УХВАЛА

м. Київ

15.06.2022Справа № 910/4455/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»

Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО»

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю у кожного з позивачів господарсько-договірних відносин з відповідачем на підставі:

1) у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» - договору доручення №1 на здійснення страхових агентських послуг від 03.01.2014 та договору доручення №2 на здійснення страхових агентських послуг від 03.01.2014;

2) у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» - договору доручення №1 на здійснення страхових агентських послуг від 01.11.2002, договору доручення №2 на здійснення страхових агентських послуг від 31.03.2003, договору доручення №3 на здійснення страхових агентських послуг від 02.08.2004, договору доручення №4 на здійснення страхових агентських послуг від 01.03.2005 та договору доручення №6 на здійснення страхових агентських послуг від 11.07.2016.

Примус до належного виконання зобов`язань відповідача за кожним з зазначених вище господарсько-правових договорів є відповідно предметом заявлених позовних вимог кожного з позивачів.

Таким чином, правовідносини позивачів з відповідачем виникли на підставі різних господарсько-правових договорів і не є взаємопов`язаними.

Відповідно, кожен з позивачів, стверджуючи про порушення договірних зобов`язань за укладеними з відповідачем окремими правочинами, для отримання примусового захисту прав має доводити суду у перш за все наявність та фактів порушення відповідачем умов господарсько-правового зобов`язання: позивач1 - у межах двох договорів, а позивач2 - у межах п`яти.

Посилання позивачів до судового рішення у справі №201/10958/20 як до спільного доказу певних фактичних обставин судом визнається у даному випадку помилковим, оскільки цим судовим рішенням ніяким чином не змінюється обсяг прав, які визначено для позивача1 договорами №1 від 03.01.2014 та №2 від 03.01.2014, а для позивача2 - договорами №1 від 01.11.2002, №2 від 31.03.2003, №3 від 02.08.2004, №4 від 01.03.2005 та №6 від 11.07.2016.

Відповідно, судове рішення про визнання протиправним рішення структурного підрозділу відповідача, оформленого протоколом №14 від 16.10.2020, ніяким чином не може пов`язувати господарсько-правові відносини позивача1 та відповідача з господарсько-правовими відносинами позивача-2 та відповідача.

Посилання позивачів до правових висновків Верховного Суду у справі № 910/2231/17 є помилковим, оскільки підстави виникнення правовідносин сторін даного позову та у наведеній позивачами справі є різними. У даному випадку правовідносини ґрунтуються на укладених господарсько-правових договорах, у розглянутому Верховним Судом спорі - на рішенні аукціонного комітету.

Не відповідають правовідносинам даного позову також і правовідносини наведеної позивачами справи № 902/434/19.

У той же час суд має зазначити, що позивачами залишено поза увагою, зокрема, висновки пункту 15 наведеної постанови Верховного Суду від 23.10.19 у справі №902/434/19:

«за змістом частини 1 статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна».

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Судом встановлено, що у даному випадку вимоги позивачів виникли на підставі укладених ними (кожним окремо) з відповідачем господарсько-правовими договорами (позивачем1 - №1 від 03.01.2014 та №2 від 03.01.2014; позивачем2 - №1 від 01.11.2002, №2 від 31.03.2003, №3 від 02.08.2004, №4 від 01.03.2005 та №6 від 11.07.2016).

Відповідно, вимоги позивачів не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами, тобто, не є однорідними та не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Статтею 47 Господарського процесуального кодексу України визначає, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Відповідно до частини другої статті 47 Господарського процесуального кодексу України участь у справі кількох позивачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

У даному випадку судом встановлено відсутність жодної з кваліфікуючих ознак, визначених частиною другою статті 47 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначалось раніше, відповідно до правових висновків Верховного Суду за змістом частини 1 статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Оскільки заявлені у даному позові вимоги двох окремих позивачів не пов`язані підставами виникнення та поданими доказами, а також не співвідносяться між собою як основні та похідні у суду відсутні підстави для застосування у даному випадку процесуального права, визначеного частиною шостою статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Враховуючи наведе, суд повертає позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» і додані до неї документи.

Враховуючи викладене та керуючись статею 173, частиною п`ятою статті 174, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву з доданими до неї документами позивачам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю.Кирилюк