ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 червня 2022 року справа №903/46/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с. Крупець

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Лімітед", смт. Голоби

про стягнення 1 287 096,79 грн.

встановив:

10 січня 2022 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ "Суффле Агро Україна" №1/п від 30.12.2021р. про стягнення на його користь з ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" 1 287 096,79 грн., в тому числі 1 257 315 грн. заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей, переданих згідно видаткової накладної № від 02.09.2021р., акту приймання-передачі №gr00-000069 від 02.09.2021р., складської квитанції №150 від 02.09.2021р., згідно та на виконання умов договору купівлі-продажу №28С/21-22 від 31.08.2021р. із Специфікацією №1, а також 29 781,79 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Ухвалою від 11.01.2022р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні на 10.02.2022р., запропоновано сторонам вчинити ряд дій та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Постановленою за результатами проведеного 10.02.2022р. за участю представника позивача підготовчого судового засідання ухвалою (відображена в протоколі засідання суду) було: продовжено (за ініціативою суду) строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів до 14.04.2022р.; відкладено підготовче судове засідання у справі на 14.03.2022р.; з огляду на клопотання ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" від 02.02.2022р. та від 08.02.2022р., а також на факт ознайомлення директором ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" із матеріалами справи 08.02.2022р., встановлено для відповідача строк для подання суду та позивачу відзиву на позовну заяву та документів в його обґрунтування, заперечень (за наявності) на відповідь на відзив на позовну заяву; встановлено позивачу строк для подання суду та відповідачу відповіді (за наявності) на відзив відповідача; задоволено клопотання ТОВ "Суффле Агро Україна" про участь представника у судовому засіданні 14.03.2022р. по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON; явку представників сторін в наступне судове засідання визначено на їх розсуд.

Про процесуальні дії, вчинені судом в підготовчому судовому засіданні 10.02.2022р., відповідача у справі було повідомлено ухвалою від 10.02.2022р.

З підстав, визначених в ухвалі від 14.03.2022р., розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено на 14.04.2022р. та запропоновано сторонам реалізувати свої процесуальні права шляхом подання відзиву на позовну заяву з документами в його обґрунтування, відповіді (за наявності) на відзив відповідача, заперечень (за наявності) на відповідь на відзив на позовну заяву, явку уповноважених представників сторін в наступне судове засідання визнано не обов`язковою, запропоновано сторонам висловити письмово свою позицію стосовно можливості проведення судового засідання у справі за відсутності їх представників.

13 квітня 2022 року до суду від відповідача (за підписом директора С. Дорошенко) надійшла заява від 12.04.2022р. з доказами направлення позивачу (фіскальний чек відділення зв`язку №10 м. Луцька від 13.04.2022р.) про повне визнання ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" суми основної заборгованості 1 257 315 грн. та заперечення вимог щодо стягнення 29 781,79 грн. пені. При цьому засвідчено, що письмова вимога про сплату пені від позивача до відповідача не надходила. Подання кредитором позовної заяви, адресованої суду (а не боржнику) і надіслання останньому, як відповідачеві, копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися в якості вимоги у розумінні норми ст. 530 ЦК України.

Ухвалою від 14.04.2022р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.05.2022р., запропоновано позивачу реалізувати свої процесуальні права щодо підготовки та направлення до дати судового розгляду справи на електронну адресу суду та поштову адресу відповідача відповіді (за наявності) на заяву відповідача від 12.04.2022р.

До початку проведення у справі судового засідання, а саме 16 травня 2022 року, до суду від відповідача надійшла письмова заява від 13.05.2022р. за електронним підписом нового директора ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" Марчук Т.Є. про повне визнання суми основної заборгованості 1 257 315 грн. та 29 781,79 грн. пені (на загальну суму 1 287 096,79 грн.) При цьому відповідач просить заяву колишнього директора ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" від 13.04.2022р. про часткове визнання позовних вимог не приймати до розгляду. До заяви долучено протокол №24/04-05 від 05.04.2022р. позачергових зборів ТОВ "Гранд Інвест Лімітед", наказ про призначення Марчук Т.Є. директором від 15.04.2022р. №13-К, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою від 16.05.2022р., судом, не приступаючи до розгляду справи по суті, було відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 09.06.2022р.

08 червня 2022 року на електронну адресу суду від ТОВ "Суффле Агро Україна" за електронним підписом адвоката Стельмаха Ю.М. надійшла заява №79/п від 08.06.2022р. про повне підтримання позовних вимог та здійснення розгляду справи (з огляду на введення в Україні воєнного стану) за відсутності представників позивача за наявними у ній матеріалами.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Відповідач своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, причини неявки представника в судове засідання суд не повідомив, хоча про день на час розгляду справи в суді був повідомлений належним чином.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглянувши подану до початку судового розгляду справи по суті заяву відповідача про визнання позову від 13.05.2022р., суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 6 ст. 46 ГПК України, суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява відповідача про визнання позову на заявлену до стягнення суму 1 287 096,79 грн. підписана директором товариства Марчук Т.Є., визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, судом прийнято визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому судом також засвідчується, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину відповідно до котрої, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено поняття обов`язковості договору, відповідно до котрого, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Лімітед" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу №28С/21-22, згідно з умовами котрого постачальник зобов`язався в порядку, на умовах та в строки, передбачені договором, передати покупцю, а покупець, в свою чергу, прийняти та своєчасно здійснити розрахунки за олійні, зернові, зернобобові культури (в подальшому - "Товар") у кількості, за якістю та за цінами, вказаними у додатках, видаткових накладних, специфікаціях та рахунках, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору від 31.08.2021р., одиницею виміру товару є кілограм. Кількість вказується у специфікаціях до договору та видатковій накладній на кожну поставку окремо. Загальна кількість товару по даному договору - сума всіх специфікацій та видаткових накладних.

Згідно п. 4.1. №28С/21-22, умови приймання-передачі товару викладені сторонами у специфікації до договору. Згідно Специфікації від 31.08.2021р. №1, постачальник постачає наступний товар: соя не ГМО, 2020 року врожаю, 69 900 кг., ціна за кг. 21,85 грн., вартість товару 1 527 315 грн.

На виконання умов договору позивачем згідно Специфікації від 31.08.2021р. №1, видаткової накладної № від 02.09.2021р., складської квитанції №150 від 02.09.2021р. та акту приймання передачі №gr00-000069 від 02.09.2021р. було передано ТОВ "Гранд Інвест Лімітед", а останнім прийнято товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 1 527 315 грн.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

Судом встановлено, що видаткова накладна № від 02.09.2021р. на суму 1 527 315,26 грн. на відпуск ТОВ "Суффле Агро Україна" відповідачу товарів містить всі визначені чинним законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображає зміст та обсяг здійсненої сторонами на підставі останьої, згідно умов підписаного договору купівлі-продажу від 31.08.2021р. №28С/21-22 господарської операції.

Пунктом 5 Специфікації від 31.08.2021р. №1 сторони визначили порядок розрахунків за товар:

- 50% вартості товару, що складає 763 657,50 грн., включаючи ПДВ (14%) - 93 782,50 грн., підлягає оплаті покупцем постачальнику до 20 жовтня 2021 року;

- решта вартості товару, що складає 763 657,50 грн., включаючи ПДВ (14%) - 93 782,50 грн., підлягає оплаті не пізніше 31 листопада 2021 року, при цьому 187 565 грн. підлягатиме оплаті виключно після реєстрації постачальником податкової накладної. Постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації в порядку та терміни встановлені Податковим кодексом України (ст. 201 Податкового кодексу України).

Проте, ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" взяті на себе згідно договору від 31.08.2021р. №28С/21-22 зобов`язання в частині проведення з позивачем повних розрахунків по оплаті відпущених товарів (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконало, вартість останніх у повному обсязі не оплатило у зв`язку з чим заборгувало ТОВ "Суффле Агро Україна" 1 257 315 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 1 257 315 грн. включає в себе загальну вартість товарів 1 527 315,26 грн., відпущених на виконання умов договору від 31.08.2021р. №28С/21-22, за мінусом проведених розрахунків на суму 270 000 грн. (докази оплати - банківська виписка про рух коштів на рахунку).

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" своїх зобов`язань за договором від 31.08.2021р. №28С/21-22, позивачем було направлено на адресу боржника вимогу від 04.11.2021р. №1/в про оплату товару. ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" гарантійним листом від 25.11.2021р. №477 зазначило про існування боргу в сумі 1 257 315,26 грн. згідно договору №28С/21-22 та гарантувало сплатити до 10.12.2021р. - 500 000 грн. та до 22.12.2021р. - 757 315,26 грн. В подальшому відповідні платежі відповідачем здійснені не були.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між останніми договір купівлі-продажу від 31.08.2021р. №28С/21-22 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний чи змінений не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору купівлі-продажу, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, отримання їх ТОВ "Гранд Інвест Лімітед" та непроведення при цьому належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позову в частині стягнення суми боргу 1 257 315 грн., котра повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем, визнається в повному розмірі у заяві від 13.05.2022р.

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 5.2. договору від 31.08.2021р. №28С/21-22, за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на неоплачену суму в річному розрахунку (відсотки річних) за кожен день прострочення.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем оплати отриманих товарів, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з боржника 29 781,79 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 21.10.2021р. по 31.12.2021р.

Договір купівлі-продажу від 31.08.2021р. №28С/21-22, недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 5.2., не визнавався. На момент звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, тому сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені 29 781,79 грн., перевіривши методику та періоди нарахування позивачем цієї суми, суд вважає, що ці вимоги підставні, відповідають фактичним обставинам справи та підлягають до задоволення у визначеному позивачем розмірі. При цьому враховується, що нарахована санкція визнається боржником повністю у заяві від 13.05.2022р.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене та враховуючи повне визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті (шляхом подання заяви від 13.05.2022р.), а також те, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в розмірі 50% від суми сплаченого судового збору 19 306,46 грн. за рахунок ТОВ "Гранд Інвест Лімітед".

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене, у господарського суду виникають обставини для вирішення питання про повернення ТОВ "Суффле Агро Україна" з Державного бюджету України згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" 9 653,23 грн., судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №19593 від 24.12.2021р. на суму платежу 19 306,46 грн.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 13, 14, 73-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Лімітед" (Волинська область, Ковельський район, смт. Голоби, вул. Ткача, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького, 43, ) 1 257 315 грн. заборгованості та 29 781 грн. пені, а всього 1 287 096,79 грн., 9 653,23 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Б. Хмельницького, 43, ) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 9 653,23 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №19593 від 24.12.2021р. на суму платежу 19 306,46 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

4. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

5. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 20.06.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

Рішення суду направити:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2);

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Лімітед" ().