ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 911/1621/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021

у справі №911/1621/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс»

про стягнення 14 108,27 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» про стягнення 14 108,27 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору №46/19 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 06.12.2019 в частині здійснення заїздів автобусів на автостанції, передбачені розкладом руху на міжнародному маршруті Северодонецьк-Київ-Колобжег, що є підставою застосування відповідальності за п. 5.1.2.1 цього Договору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2021 позовну заяву Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» про стягнення 14 108,27 грн. направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 позовні вимоги задоволено повністю; ухвалено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» на користь Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» 14 108,27 грн. штрафу та 2270,00 грн. судового збору.

Оскаржуване рішення мотивоване документальним доведенням факту порушення відповідачем у період з 01.11.2020 по 30.04.2021 зобов`язань за Договором яке полягає у незаїді транзитних автобусів згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію позивача.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21 та прийняти новее про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Водночас, апелянт просить суд долучити до матеріалів справи нові докази.

За умовами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказане клопотання колегія суддів відхиляє, оскільки ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України саме на сторону віднесено ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, тоді як апелянтом документально не доведена неможливості подання долучених до апеляційної скарги нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невірне застосування норм матеріального права.

Так, скаржник наголошує, що в порушення норм процесуального права місцевим господарським судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою, яка підписана неуповноваженою особою, оскільки наявні в матеріалах справи документи, зокрема, ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий Франковському Є.Ю. для здійснення представництва інтересів позивача у Господарському суді Київської області.

На думку скаржника, суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини, за яких автобуси відповідача не здійснювали заїзд на автостанції позивача.

Апелянт вказує, що позивачем на виконання приписів Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 на підставі Наказу № 33 від 17.03.2020 з 18.03.2020 зупинено діяльність суб`єкта господарювання - АТ «ХПАС» на період карантину, про що скаржника повідомлено. Однак, апелянт не отримував жодних повідомлень позивача про відновлення роботи автостанцій.

Також, на думку апелянта, господарським судом не прийнято до уваги ту обставину, що скаржник, скориставшись своїм правом, передбаченим чинним транспортним законодавством України, у зв`язку з нерентабельністю рейсу внаслідок зменшення пасажиропотоку через карантинні обмеження, прийняв рішення про недоцільність перевезень та їх припинення за маршрутом Сєвєродонецьк-Колобжег, про що повідомив позивача у відповіді на претензії.

Заявник апеляційної скарги зазначав, що місцевим господарським судом притягнуто відповідача до відповідальності за відсутності порушень зобов`язання перед позивачем, оскільки умовами укладеного сторонами договору не обумовлено конкретний розклад руху по дням заїду на автостанції Позивача, та відсутні належні докази на підтвердження факту допущеного апелянтом порушення. В свою чергу, наявність чинного дозволу на здійснення міжнародних перевезень автомобільним транспортом надає перевізнику право на здійснення обслуговування відповідного маршруту, однак не є доказом фактичного провадження скаржником господарської діяльності з перевезення пасажирів за вказаним у дозволі маршрутом.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі стверджує про фактичне припинення ним діяльності на маршруті, наполягає на обізнаності позивача з рішенням про припинення відповідачем перевезень з відповіді останнього на претензію.

26.10.2021 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 для їх розгляду визначено колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21 до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено 15-денний строк з моменту отримання даної ухвали, для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/1621/21.

08.11.2021 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

26.11.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, за текстом якого він просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21 - без змін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи документально довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 06.12.2019 між Публічним акціонерним товариством «Харківське підприємство автобусних станцій», назву змінено на Акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій» (ХПАС), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» (перевізник) укладено Договір № 46/19 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях, предметом якого є надання послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно з затвердженими розкладами руху на автостанціях м. Харкова та Харківської області, які входять до складу ПАТ «ХПАС».

Згідно з п. 1.2. Договору № 46/19 ХПАС надає перевізникові послуги, пов`язані з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів тих маршрутів, які згідно з дозволами органу державного управління на автомобільному транспорті закріпленні за перевізником.

Відповідно до п. 4.1. Договору № 46/19 виручка від реалізації квитків згідно з касовими відомостями без урахування страхового збору розподіляється у співвідношенні: винагорода ХПАС - 10% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 90%.

Згідно з п. 4.2. Договору № 46/19 виручка від реалізації багажних квитків касами автостанцій розподіляється у співвідношенні: ХПАС - 50% (в тому числі ПДВ), перевізнику - 50%.

Умовами пункту 4.3. Договору № 46/19 визначено, що розрахунки ХАПС з перевізником проводяться плановими платіжами на поточний рахунок перевізника, зазначений у розділі 12, кожні 5 діб, а кінцевий розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним по реєстру відомостей реалізації квитків за вирахуванням винагороди ХПАС зазначеної у п. 4.1. та 4.2.

Виконання робіт оформлюється актом виконаних робіт, який підписується сторонами до 10 числа місяця наступного за звітним, і є підставою для розрахунків (п. 4.5. Договору № 46/19).

Пунктом 5.1. Договору № 46/19 встановлено, що ХПАС і перевізник за невиконання зобов`язань, передбачених цим договором, несуть матеріальну відповідальність у вигляді штрафів.

Відповідно до п. 5.1.2.1. Договору № 46/19 перевізник сплачує ХПАС штраф за неподачу автобуса в начальний пункт маршруту (зрив рейсу), початок руху автобуса за маршрутом не з автостанції та за незаїзд транзитного автобуса згідно з затвердженим розкладом руху на автостанцію без поважних причин - у розмірі 50 гривень за кожний випадок.

Підставою для матеріальної відповідальності ХПАС і перевізника є претензії, до яких додаються акти, що оформлюються згідно з матеріалами перевірок посадових осіб, відомостями касового продажу квитків, даними диспетчерських журналів, записами у дорожній документації, завіреними підписами відповідальних осіб. Суми штрафів визначаються на підставі цього договору згідно з претензіями, виставленими не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. (п. 5.2. Договору № 46/19).

Відповідно до п. 5.3. Договору № 46/19 у разі незгоди з виставленим ХПАС або перевізником штрафом винна сторона у 10-тиденний термін після надходження претензії в письмовій формі повинна повідомити іншу сторону з обґрунтованістю причин незгоди. При відсутності обґрунтованої письмової відповіді ХПАС стягує з перевізника штрафи або відшкодовує перевізнику штрафи згідно з виставленою претензією.

Умовами пункту п. 5.4. Договору № 46/19 визначено, що на суму виставлених стороною штрафних санкцій зменшуються або збільшуються платежі, передбачені пунктом 4.1 укладеного договору. У разі, якщо суми штрафів перевищують суму платежу, перевізник сплачує суму штрафів на розрахунковий рахунок або в касу ХПАС.

За умовами розділу 10 Договору № 26/19 термін дії договору встановлюється з 10.12.2019 до 20.11.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (п. 2.4.) із змінами від 16.03.2020 року № 215, заборонено з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року - регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями) та заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення. Дані обмеження продовжувались до 23.05.2020 року.

На виконання вказаної постанови, наказом АТ "ХПАС" № 33 від 17.03.2020 зупинено з 18.03.2020 діяльність суб`єкта господарювання на період карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20.05.2020 № 392 та протоколу Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 22.05.2020, дозволено з 23.05.2020 року регулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжобласному сполученні.

Згідно з наказом АТ "ХПАС" № 38 від 22.05.2020 відновлено роботу автостанцій АТ "ХПАС" з 23.05.2022.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 01.11.2020 по 30.04.2021 позивач зафіксував 534 випадки не заїзду на транзитні автостанції позивача, що підтверджується актами про невиконання рейсів по датам та часу відправлення від 12.11.2020, від 11.12.2020, від 12.12.2020, від 11.01.2021, від 02.02.2021, від 04.03.2021, від 05.04.2021. Позивач, реалізуючи своє право на отримання штрафних санкцій за порушення умов договору, направив відповідачу претензії № 11/433 від 14.12.2020, № 11/8 від 11.01.2021, № 07/44 від 03.02.2021, № 11/83 від 04.03.2021, № 11/124 від 05.04.2021 про сплату штрафу за незаїзди на транзитні автостанції на внутрішньообласному маршруті: Сєвєродонецьк - Колобжег, з відповідними актами про невиконання рейсів.

Згодом позивачем ініційовано стягнення в судовому порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» 14 108,27 грн. штрафу, розмір якого визначено на підставі п. 5.4. Договору № 46/19 з врахуванням зменшення на суму платежів, передбачених п. 4.1. цього Договору.

Установивши ці обставини суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 14 108,27 грн. штрафу, адже відповідач, як перевізник, допустив необґрунтоване невиконання умов договору.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно задоволено позов про стягнення з відповідача 14 108,27 грн. штрафу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами п.п. 2.2.4., 2.2.11. Договору № 46/19 Перевізник зобов`язаний здійснювати відправлення свого транспорту виключно з автостанцій, передбачених розкладом руху за певним маршрутом організатором перевезень; у разі неможливості виконати рейс негайно сповістити про це ХПАС усно та письмово.

Дія цього договору поширюється на всі маршрути, які згідно з договорами з замовником перевезень закріплені за перевізником. (п. 7.1. Договору)

Згідно з розділом 9 Договору № 46/19 до договору додаються: копії дозволів органу державного управління на автомобільному транспорті на перевезення пасажирів; копії належним чином оформлених діючих розкладів руху автобусів на маршрутах, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію; копії належним чином оформлених діючих таблиць вартості проїзду пасажирів і перевезення багажу на маршрутах, завірених печаткою перевізника із зазначенням дати їх введення в дію.

Відхиляючи доводи апелянта про відсутність підстав для застосування відповідальності, оскільки умовами укладеного сторонами договору не обумовлено конкретний розклад руху по дням заїду на автостанції Позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду, виходячи із контексту положень укладеного сторонами Договору № 46/19 розцінює, як додатки до нього, наявні в матеріалах справи копії: дозволу АС № 001112, виданого 21.11.2019 Міністерством інфраструктури України; розкладу руху автобусів на міжнародному маршруті Сєвєродонецьк-Колобжег (шоденно), підписаному представниками перевізника Республіки Польща та апелянта; таблиці вартості проїзду пасажирів і перевезення багажу на маршруті Сєвєродонецьк-Колобжег рейс № 3 щоденно, затвердженому апелянтом як перевізником, та вважає погодженими сторонами регулярність руху та перелік автостанцій позивача на які є обов`язковим заїзд автобусів відповідача під час виконання рейсу за маршрутом Сєвєродонецьк-Колобжег.

Колегія суддів також вважає неспроможними доводи апелянта про безпідставність нарахування штрафу за незаїзд на автостанції позивача, зважаючи на фактичне припинення відповідачем перевезень на міжнародному маршруті Сєвєродонецьк-Колобжег та повідомлення про це відповідача, з наступних підстав.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України визначено, що строком дії договору є час, протягом дії якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

За загальним правилом відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.(ч. 3 ст. 651 ЦК України).

За умовами ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 905 ЦК України строк дії договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Розділом 10 Договору № 46/19 встановлено, що договір може бути розірваний достроково чи змінений за погодженням Сторін. Сторона, яка є ініціатором розірвання Договору, письмово попереджає іншу сторону про своє рішення не пізніше, ніж за 30 діб.

Апелянтом документально не підтверджено направлення позивачу письмового попередження про розірвання Договору № 46/19 в погодженому сторонами порядку.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 14 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Слід мати на увазі, що в цивільних правовідносинах суб`єктивному праву управомоченої особи кореспондує обов`язок зобов`язаної особи вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом помилково ототожнюється «припинення перевезення» з припиненням договору в односторонньому порядку, право на що належить відповідачу за змістом договору та закону, оскільки наведені поняття відрізняються за своєю суттю та правовими наслідками.

