щодо додаткового рішення і постанови щодо судових витрат

48. Як уже зазначалось у пункті 16 цієї постанови, оскаржуючи додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021, Мін`юст серед іншого вказує на безпідставність поновлення судом першої інстанції процесуального строку для подання позивачем доказів на підтвердження розміру судових витрат.

49. На думку скаржника, тимчасова непрацездатність працівників, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, засвідчується листком непрацездатності, а не довідкою з лікарні, яку надав представник позивача в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

50. Стосовно доводів касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження додаткового рішення і постанови щодо судових витрат у цій справі, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилався застосування апеляційним судом норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 № 814/1126/17, від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13.

51. Постанова Верховного Суду від 29.04.2020 № 814/1126/17 ухвалена у спорі за позовом особи до ГУНП в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 16.05.2017 № 432 о/с в частині звільнення зі служби в поліції заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області підполковника поліції, наказу № 106 о/с від 18.05.2017, наказу № 402 о/с від 03.05.2017 про припинення нарахування щомісячної заробітної плати та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, поновлення на посаді заступника начальника відділу поліції-начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, стягнення грошового забезпечення (з урахуванням відрахованого грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного 2017 року, у кількості 15 діб) за час вимушеного прогулу (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Отже, у цій справі вирішувалось питання щодо правомірності / неправомірності звільнення особи період її тимчасової непрацездатності.

52. Верховний Суд у наведеній постанові зазначив про те, що довідка, яка на думку позивача підтверджує поважність причини відсутності на роботі протягом 44 днів, не відповідає встановленим вимогам чинного законодавства, а також констатує лише факт звернення позивача до медичного закладу і не підтверджує його непрацездатність.

53. Разом з цим, у вказаній постанові Верховного Суду не вирішувалось питання щодо наявності підстав для поновлення строку для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

54. У справі яка переглядається, суди попередніх інстанцій, врахувавши встановлене статтею 119 ГПК України право суду на поновлення та / або продовження процесуальних строків, виходячи з оцінки судом доказів за своїм внутрішнім переконанням (частина перша статті 86 ГПК України), визнали надану позивачем довідку лікувального закладу допустимим доказом у розумінні частини першої статті 77 ГПК України для підтвердження поважності пропуску процесуального строку для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

55. У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справі № 814/1126/17, на яку посилається скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятого у справі судового рішення, є подібними.

56. Посилання ж скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13 щодо поновлення процесуального строку, колегія суддів вважає необґрунтованим.

57. У наведеній постанові Верховного Суду викладено висновок (пункти 17, 20) про те, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку. ГПК України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

58. При цьому у справі, яка переглядається, висновки судів попередніх інстанцій щодо підстав для поновлення позивачу строку для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у зазначеній скаржником постанові від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13.

59. Посилання ж скаржника на постанови Верховного Суду України від 30.07.2020 № 910/15481/17, від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а, від 11.03.2021 у справі № 911/2681/19, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 21.07.2020 у справі № 915/1654/19 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц колегія суддів відхиляє, оскільки касаційна скарга не містить чітких аргументів щодо неврахування судами у справі № 910/3111/20 висновків, викладених саме у цих постановах. При цьому положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та вважати будь-які посилання скаржника на постанови Верховного Суду підставою для відкриття провадження у справі, якщо скаржник прямо не вказав на них як на таку підставу.

60. Інших обставин того, що судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи було неправильно застосовано норми матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, судом касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги Мін`юсту встановлено не було.

61. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші доводи касаційної скарги (1) не обґрунтовані підставами, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, (2) не доводять порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, (3) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України), Суд на підставі частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/3111/20.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 у справі № 910/3111/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил