ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/921/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретаря судового засідання: Зоренка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Томляк Т.С., ордер серія АВ №1017755 від 12.08.2021 (приймає участь

в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

від відповідача: Шевченко К.О., ордер серія АА №1154026 від 05.11.2021 (приймає

участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту

біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук

України (с.Уладівське, Калинівський район, Вінницька область)

до Приватного підприємства "Слободище" (с.Слободище, Бердичівський район,

Житомирська область)

про зобов`язання вчинити певні дії.

У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа за позовом Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України до Приватного підприємства "Слободище" про зобов`язання Приватного підприємства "Слободище" здійснити перерахунок вартості наданих послуг сушіння та кількості залікової маси сої згідно договору №23/10-20-1 надання послуг сушіння від 23 жовтня 2020 року, укладеного між Приватним підприємство "Слободище" та Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України за показниками вологості, які проведенні Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/921/21 до судового розгляду по суті на 24.02.2022.

У зв`язку з тим, що 24.02.2022 суддя Кравець С.Г. прийматиме участь у семінарі, який організовано Національною школою суддів України, згідно з календарним планом періодичного навчання суддів з метою підвищення рівня кваліфікації, розгляд справи №906/921/21, призначеної на 24.02.2022, ухвалою суду від 14.02.2022 перенесено та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.03.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.03.2022 розгляд справи по суті було відкладено на 11.05.2022.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.05.2022 розгляд справи по суті було відкладено на 07.06.2022.

Представник позивача в засіданні суду 07.06.2022 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, поясненнях від 19.10.2021, відповіді на відзив від 17.01.2022 (т.1, а.с.1-8, 189, т.3, а.с.34-35).

Представник відповідача в засіданні суду 07.06.2022 проти позову заперечив, просив у позові відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву від 16.11.2021 (т.2, а.с.1-8).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, 23.10.2020 між Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (Поклажодавець/позивач) та Приватним підприємством "Слободище" (Зерновий склад/відповідач) було укладено договір №23/10-20-1 надання послуг сушіння (далі - договір) (а.с.15).

Згідно п.1.1 договору, за цим договором Зерновий склад зобов`язується за плату прийняти та надати послуги по доведенню до оптимальної якості, а саме сушка продукції до рівня, що забезпечує оптимальний режим зберігання.

Відповідно до пункту 1.2 договору, сторони визначають, що право власності на продукцію, яка передається на зберігання належить Поклажодавцю, Зерновий склад не має права розпоряджатися продукцією Поклажодавця.

Згідно пункту 1.3 договору, Зерновий склад зберігає зерно Поклажодавця спільно з іншим зерном, знеособлено в зерносховищі за адресою: 13330, Житомирська область, Бердичівський район, с.Слободище, вул. Карпенка, буд.1.

За умовами п.2.1 договору на відповідальне зберігання приймається вид сільськогосподарської продукції врожаю 2020 року - Соя.

Зерновий склад здійснює комплекс заходів по підготовці Продукції до умов стійкого збереження без погодження із Поклажодавцем. Сушка продукції та розрахунки за надані послуги проводяться до показників залікової ваги зазначених з урахуванням допустимих норм відхилень по вологості +/-0,5% (пункт 2.4 договору).

За умовами пункту 2.5 договору, проведені роботи оформляються актами підробки (доведення) продукції та оплачуються Поклажодавцем в безумовному порядку, після їх прийняття.

Згідно з пунктом 3.1.2 договору, зерновий склад зобов`язаний виставити та відіслати поштою на адресу поклажодавця акти виконаних робіт (наданих послуг) та рахунки на оплату, не пізніше 1 (одного) робочого дня місяця.

Поклажодавець зобов`язується: розрахуватися з зерновим складом за надані послуги сушіння; вартість наданих послуг сушіння становить 60,00 гривень з ПДВ за 1 тн/% (пункти 3.2.1 та 3.2.2 договору).

За умовами пункту 6.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 15 грудня 2020 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг.

Договір підписаний представниками сторін, їх підписи скріплені печатками підприємств.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач (поклажодавець) у період з 25.10.2020 по 01.12.2020 передав відповідачу (зерновому складу) товар передбачений п.2.1. договору - сою, що підтверджується товарно-транспортними накладними: №113 від 07.10.2020 кількістю 18000 кг, №102 від 25.10.2020 кількістю 1720 кг, №103 від 26.10.2020 кількістю 14980 кг, №105 від 04.11.2020 кількістю 22380 кг, №114 від 08.11.2020 кількістю 25900 кг, №115 від 08.11.2020 кількістю 27720 кг, №117 від 09.11.2020 кількістю 33660 кг, №118 від 09.11.2020 кількістю 26140 кг, №119 від 09.11.2020 кількістю 23300 кг, №120 від 10.11.2020 кількістю 26520 кг, №131 від 10.11.2020 кількістю 34340 кг, №132 від 10.11.2020 кількістю 23720 кг, №133 від 11.11.2020 кількістю 34080 кг, №134 від 11.11.2020 кількістю 24740 кг, №135 від 11.11.2020 кількістю 25880 кг, №136 від 11.11.2020 кількістю 26880 кг, №137 від 11.11.2020 кількістю 36860 кг, №138 від 12.11.2020 кількістю 34800 кг, №139 від 12.11.2020 кількістю 28120 кг, №140 від 12.11.2020 кількістю 22720 кг, №141 від 13.11.2020 кількістю 29240 кг, №142 від 13.11.2020 кількістю 26880 кг, №143 від 13.11.2020 кількістю 36140 кг, №144 від 14.11.2020 кількістю 28520 кг, №145 від 14.11.2020 кількістю 26200 кг, №146 від 23.11.2020 кількістю 26580 кг, №147 від 23.11.2020 кількістю 28480 кг, №148 від 23.11.2020 кількістю 27100 кг, №149 від 23.11.2020 кількістю 18360 кг, №150 від 23.11.2020 кількістю 24540 кг, №193 від 23.11.2020 кількістю 28100 кг, №194 від 23.11.2020 кількістю 26280 кг, №195 від 24.11.2020 кількістю 18400 кг, №203 від 24.11.2020 кількістю 25360 кг, №204 від 24.11.2020 кількістю 28820 кг, №205 від 24.11.2020 кількістю 26460 кг, №206 від 24.11.2020 кількістю 26240 кг, №207 від 25.11.2020 кількістю 19120 кг, №208 від 25.11.2020 кількістю 25440 кг, №209 від 25.11.2020 кількістю 29640 кг, №210 від 25.11.2020 кількістю 19080 кг, №211 від 26.11.2020 кількістю 18880 кг, №212 від 26.11.2020 кількістю 27320 кг, №213 від 26.11.2020 кількістю 24860 кг, №214 від 26.11.2020 кількістю 25960 кг, №215 від 27.11.2020 кількістю 25800 кг, №216 від 27.11.2020 кількістю 19340 кг, №217 від 27.11.2020 кількістю 28360 кг, №218 від 30.11.2020 кількістю 19180 кг, №219 від 30.11.2020 кількістю 27860 кг, №220 від 30.11.2020 кількістю 25060 кг, №241 від 30.11.2020 кількістю 27800 кг, №244 від 01.12.2020 кількістю 23620 кг, №245 від 01.12.2020 кількістю 17840 кг (т.1, а.с.13-14,16-67).

Відповідач, на виконання зобов`язань щодо надання послуг сушіння за договором №23/10-20-1 від 23 жовтня 2020 року, надав до матеріалів справи акти надання послуг: №227 від 25.10.2020 на суму 1444,80грн, №236 від 26.10.2020 на суму 12583,20грн, № 237 від 04.11.2020 на суму 21484,80грн, №238 від 07.11.2020 на суму 18360,00грн, №239 від 08.11.2020 на суму 51475,20грн, №240 від 09.11.2020 на суму 69804,00грн, №241 від 10.10.2020 на суму 71047,20грн, №242 від 11.11.2020 на суму 100422,00грн, №243 від 12.11.2020 на суму 95550,00грн, №244 від 13.11.2020 на суму 43851,60грн, №245 від 14.11.2020 на суму 76322,40грн, №246 від 23.11.2020 на суму 147033,60грн, №247 від 24.11.2020 на суму 92640,00грн, №248 від 25.11.2020 на суму 142406,40грн, №265 від 26.11.2020 на суму 59690,40грн, №274 від 27.11.2020 на суму 71611,20грн, №276 від 30.11.2020 на суму 89910,00грн, №278 від 01.12.2020 на суму 29851,20грн, які підписані позивачем не були, а також податкові накладні: №227 від 25.10.2020, №236 від 26.10.2020, №237 від 04.11.2020, №238 від 07.11.2020, №239 від 08.11.2020, №240 від 09.11.2020, №241 від 10.11.2020, №242 від 11.11.2020, №243 від 12.11.2020, №244 від 13.11.2020, №245 від 14.11.2020, №246 від 23.11.2020, № 247 від 24.11.2020, №248 від 25.11.2020, № 265 від 26.11.2020, №274 від 27.11.2020, №276 від 30.11.2020, №278 від 01.12.2020 (т.2, а.с.133-169).

Вказані акти надання послуг позивачем були отримані, водночас, позивач зазначені акти не підписав та відповідачу не повернув.

У зв`язку із наявними розбіжностями в показниках вологості сої яка зазначалась при завантаженні товару та згідно реєстрів накладних, позивач направив відповідачу претензію №32 від 19.04.2021 в якій просив здійснити перерахунок вартості наданих послуг за показниками вологості, які зазначені у товарно-транспортних накладних та кількості залікової маси сої (т.1, а.с.139-140, 142-149, доказ надіслання а.с.150-152). Однак, зазначену претензію було залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що всупереч досягнутим домовленостям при отриманні вказаної вище продукції зерновий склад не висловив будь-яких усних чи письмових зауважень з приводу показників вологості сої, зазначених в товарно-транспортних накладних. Посилається на те, що в подальшому без повідомлення та участі представника Поклажодавця Зерновий склад провів повторно визначення показника вологості сої невідомим для Поклажодавця методом. За доводами позивача, внаслідок таких неправомірних дій Зернового складу, виникли розбіжності у показниках вологості, що штучно збільшило вартість наданих Зерновим складом послуг на 144688,92грн та зменшило залікову вагу сої на 55726,76 кг. У зв`язку з цим, позивач просить зобов`язати ПП "Слободище" здійснити перерахунок вартості наданих послуг сушіння та кількості залікової маси сої згідно договору №23/10-20-1 надання послуг сушіння від 23 жовтня 2020 року.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що визначення вологості здійснювалось позивачем під час завантаження в автомобілі без участі представника відповідача, без будь-яких даних про надання таких результатів визначення вологості сої уповноваженими особами Зернового складу. Зазначає, що самостійне внесення необумовлених, додаткових відомостей до товарно-транспортних накладних, зокрема, щодо якості вантажу (його вологості) не може бути підставою для визнання таких відомостей обов`язковими та достовірними для учасників правовідносин.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами статті 5 ГПК України за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним, який поєднує в собі договір надання послуг сушіння та договір складського зберігання.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.2 ст.901 ЦК України, положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст.957 ЦК України, за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Частиною 1 статті 959 ЦК України передбачено, що товарний склад зобов`язаний за свій рахунок оглянути товар при прийнятті його на зберігання для визначення його кількості та зовнішнього стану.

За приписами частини 1 статті 961 ЦК України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

В силу ст.26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно з пунктами 22, 24 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" реєстр складських документів на зерно - система обліку інформації про видані зерновими складами складські документи на зерно та володільців таких документів; складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Відповідно до пункту 2.3 договору, оформлення приймання зернових та олійних культур проводиться на підставі оригіналу товарно-транспортної накладної (ТТН). Формування реєстру накладних, виписка Складської квитанції здійснюється на юридичну особу - Поклажодавця, що має оригінал дійсного договору зберігання.

За умовами пункту 3.1.1 договору, Зерновий склад зобов`язується прийняти на відповідальне зберігання у Поклажодавця продукцію та довести її до якісних показників, зазначених Зерновим складом показників якості до яких проводиться сушка.

У відповідності до пункту 1.1. Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 27 червня 2003 №193, складськими документами на зерно є складська квитанція, просте та подвійне складські свідоцтва (далі - складські документи).

В обґрунтування позовних вимог позивачем надані до суду такі документи:

- копії вищезазначених товарно-транспортних накладних за якими у період з 25.10.2020 по 01.12.2020 відповідачу на виконання договору №23/10-20-1 надання послуг сушіння від 23 жовтня 2020 року передалась продукція - Соя (т.1. а.с.13-14, 16-67);

- результати визначення вологості №1 від 25.10.2020, №2 від 26.10.2020, №3 від 04.11.2020, №4 від 07.11.2020, №5 від 08.11.2020, №6 від 08.11.2020, №7 від 09.11.2020, №8 від 09.11.2020, №9 від 09.11.2020, №10 від 10.11.2020, №11 від 10.11.2020, №12 від 10.11.2020, №13 від 11.11.2020, №14 від 11.11.2020, №15 від 11.11.2020, №16 від 11.11.2020, №17 від 11.11.2020, №18 від 12.11.2020, №19 від 12.11.2020, №20 від 12.11.2020, №21 від 13.11.2020, №22 від 13.11.2020, №23 від 13.11.2020, №24 від 14.11.2020, №25 від 14.11.2020, №26 від 23.11.2020, №27 від 23.11.2020, №28 від 23.11.2020, №29 від 23.11.2020, №30 від 23.11.2020, №31 від 23.11.2020, №32 від 23.11.2020, №33 від 24.11.2020, №34 від 24.11.2020, №35 від 24.11.2020, №36 від 24.11.2020, №37 від 24.11.2020, №38 від 25.11.2020, №39 від 25.11.2020, №40 від 25.11.2020, №41 від 25.11.2020, №42 від 26.11.2020, №43 від 26.11.2020, №44 від 26.11.2020, №45 від 26.11.2020, №46 від 27.11.2020, №47 від 27.11.2020, №48 від 27.11.2020, №49 від 30.11.2020, №50 від 30.11.2020, №51 від 30.11.2020, №52 від 30.11.2020, №53 від 01.12.2020, №54 від 01.12.2020 (т.1, 68-121);

- копії реєстрів накладних на прийняте відповідачем зерно із зазначенням якості по середньодобовому зразку: за 25.10.2020, №1 за 26.10.2020, №2 від 04.11.2020, №3 від 07.11.2020, №4 від 08.11.2020, №5 від 09.11.2020, №6 від 10.11.2020, №7 від 11.11.2020, №8 від 12.11.2020, №9 від 13.11.2020, №10 від 14.11.2020, №11 від 23.11.2020, №12 від 24.11.2020, №13 від 25.11.2020, №14 від 26.11.2020, №15 від 27.11.2020, №16 від 30.11.2020, №17 від 01.12.2020 (т.1, а.с.122-138, 141).

Оцінюючи подані позивачем документи, суд виходить з такого.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За визначенням п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Правила):

- товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді (п.11.1. Правил).

За п.11.4., п.11.5. Правил, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники. У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

В п.11.6. Правил визначено, що у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості зазначити всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної).

У таких випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ у паперовій або електронній формі, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

Відтак, саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який має підтвердити факт отримання замовником того чи іншого товару. При цьому, товарно-транспортна накладна має містити назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

В доданих до позовної заяви товарно-транспортних накладних, в розділі "Відомості про вантаж" зазначено, зокрема: найменування вантажу, одиниця виміру, кількість місць та маса брутто. У верхньому лівому куті товарно-транспортних накладних міститься напис кульковою ручкою щодо вологості у процентному відношенні (20,8%, 21,3%, 21,5%, 23,5% тощо).

Проте, будь-яких документів, які підтверджують результати проведеного вимірювання вологи, прізвища, ініціали та посада особи, яка проводила таке вимірювання до товарно-транспортних документів додано не було. В товарно-транспортних накладних в графі "Супровідні документи на вантаж" такі відомості також відсутні.

Позивачем додано до матеріалів справи Результати визначення вологості сої, які проведені головним агрономом Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України Чернюк А.П. (т.1, а.с. 68-121).

