ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 Справа № 914/244/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Приватного підприємства Айслаг, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вояж-Львів, м. Миколаїв

про стягнення заборгованості в розмірі 1 245 367,50 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства Айслаг до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вояж-Львів про стягнення заборгованості в розмірі 1 245 367,50 грн.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом встановлено наявність підстав для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.02.2022 р. позовну заяву Приватного підприємства Айслаг до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Вояж-Львів про стягнення заборгованості в розмірі 1 245 367,50 грн. залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14.02.2022 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2022 р. про залишення позовної заяви без руху, направлено на адресу суду заяву з додатками, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області за вх. № 4523/22 від 18.02.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.02.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.03.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2022 р. підготовче засідання у даній справі відкладено на 27.04.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2022 р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 914/244/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01.06.2022 р.

01.06.2022 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

19.05.2022 р. позивачем подано на адресу суду клопотання за вх. № 10599/22, в якому позивач просить суд здійснювати розгляд справи № 914/244/22 без участі повноважного представника позивача за наявними матеріалами справи у зв`язку із неможливістю направити представника в судове засідання.

01.06.2022 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 24.02.2022 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

31.05.2022 р. відповідачем подано на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи за вх. № 11530/22, в якому відповідач зазначає про те, що із врахуванням неповного робочого графіку, який встановлено працівникам ТзОВ Вояж-Львів та неможливістю забезпечити участь повноважного представника в судове засідання, відповідач просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 01.06.2022 р. не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу судом за адресою: 81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Лисенка, 45, тобто за його місцезнаходженням, зазначеному у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ Укрпошта, щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 173, ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.03.2022 р., якою підготовче засідання відкладено на 27.04.2022 р., відповідачем отримано 02.04.2022 р.

Відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ Укрпошта, щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 514, ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.04.2022 р., якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/244/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01.06.2022 р., відповідачем отримано 14.05.2022 р., а відтак відповідач не був позбавлений можливості направити свого представника в судове засідання, знаючи заздалегідь про яас і місце розгляду даної справи (докази містяться в матеріалах справи).

Стосовно клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи за вх. № 11530/22 від 31.05.2022 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 27.04.2022 р. закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 01.06.2022 р.

Слід вказати, що задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи призведе до невиправданого затягування судового процесу, суперечитиме завданню господарського судочинства, порушуватиме уже зазначений вище принцип розумності процесуальних строків, а також принципи змагальності, пропорційності та рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Сторонам у даній справі було надано достатньо часу висловити свою позицію у справі, в т. ч. письмово, та реалізувати права надані їм чинним процесуальним законодавством України, що вбачається з ухвал суду, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи достатність документів наявних у матеріалах справи № 914/244/22 для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні.

Зважаючи на те, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті.

Небажання сторони реалізувати її процесуальні права не позбавляє суд обов`язку здійснити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Інші підстави для відкладення розгляду справи, визначені ч. 2 ст. 202 ГПК України також відсутні.

Зважаючи на викладене вище, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача за вх. № 11530/22 від 31.05.2022 р. про відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/244/22.

В судовому засіданні 01.06.2022 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 16 лютого 2018 року між Приватним підприємством «Айслаг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЯЖ-ЛЬВІВ» був укладений договір поставки №39. Відповідно до даного договору, Приватне підприємство Айслаг зобов`язалось поставити та передати або передати зі свого складу у власність нафтопродукти, а відповідач зобов`язаний оплатити вартість отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника. На виконання умов договору, Приватне підприємство Айслаг поставило та передало відповідачу в грудні 2020 року нафтопродукти на загальну суму 497 750,00 грн., та червень-серпень 2021 року на суму 460 225,00 грн., на загальну суму 957 975,00 грн., що підтверджується накладними на відвантаження товару, які долучені позивачем до матеріалів справи. Факт отримання товару відповідачем підтверджується накладними, копії яких долучено позивачем до позовної заяви. Як зазначає позивач, відповідач прийняв поставлений товар, не заявивши претензій ні до кількості, ні до якості товару. Відповідач не оплатив поставлений товар по вищевказаних накладних в строки, вказані в п.5.1 договору поставки, а тому весь товар поставлявся відповідачу на умовах товарного кредиту, з терміном сплати поставленого товару - на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній. Позивач зазначає, що на день звернення до суду, відповідач взагалі не сплатив поставлений товар, тому заборгованість по сумі товарного кредиту становить 957 975,00 грн. На підставі п. 12.6 договору поставки, позивачем нараховано штраф в розмірі 287 392,50 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 957 975,00 грн. основної заборгованості та 287 392,50 грн. штрафу. Судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору, позивач просить покласти на відповідача

Позиція відповідача.

В судові засідання з розгляду даної справи відповідач не забезпечив явки повноважного представника, вимог ухвали суду від 24.02.2022 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України, як відповідач у справі.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу судом за адресою: 81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Лисенка, 45, тобто за його місцезнаходженням, зазначеному у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ Укрпошта, щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 173, ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.03.2022 р., якою підготовче засідання відкладено на 27.04.2022 р., відповідачем отримано 02.04.2022 р.

Відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ Укрпошта, щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 514 ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.04.2022 р., якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/244/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01.06.2022 р., відповідачем отримано 14.05.2022 р. (докази містяться в матеріалах справи).

Таким чином, відповідач повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.

Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

16 лютого 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Вояж-Львів (покупець за договором, відповідач у справі) та Приватним підприємством Айслаг (постачальник за договором, позивач у справі), укладено договір поставки № 39 (надалі договір поставки). Відповідно до умов договору поставки, постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю нафтопродукти (надалі товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

У п. 2.2 договору поставки сторони погодили, що загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначається в накладних, які підписуються сторонами.

Відповідно до п.5.1 договору поставки покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого Товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

Згідно п.5.2 договору поставки, у випадку не оплати Покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в п. 5.1. даного Договору, Постачальник має право рахувати, а Покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар, рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 днів календарних днів, починаючи з дня відвантаження товару з нарахуванням Покупцю два відсотка за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов`язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання, в терміни вказані в п. 5.3 даного Договору. Під наданням Покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного Договору.

Відповідно до п. 5.3 договору поставки, Покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від Постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

На виконання умов договору поставки № 39 від 16.02.2018 р., позивачем згідно з видатковими накладними поставлено відповідачу товар на загальну суму 957 975,00 грн.

Факт поставки товару позивачем підтверджується наступними видатковими накладними, а саме: видаткова накладна № 003692 від 08.12.2020 р. на суму 62 550,00 грн., видаткова накладна № 003725 від 11.12.2020 р. на суму 83 800,00 грн., видаткова накладна № 003772 від 16.12.2020 р. на суму 64 350,00 грн., видаткова накладна № 003800 від 18.12.2020 р. на суму 64 350,00 грн., видаткова накладна № 003830 від 22.12.2020 р. на суму 65850,00 грн., видаткова накладна № 003866 від 28.12.2020 р. на суму 65 850,00 грн., видаткова накладна № 003894 від 30.12.2020 р. на суму 91000,00 грн., видаткова накладна № 001489 від 11.06.2021 р. на суму 53 900,00 грн., видаткова накладна № 001685 від 01.07.2021 р. на суму 54000,00 грн., видаткова накладна № 001704 від 05.07.2021 р. на суму 54 000,00 грн., видаткова накладна № 001751 від 08.07.2021 р. на суму 55700,00 грн., видаткова накладна № 001781 від 09.07.2021 р. на суму 55700,00 грн., видаткова накладна № 001826 від 14.07.2021 р. на суму 55 700,00 грн., видаткова накладна № 002266 від 20.08.2021 р. на суму 73 225,00 грн., видаткова накладна № 002351 від 31.08.2021 р. на суму 58 000, 00 грн.

Вказані видаткові накладні, згідно з якими відповідач отримував товар, долучені позивачем до матеріалів справи, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб, що слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач оплати за поставлений товар не здійснив, не заявивши претензій ні до кількості, ні до якості товару

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 957 975,00 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем суду не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак основна заборгованість відповідача перед позивачем на час ухвалення рішення у даній справі становить 957 975,00 грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором поставки, беручи до уваги те, що прострочення по кожній накладній на поставку товару перевищує 40 календарних днів, позивач просить стягнути з відповідача 287 392,50 грн. штрафу (957 975,00x30%).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У пункті 12.6 договору поставки сторони визначили, що у випадку не оплати поставленого товару більше сорока календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості отриманого, але неоплаченого товару.

Розрахунок штрафу позивачем долучено до матеріалів справи. Суд, перевіривши, здійснений позивачем розрахунок штрафу, встановив, що такий проведений згідно з чинним законодавством і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача основної заборгованості та нарахованого штрафу, суду не надано.

На час ухвалення рішення у справі, у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки № 39 від 16.02.2018 р., укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Видаткові накладні, які долучені позивачем до матеріалів справи та відповідно по яких здійснювалась поставка товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб без жодних застережень по кількості та якості.

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі, судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача про стягнення 957 975,00 грн. основної заборгованості та 287 392,50 грн. штрафу є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі і відповідно стягнення з відповідача на користь позивача 957 975,00 грн. основної заборгованості та 287 392,50 грн. штрафу.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 18 680,51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 58 від 24.01.2022 р.

Судовий збір в розмірі 18 680,51 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1, ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вояж-Львів (81600, Львівська область, Миколаївський район, м. Миколаїв, вул. Лисенка, 45; код ЄДРПОУ №38008383) на користь позивача: Приватного підприємства Айслаг (43006, Волинська область, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4; код ЄДРПОУ №13369787) 957 975,00 грн. основної заборгованості, 287 392,50 грн. штрафу та 18 680,51 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 09.06.2022 р.

Суддя Долінська О.З.