Так, фактичне «припинення перевезення» - характеризується невиконанням дій з переміщення фізичного об`єкта в просторі протягом часу відносно обраної системи відліку, тобто - нездійсненням особою своїх триваючих цивільних прав. Тож, за наслідками фактичного «припинення перевезення» будь-які інші права та обов`язки сторін за Договором № 46/19 не змінюються, не припиняються та продовжують існувати до настання узгоджених сторонами обставин.

За юридичним значенням «припинення перевезення» - кваліфікується як закінчення часу, протягом дії якого можуть здійснюватися цивільні правовідносини сторін, пов`язанні з перевезеннями, а саме за Договором № 46/19 існування прав та обов`язків позивача надавати апелянту послуги з обслуговування автобусних перевезень на автостанціях за маршрутом руху і отримувати грошові кошти у вигляді виручки від реалізації квитків з відрахуванням їх частки апелянту, якому кореспондуються певні обов`язки апелянта під час виконання автобусних перевезень, зокрема, здійснювати заїзди автобуса на автостанції позивача згідно з розкладом руху на закріпленому за ним згідно з дозволом маршрутом. Тож, за фактом юридичного «припинення перевезення» припиняються і правовідносини сторін правочину.

Отже, фактичне припинення автобусних перевезень з певних підстав відповідно до чинного транспортного законодавства України є правом апелянта, однак само по собі, навіть з повідомленням про це контрагента, не має наслідком автоматичне припинення укладеного сторонами Договору № 46/19 та не скасовує обов`язку дотримуватись встановленого сторонами порядку його розірвання.

Таким чином, доводами апеляційної скарги та матеріалами справи не спростовується чинність Договору № 46/19 у заявлений позивачем період, тож твердження апелянта про неправомірність застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу за незаїзд на автостанції позивача за обставин фактичного припинення перевезень за закріпленим за маршрутом слід визнати безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в частині необізнаності апелянта про відновлення роботи автостанцій з 23.05.2022, у зв`язку з послабленням дії карантинних обмежень, з посиланням на відсутність про це повідомлень позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки суб`єкт господарювання, обізнаний про існування певних обставин, не позбавлений права відмовитись від договору, повідомивши свого контрагента про це у розумний строк.

Судом першої інстанції була надана вірна оцінка обставинам справи, правильно з`ясовано правовідносин між сторонами, тож доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Щодо посилань апелянта на порушення норм процесуального права, а саме відкриття провадження у справі за позовною заявою, підписаною неуповноваженою особою, оскільки наявні в матеріалах справи документи - ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий Франковському Є.Ю. для здійснення представництва інтересів позивача у Господарському суді Київської області, то колегія суддів встановила наступне.

Акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій» звернулося до Господарського суду Київської області з даною позовною завою, підписаною адвокатом Франковським Є.Ю., повноваження якого підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги із вказівкою у графі «назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у Господарському суді Київської області.

Утім, вказана позовна заява подана з порушенням правил територіальної підсудності, у зв`язку з чим направлена за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва відповідно до ст. 31 ГПК України на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 07.06.2021.

Згідно з ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, оскільки подана до Господарського суду Київської області з порушенням правил територіальної підсудності позовна заява підписана Франковським Є.Ю., який і уповноважувався на представництво інтересів позивача саме у Господарському суді Київської області, тобто, особою з необхідним обсягом повноважень у тому органі до якого і подавалась заява, в подальшому була передана за належністю до іншого суду, яким і була прийнята до провадження на додержанням вимог процесуального законодавства.

Крім того, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем разом з відповіддю на відзив подано ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий Акціонерним товариством «Харківське підприємство автобусних станцій» на ім`я Франковського Є.Ю. із вказівкою у графі «назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у Господарському суді міста Києва.

За викладених обставин, під час апеляційного розгляду не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» на користь Акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій» 14 108,27 грн. штрафу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» .

2. Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 у справі №911/1621/21.

3. Покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «СВ Транс-Плюс» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Повернути до місцевого господарського суду матеріали справи №911/1621/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Постанову складено 13.06.2022.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук