ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022 року м. Дніпро Справа № 904/7135/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Грачов А.С.

представники сторін:

від позивача: Сагайдак А.В., ордер серії АЕ №1069476 від 06.05.2021 р., адвокат

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 р.

у справі № 904/7135/21 (суддя Золотарьова Я.С.)

за позовом

фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича,

м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд",

м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 904 727, 31 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" та просить суд стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 904 727,31 грн, з яких: 325 019,38 грн - основний борг, 41 660,32 грн - інфляційні втрати, 294 369,09 грн - 36% річних, 167 067,09 грн - пеня, 76 614,43 грн - штраф та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 13 570,91 грн та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 691 від 13.05.2019 р. Так, Позивачем було поставлено на адресу Відповідача товар на загальну суму 12 649 142,88 грн., який Відповідач оплатив частково, у зв`яку із чим заборгованість останнього складає 325 019,38 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 р. у справі № 904/7135/21 позов задоволено повністю - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на користь фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича основний борг у розмірі 325 019,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,09 грн., пеню у розмірі 167 064,09 грн., штраф у розмірі 76 614,43 грн. та судовий збір у розмірі 4 519,59 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 р. в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,09 грн., пені у розмірі 167 064,09 грн., штрафу у розмірі 76 614,43 грн. і ухвалити нове рішення в цій частині, яким зменшити штрафні санкції і відповідальність за порушення грошового зобов`язання до 30% від загальної суми, визначеної Позивачем.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Укрмонтажспецбуд» не було обізнано про розгляд зазначеної справи, копію позовної заяви і доданих до неї документів не отримувало, тому у судовому засідання 12.10.2021 р. присутнім не було.

Скаржник наголошує на тому, що закон наділяє суд повноваженням зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку, коли їхній розмір значно перевищує розмір завданих порушенням збитків.

При цьому Скаржник зазначає, що на день звернення із позовом до суду Відповідачем не виконано грошового зобов`язання у розмірі близько 3% від загальної суми договору. З огляду на це, Відповідач просить суд звернути увагу на те, що поведінка Відповідача та його дії вказують на добросовісне виконання свого грошового зобов`язання, а наявна заборгованість не співмірна з обсягом виконаних зобов`язань відносно заявлених вимог про штрафні санкції.

Водночас, як стверджує Скаржник, згідно документів, що Відповідач долучає до апеляційної скарги, оскільки через необізнаність про судову справу не подав цих доказів до, суду першої інстанції, вбачається що Відповідач у період з 16.06.2019 р. і до 06.03.2020 р. між сторонами відбувалися регулярні поставки товару і поступова його оплата Відповідачем.

При цьому, Відповідач не заперечує, що станом на день звернення із позовом і до теперішнього часу заборгованість Відповідача за договором поставки складає 325 019,38 грн. Проте Відповідач не згоден, що вказана заборгованість сформувалася станом на 16.06.2019 р. і відповідно вважає неправомірним нарахування штрафних санкцій з 16.06.2019 р..

Скаржник вважає, що Позивачем не заявлено і не доведено вимог про наявність будь-яких збитків, які могли б утворитися внаслідок просрочки оплати товару, у розмірі 3% від загальної суми договору виконаних поставок. Враховуючи, що суми штрафних санкцій є надмірно великими і становлять дві третіх ціни позову, є очевидним, що стягнення заявлених штрафних санкцій суперечить критерію справедливості і Позивач, заявляючи до стягнення таку суму штрафних санкцій, порушує принцип добросовісності, що полягає в зловживанні своїм правом.

В свою чергу ТОВ «Укрмонтажспецбуд» доводить до відома суду, що починаючи з 2020 р. із запровадженням карантинних та обмежувальних заходів, пов`язаних з пандемією COVID-19 виробничі показники підприємства суттєво зменшилися. ТОВ «Укрмонтажспецбуд» було вимушене зупинити господарську діяльність як це і зробили всі підприємці України. В результаті цього на підприємстві виникла і надалі почала збільшуватися дебіторсько-кредиторська заборгованість. Підприємство не справляється із зобов`язаннями по виплаті заробітної плати працівникам. Через це ТОВ «Укрмонтажфецбуд» наразі останній рік веде належну претензійно-позовну роботу і виплачує працівникам невиплачену заробітну плату і середній заробіток за час затримки розрахунку. На теперішній час на рахунки і певне майно Підприємства виконавчою службою накладено арешти у зв`язку з неможливістю Товариства вчасно і в повному обсязі виконувати рішення судів. Також підприємство має борг із виплати певної частини податків і зборів.

У зв`язку з викладеним, Скаржник просить суд апеляційної інстанції застосувати принцип розумності і пропорційності при вирішення даної справи і можливості зменшення розміру штрафних санкцій до розумного розміру за даних обставин.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Підприємець не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Підприємець посилається на те, що ТОВ "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" не наводить в апеляційній скарзі власного (іншого) розрахунку розміру 36% річних за прострочену суму основного зобов`язання (який би відрізнявся від розрахованої Позивачем суми), а натомість Відповідач вказує лише про те що він не згоден, що вказана заборгованість сформувалась станом на 16.06.2019 р., тобто насправді в апеляційній скарзі ТОВ "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" міститься лише необґрунтоване припущення Відповідача з перекрученням фактичних обставин, яке насправді не ставить під сумнів законне та обґрунтоване рішення суду в цій справі.

Підприємець також вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" мало інформацію про позов Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича у справі № 904/7135/21 та мало можливість подати суду всі процесуальні документи, заперечення, докази у спосіб та строк встановлений судом, проте з власного небажання цього не робило. Відповідач не сприяв суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи № 904/7135/21, безпідставно не подавав докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. Наразі немає будь-яких об`єктивних підстав звільняти Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" від наслідків неподачі відзиву у справі № 904/7135/21, доказів, процесуальної бездіяльності Відповідача. Суд намагався повідомити ТОВ "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД", як сторону в справі ( проте, сам Відповідач не забирав поштові відправлення, які надходили від суду на його адресу ) про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, лише якщо б Відповідач вирішив здійснити своє право на явку до господарського суду, встановлене національним законом. Перешкод в цьому Відповідачу судом не створено.

Крім того, Підприємець зазначає про те, що посилання Відповідача на не заявлення Позивачем збитків є безпідставним, не звільняють і не надають прав не сплачувати заборгованість як і не дають прав зменшення Відповідачу штрафних санкцій і відповідальності за порушення грошового зобов`язання до 30% від загальної суми, отже в задоволенні апеляційної скарги має бути відмовлено повністю. Компанія під час розгляду справи в суді першої інстанції не зверталась до суду з відповідною заявою про зменшення розміру позовних вимог ( в частині суми заявлених до стягнення штрафних санкцій ), і таке зменшення не було прийнято судом першої інстанції. В поданій апеляційній скарзі ТОВ "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" не наведено будь-яких виняткових обставин для зменшення судом заявлених до стягнення сум штрафних санкцій у справі № 904/7135/21.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.12.2021р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Подобєд І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 р. у справі № 904/7135/21 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

14.03.2022 р., у зв`язку зі припиненням повноважень судді Подобєда І.М., відповідно до ст. 123 Закону України Про судоустрій та статус суддів по справі № 904/7135/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2022 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І.М., судді Орєшкіна Е.В., Дармін М.О., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 р. у справі № 904/7135/21 прийнято до свого провадження, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2022 р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.06.2022 р..

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

В судовому засіданні 16.06.2022 р., оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

7. Встановлені судом обставини справи

13.05.2019 р. між Фізичною особою-підприємцем Решоткою Сергієм Павловичем ( Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 691, відповідно до пункту 1.1 якого, Постачальник зобов`язується в порядку і строки, встановлені договором або додатковими домовленостями, передати у власність Покупця товар в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і сплатити його вартість на умовах, визначених у цьому договорі або додатках до нього.

Сторонами була підписана специфікація, в якій сторони дійшли згоди щодо найменування, кількості та вартості товару, що поставляється Позивачем.

Пунктом 1.4 договору встановлено, що загальна вартість договору складається із загальної вартості поставленого товару в період дії договору.

На виконання умов договору Постачальник передав, а Покупець прийняв у власність товар на загальну суму 12 649 142,88 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними.

Згідно пункту 3.2 договору, Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Відповідно до пункту 3.3 договору, в разі поставки товару з відстроченням оплати, покупець зобов`язаний здійснити оплату поставленої партії товару протягом тридцяти календарних днів з дня поставки партії товару (підписання видаткової накладної на товар або товарно-транспортної накладної).

Покупцем було частково сплачено за поставлений товар на суму 12 215 000,84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та актом звіряння розрахунків № 335 від 29.05.2020 р., який підписаний обома сторонами.

Також, між сторонами було підписано заяву про залік зустрічних однорідних вимог на суму 109 122,66 грн.

Відтак, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 325 019,38 грн..

Відповідно до пункту 6.1 договору, у випадку прострочення оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно пункту 6.7 договору, пеня нараховується за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що у разі прострочення більш ніж на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від простроченої суми.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що на підставі статті 625 ЦК України сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Позивачем за неналежне виконання відповідачем договору нараховано інфляційні втрати у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,00 грн., пеню у розмірі 167 064,09 грн та штраф у розмірі 76 614,43 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем повної оплати вартості отриманого товару та штрафних санкцій за несплачену поставлену продукцію за Договором поставки № 691 від 13.05.2019 р., Фізична особа-підприємець Решотка С. П. звернулось до господарського суду з позовними вимогами до ТОВ "УКРМОНТАЖСПЕЦБУД" про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати залишку вартості поставленого товару та штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № 691 від 13.05.2019 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за отриманий товар та за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати поставленого товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі неповної та несвоєчасної оплати товару на нарахування у відповідності до пункту 6.1 договору, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення до повного погашення заборгованості ( пункт 6.7 договору ), у разі прострочення більш ніж на 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від простроченої суми ( пункт 6.1 договору ).

Разом з тим, пунктом 6.3 договору сторони встановили, що на підставі ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання Боржник на вимогу Кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Відтак, сторони узгодили інший відсоток річних, а саме 36%.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині стягнення стягнення інфляційних втрат у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,09 грн., пені у розмірі 167 064,09 грн., штрафу у розмірі 76 614,43 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення вимог щодо основного боргу 325 019,38 грн. сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, Скаржник просить ухвалити нове рішення в цій частині, яким зменшити штрафні санкції і відповідальність за порушення грошового зобов`язання до 30% від загальної суми, визначеної Позивачем.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення вимог щодо основного боргу.

Суд першої інстанції, задовольняючі позов у повному обсязі, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" на користь фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича, крім суми основного боргу, інфляційні втрати у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,09 грн., пеню у розмірі 167 064,09 грн., штраф у розмірі 76 614,43 грн., що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати поставленого товару в сумі 325 019,38 грн., а також те, що доводи Позивача, наведені в обґрунтування позову, Відповідач не спростував, відповідно, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу є правомірними та підлягають задоволенню.

Також, Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача відповідно до пунктів 6.1, 6.7 договору пеню у розмірі 167 064,09 грн та штраф у розмірі 76 614,43 грн..

Виконання зобов`язання ( основного зобов`язання ) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом ( ч. 1 ст. 548 ЦК України ).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки ( п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст.232 ГК України).

Крім того, як вже зазначалось, п. 6.3. договору сторони погодили, що на підставі ст. 625 ЦК України сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Враховуючи зазначене, Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача також 36% річних у розмірі 294 369,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 41 660,32 грн..

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи факт прострочення виконання зобов`язання за договором поставки, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність заявлених Позивачем позовних вимог (штрафних санкцій), у зв`язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 41 660,32 грн., 36% річних у розмірі 294 369,00 грн., пені у розмірі 167 064,09 грн та штрафу у розмірі 76 614,43 грн..

Посилання Скаржника на те, що він, в міру надходження грошових коштів, сплачував певні суми грошових коштів з метою погашення боргу та те, що на день звернення Позивача з позовом до суду, Відповідачем не виконано грошового зобов`язання у розмірі близько 3 % від загальної суми договору, у зв`язку з чим, поведінка Відповідача та його дії вказують на добросовісне виконання свого зобов`язання за договором поставки, є необґрунтованими, оскільки умовами вказаного договору передбачено оплату кожної окремої партії поставленого товару, відповідно, як вбачається з розрахунку позовних вимог, Позивачем період прострочення розраховано щодо кожної видаткової накладної, а не виходячи із загальної суми договору.

Крім того, доказів погашення залишку основної заборгованості Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Посилання Скаржника на те, що, заявляючи свої вимоги про стягнення штрафних санкцій Позивач надає суду не об`єктивні дані, чим безпідставно збільшує період нарахування штрафних санкцій, строк нарахування яких, відповідно до умов договору, вже значно збільшений відносно строків, визначених законом, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з розрахунку позовних вимог, який наведено в позовній заяві, Позивачем наведено детальний розрахунок за кожною видатковою накладною за загальний період прострочення. При цьому, в розрахунку враховані часткові оплати Відповідачем поставленого йому товару за договором.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Скаржника про те, що починаючи з 2020 року у зв`язку із запровадженням карантинних та обмежувальних заходів, пов`язаних з пандемією COVID-2019 виробничі показники підприємства суттєво зменшилися, ТОВ "Укрмонтажспецбуд" було вимушене зупинити господарську діяльність, в результаті чого на підприємстві виникла і надалі почала збільшуватися дебіторсько-кредиторська заборгованість, на рахунки і певне майно підприємства виконавчою службою накладено арешти у зв`язку з неможливістю товариства вчасно і у повному обсязі виконувати рішення судів, підприємство має борг із виплати певної частини податків і зборів, у зв`язку з чим відповідач просить зменшити нараховані позивачем штрафні санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення оплати виникло ще з березня 2019 року, а карантинні обмеження було запроваджено на території України з 12.03.2020 р. постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р..

Відповідно, станом на день запровадження карантинних обмежень в Україні, за Відповідачем вже 1 рік рахувалась заборгованості (починаючи з 05.03.2019) щодо оплати поставленого йому позивачем товару за договором поставки.

При цьому, п. 6.9. договору сторони передбачили, що сторони звільняються від будь-якої відповідальності у разі настання форс-мажорних обставин. Сторона, що не має можливості належним чином виконати свої зобов`язання внаслідок дії форс-мажорних обставин, повинна протягом трьох календарних днів повідомити про це іншу сторону. Факт існування та термін дії форс-мажорних обставин повинні бути підтверджені компетентним органом.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати" Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

За приписами ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно матеріалів даної справи, Відповідачем не надано доказів повідомлення Позивача в порядку п. 6.9. договору про настання форс-мажорних обставин, більш того, настання таких обставин не засвідчено відповідним документом, у зв`язку з чим є безпідставними посилання Відповідача на неможливість виконання своїх зобов`язань через настання форс-мажорних обставин та нез`ясування судом першої інстанції, у зв`язку з цим, всіх обставин справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про надмірність заявлених позовних вимог в частині заявлених Позивачем штрафних санкцій, то такий розмір визначений сторонами у договорі (пункти 6.1., 6.3.), укладеному між ними, та відповідає законодавству, зокрема Закону України "Про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

При цьому, статтями 6, 627 ЦК України встановлена свобода договору, відповідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, з урахуванням посилання Відповідача на норми права, якими регулюється можливість зменшення штрафних санкцій, слід зауважити, що частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що по-перше, однією з основних умов зменшення розміру неустойки є надмірність (значне перевищення) розміру штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора, по-друге, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, слід зауважити, що в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

За приписами ч.1 ст.170 ГПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Між тим, Відповідач клопотання про зменшення розміру неустойки суду не заявляв, відповідних доказів, якими обґрунтовується необхідність зменшення штрафних санкцій суду першої інстанції не подавав.

В свою чергу, з урахуванням того, що підставою звернення до суду з позовними вимогами стали дії Відповідача з неналежного виконання своїх договірних зобов`язань, а наведені в апеляційній скарзі підстави для зменшення розміру штрафних санкцій не є виключним та не надають підстав для зменшення заявлених штрафних санкцій.

Щодо доводів Скаржника про необізнаність з розглядом даної справи в суді першої інстанції, суд апеляційної зазначає наступне.

Ст. 120 ГПК України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо); учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Важливим елементом справедливого розгляду є рівність сторін. Наведене означає, що сторони користуються рівними правами, жодна із сторін не має отримувати суттєві переваги над іншою стороною чи сприятливіші умови для представлення своїх аргументів.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2021 про відкриття провадження у справі № 904/7135/21 було направлено судом на адресу ТОВ "Укрмонтажспецбуд" вул. Ландау, буд. 2-Г, Металургійний район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресою місцезнаходження ТОВ "Укрмонтажспецбуд" також значиться: вул. Ландау, буд. 2-Г, Металургійний район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006.

Іншої адреси ТОВ "Укрмонтажспецбуд" матеріали справи не містять.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі № 904/7134/21, яка направлена на вищевказану адресу ТОВ "Укрмонтажспецбуд", повернута 31.08.2021 на адресу Господарського суду Дніпропетровської області з відміткою "За закінченням терміну зберігання".

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що вищезазначена адреса була вказана ТОВ "Укрмонтажспецбуд" і при поданні апеляційної скарги.

Отже, господарським судом було направлено вищевказану ухвалу суду на належну адресу відповідача.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Відповідачем суд першої інстанції про зміну свого місцезнаходження, такі докази не надано і до суду апеляційної інстанції, відповідно, дотримуючись вимог ст. 120 ГПК України, суд першої інстанції правомірно направляв судову кореспонденцію, зокрема, ухвалу суду від 10.08.2021 та рішення суду від 12.10.2021 Відповідачу за належною адресою: вул. Ландау, буд. 2-Г, Металургійний район, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006.

Крім того, як вбачається з доводів апеляційної скарги, оскаржуване рішення у даній справі Відповідачем було отримано засобами поштового зв`язку, яке було направлено на ту ж саму адресу товариства, що і ухвалу суду від 10.08.2021.

Відповідно, незабирання/неотримання поштової кореспонденції, а саме ухвали суду від 09.08.2021 та отримання засобами поштового зв`язку оскаржуваного рішення від 12.10.2021 залежало виключно від суб`єктивних факторів Відповідача, та не може свідчити про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що судом першої інстанції вчинялись достатні дії для належного повідомлення Позивача про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, а саме: кореспонденція направлялась за адресою відповідача, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на яку господарським судом, в тому числі було, направлено рішення суду від 07.10.2021, яке було отримано Відповідачем, і вказана адреса в подальшому самим Відповідачем була зазначена при поданні апеляційної скарги.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил).

Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти (пункт 94 Правил).

Відповідно до пунктів 105, 106 Правил, для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що належним доказом, який підтверджує дату отримання копії ухвали суду є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що підлягає поверненню відправнику.

В свою чергу, колегія суддів вказує, що порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 ГПК України, за змістом частини одинадцятої якої у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Тобто, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і відсутність повідомлення Відповідачем іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням судом приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що неотримання Скаржником поштової кореспонденції, яка судом з додержанням вимог процесуального закону за належною адресою надсилалась (ухвала від 10.08.2021) для вчинення відповідних дій та яка повернулась до суду, є дією у площині волевиявлення самого адресата, тобто мало суб`єктивний характер.

Сам лише факт неотримання Скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 р. у справі № 916/3200/17).

Апеляційний господарський суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б.

У цьому зв`язку, неподання Відповідачем відзиву на позову заяву носить також суб`єктивний характер, оскільки залежало від належних дій товариства про вжиття заходів щодо отримання поштової кореспонденції, зокрема, ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021, якою, в тому числі надавалося право Відповідачу на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про належне повідомлення Відповідача господарським судом про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду, відповідно, відхиляється клопотання Скаржника про долучення до матеріалів справи нових доказів через неможливість подання до суду першої інстанції доказів в підтвердження позиції Відповідача (платіжні доручення, акт звірки взаєморозрахунків, довідка № 54 від 19.11.2021 р. ), які додано до апеляційної скарги, оскільки вказані документи не були предметом дослідження судом першої інстанції та у зв`язку з їх неподанням не могли бути враховані господарським при винесенні оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів як такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р. у справі № 904/7135/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Повний текст рішення складено 17.06.2022 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя М.О. Дармін