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, відбір зразків для проведення дослідження вологості сої здійснювався при кожному відвантаженні сої відповідачу на кожну окрему партію за допомогою пристрою PFEUFFERHElite на полі при відвантаженні товару.

Представник відповідача заперечив той факт, що сторонами погоджувалось зазначення показників вологості в товарно-транспортних накладних. Вказує, що результати визначення вологості здійснювались позивачем під час завантаження в автомобілі без участі жодного представника відповідача. Зазначає, що будь-яких даних про надання таких результатів визначення вологості сої уповноваженим особам зернового складу, а ні вказані результати, а ні інші матеріали справи не містять.

Судом критично оцінюються Результати визначення вологості сої (т.1, а.с.68-121), надані позивачем до позову на підтвердження доводів щодо визначення вологості в переданій сої, оскільки такі дослідження було проведені одноособово працівником позивача без залучення представників відповідача та без надання (надіслання) таких документів відповідачу. Як вбачається з матеріалів справи, оригінальні примірники зазначених Результатів позивачем було додано до позовної заяви, а їх копії надіслані відповідачу лише разом з копією даного позову (т.1, а.с.175-176).

Таким чином, самостійне зазначення позивачем вологості у товарно-транспортних накладних без погодження таких результатів між сторонами та без документального підтвердження їх проведення повноважною особою позивача і передачі таких документів відповідачу разом з товаром (на кожну його партію), не може бути підставою для визнання таких відомостей обов`язковими та достовірними для учасників правовідносин та прийняття їх судом до уваги як беззаперечних.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", суб`єкти зберігання зерна відповідно до укладених договорів складського зберігання із суб`єктами ринку зерна гарантують забезпечення якості та дотримання нормативів природних втрат зерна протягом терміну його зберігання.

Зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах (ч.ч.1,2 ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що при прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості.

Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання (ч.4 ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Відповідно до пункту 2.3 договору, оформлення приймання зернових та олійних культур проводиться на підставі оригіналу товарно-транспортної накладної (ТТН). Формування реєстру накладних, виписка Складської квитанції здійснюється на юридичну особу - Поклажодавця, що має оригінал дійсного договору зберігання.

Зерновий склад здійснює комплекс заходів по підготовці Продукції до умов стійкого збереження без погодження із Поклажодавцем. Сушка продукції та розрахунки за надані послуги проводяться до показників залікової ваги зазначених з урахуванням допустимих норм відхилень по вологості +/-0,5% (пункт 2.4 договору).

Отже, положеннями чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами договору №23/10-20-1 передбачено, що обов`язок по забезпеченню якості та дотриманні нормативів природних втрат зерна (здійснення комплексу заходів по підготовці до умов стійкого зберігання), який супроводжується здійсненням аналізу його якості при прийманні зерна, покладено на суб`єктів зберігання зерна - Зерновий склад, яким у даному випадку є ПП "Слободище".

Статтею 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Після заповнення обов`язкових реквізитів простого або подвійного складського свідоцтва на зерно, реєстрації їх у реєстрі з присвоєнням порядкового номера заповнений бланк простого або подвійного складського свідоцтва на зерно передається особі, яка здала зерно на зберігання.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 24 Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам та типового договору складського зберігання зерна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №510 від 11.04.2003, бланк складської квитанції повинен містити такі дані: 1) найменування зернового складу; 2) дату видачі квитанції; 3) серію та номер квитанції; 4) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, від якої прийнято зерно на зберігання, а також місцезнаходження (місце проживання) такої особи; 5) номер і дату накладної; 6) вказівку про знеособлене або відокремлене зберігання зерна; 7) найменування та кількість прийнятого на зберігання зерна, рік збирання урожаю, посилання на державний стандарт або нормативний акт, якому відповідає прийняте на зберігання зерно; 8) якісні характеристики зерна з посиланням на документ, що їх засвідчує. Бланк скріплюється підписом уповноваженої особи зернового складу.

При здачі/прийманні продукції за договором від 23.10.2020 відповідачем не виписувались Складські квитанції на кожну партію сої із зазначенням, серед іншого, ваги фізичної, ваги залікової та вологості сої.

Суд враховує, що у даному випадку, сторонами не заперечується сам факт здачі/приймання продукції. Водночас, позивач не погоджується з визначеними відповідачем показниками вологості, у зв`язку з чим просить суд здійснити перерахунок вартості наданих послуг сушіння та кількості залікової маси сої згідно договору №23/10-20-1 за показниками вологості, які проведенні Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України.

Судом приймається до уваги, що оформлення відповідачем на Зерновий склад прийнятої від позивача продукції підтверджується Реєстрами накладних на прийняте зерно із зазначенням якості по середньодобовому зразку за період з 25.10.2020 по 01.12.2020, які засвідчені належним чином та подані разом з позовною заявою представником позивача - адвокатом Томляк Т.С. (т.1, а.с. 122-141).

Вказані реєстри складені відповідачем на виконання приписів ч.3 ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та умов п.2.3 договору №23/10-20-1 із зазначенням лабораторного аналізу (показників вологості та сміттєвої домішки), грошового розрахунку (вартості фізичної та залікової маси, розрахунку залікової маси), а також визначенням плати за надані послуги сушки та очистки сої.

При цьому, позивач при передачі продукції відповідачу будь-яких заперечень, відмови від надання послуг сушіння не висловив. В матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували протилежне.

Отже, доводи позивача щодо неправомірних дій Зернового складу по повторному визначенні показника вологості внаслідок яких виникли розбіжності у показниках вологості, що штучно збільшило вартість наданих Зерновим складом послуг на 144688,92грн та зменшило залікову вагу сої на 55726,76 кг, є необґрунтованими та недоведеними.

Судом встановлено, що правовідносини існували між сторонами тривалий час; поставки здійснювалися у період з жовтня по грудень 2020; позивачу було достеменно відомо про показники визначення вологості, розрахунок залікової маси та вартість оплати за сушку та очистку сої за якими прийнято сою відповідачем для надання послуг сушіння до оптимальних умов, оскільки у нього були наявні реєстри накладних на прийняте зерно, які подано представником позивача разом з позовною заявою. Судом також враховується, що комплекс наданих відповідачем послуг сушіння та зберігання продукції по договору №23/10-20-1 від 23 жовтня 2020 року було фактично прийнято та оплачено позивачем шляхом зарахування взаємозаліку, що не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні.

Таким чином наведе свідчить, що позивач своїми діями фактично погодився з визначеними відповідачем показниками вологості сої під час його прийняття на зерновий склад для надання послуг сушіння.

Наявні в матеріалах справи Акт звірки взаємних розрахунків (т.2, а.с.190-193, 195) обопільно сторонами не підписані, а тому зазначені в них відомості не можуть вважатися узгодженими.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Доведення завищення відповідачем показника вологості, покладається на позивача як на особу, яка посилається на цю обставину (ст.13, ст.74 ГПК України). Втім, суд приходить до висновку, що у даному випадку, за поданими до суду доказами, цей тягар доказування позивачем не витриманий.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі КЦС від 06.04.2020 по справі №149/2946/17).

Враховуючи вищенаведене у сукупності, за поданими до матеріалів справи доказами позивачем не доведено існування обставин, котрі є підставою для задоволення позову про зобов`язання Приватного підприємства "Слободище" здійснити перерахунок вартості наданих послуг сушіння та кількості залікової маси сої, згідно договору №23/10-20-1 надання послуг сушіння від 23 жовтня 2020 року за показниками вологості, які проведенні Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, відтак, у задоволенні позовних вимог суд відмовляє. При цьому, суд також враховує, що позовні вимоги мають передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом вимог, чого не вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви Уладово-Люлинецької дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України у даній справі.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Уладово-Люлинецька дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про зобов`язання Приватне підприємство "Слободище" здійснити перерахунок вартості наданих послуг сушіння та кількості залікової маси сої згідно договору №23/10-20-1 надання послуг сушіння від 23 жовтня 2020 року, укладеного між Приватним підприємство "Слободище" та Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України за показниками вологості, які проведенні Уладово-Люлинецькою дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.06.22

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - в справу,

2 - позивачу (рек.) та представнику позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2;

3 - відповідачу (рек.) та на електронну пошту: