ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2022 р. Справа№ 911/2142/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гурський М. Р.;

від відповідача: не прибув,

розглядаючи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року (повний текст рішення складено та підписано 17.12.2021 року)

у справі № 911/2142/21 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп"

до Фермерського господарства "Скарбниця-Агро"

про стягнення 901 271,60 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фермерського господарства "Скарбниця-Агро" (далі - відповідач 1) ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача:

- штраф за порушення п. 6.8. договору постачання №10461-1 від 18.02.2021 року в розмірі 20% від суми договору, що складає 121328,00 грн, на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп»: IBAN НОМЕР_1 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» м. Києва, МФО 300614;

- штраф за порушення п. 6.8. договору постачання №10050-1 від 02.02.2021 року в розмірі 20% від суми договору, що складає 779943,60 грн, на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп»: IBAN НОМЕР_1 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» м. Києва, МФО 300614.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2021 року між сторонами у справі було укладено договори постачання № 10050-1 від 02.02.2021 року та № 10461-1 від 18.02.2021 року, на виконання яких було здійснено поставку товару та проведено оплату, однак в порушення умов договору (п. 6.8), відповідачем не було зареєстровано у визначені строки складені ним податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач застосував до відповідача штраф у 20% розмірі, визначеному договором.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" до Фермерського господарства "Скарбниця-Агро відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст.ст.173, 174, ч. 1, 2 ст. 216 Господарського кодексу України, що фактично призвело до обмеження права Товариства на судовий захист в сенсі здійснення правосуддя на засадах змагальності та рівності усіх учасників, закріплених ст. 13 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржник вказав, що за умовами відповідних договорів у відповідача існував обов`язок зареєструвати складені ним податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку визначеному Податковим кодексом України протягом 5 банківських днів після здійснення покупцем передплати на суму передплати.

Проте, у встановлений п. 6.8. договорів строк відповідач не виконав свого обов`язку.

Також, за твердженням скаржника, жодних виключень чи то застережень в частині застосування штрафних санкцій, обумовлених сторонами у договорі, чинне законодавство не містить.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2022 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" на рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у справі № 911/2142/21 своєю ухвалою 31.01.2021 року.

10.02.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. Рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у справі №911/2142/21 залишити без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що обумовлені у договорі обов`язки відповідача щодо надання та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних , не є господарським зобов`язанням та/або правилом здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання цих умов договору не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 та ст. 218 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Представник скаржника 09.06.2022 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області скасувати.

Представник відповідача у судове засідання 09.06.2022 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в системі "Електронний суд".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У своєму рішенні від 24.02.2022 №9 Рада суддів України вирішила зокрема, що слід звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист; з урахуванням положень ст. 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

02.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (покупець) та Фермерським господарством «Скарбниця-Агро» (постачальник) було укладено договір постачання № 10050-1 (далі - договір № 10050 -1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу 3 класу врожаю 2020 року.

Згідно п.3.3 договору № 10050 -1 загальна вартість товару, що поставляється за даною угодою, на дату укладення договору становить разом з 20% ПДВ - 3 899 718, 00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору № 10050 -1 постачальник поставляє товар покупцеві у власність у повному обсязі в термін до 06.02.2021 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання договору № 10050-1, постачальник здійснив постачання покупцю кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року на загальну суму 3 899 718, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 16 від 03.02.2021 року на суму 1 176 996, 60 грн; № 21 від 04.02.2021 року на суму 2 471001, 60 грн; № 22 від 05.02.2021 року на суму 251 719, 80 грн (наявні в матеріалах справи).

18.02. 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (покупець) та Фермерським господарством «Скарбниця-Агро» (постачальник) було укладено договір постачання № 10461-1 (далі - договір №10461-1) відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник врожаю 2020 року.

Відповідно до п. 3.3 договору №10461-1 загальна вартість товару, що поставляється за даною угодою, на дату укладення Договору становить разом з 20% ПДВ - 606 600, 00 грн.

Згідно п. 4.1 даного договору постачальник поставляє товар покупцеві у власність у повному обсязі в термін до 20.02.2021 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, постачальник на виконання договору № 10461-1 здійснив постачання покупцеві соняшнику врожаю 2020 року на загальну суму 606 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 39 від 19.02.2021 року (наявна в матеріалах справи).

Пунктом 5.2. договорів постачання № 10050-1, № 10461-1 сторонами погоджено, що покупець здійснює остаточний розрахунок за товар упродовж 3 (трьох) банківських днів після прийняття всієї кількості товару у пункті розвантаження згідно п.1.1 та надання постачальником оригіналів видаткових накладних та реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на повну вартість поставленого товару, за умови відсутності заборгованості постачальника перед покупцем. Податкова накладна повинна містити наступні коди товарів УКТ ЗЕД відповідно до товару, зазначеного у п.1.1 договору, а саме: кукурудза « 1005»; пшениця « 1001»; ріпак « 1205»; соняшник « 1206»; соя « 1201»; ячмінь « 1003»; горох « 0713».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» здійснило оплату за поставлений товар за договором постачання № 10050-1 від 02.02.2021 року на загальну суму 2570000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 232 від 05.02.2021 року на загальну суму 1900000,00 грн; № 15167 від 17.02.2021 року на загальну суму 400 000, 00 грн; №32408 від 12.07.2021 року на загальну суму 270 000, 00 грн (наявні в матеріалах справи).

За поставлений товар за договором постачання № 10461-1 від 18.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» здійснило оплату в загальній сумі 485 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №15306 від 22.02.2021 року (наявне в матеріалах справи).

Так, за твердженням позивача, в порушення умов п. 6.8 договорів, відповідач не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму 606 600, 00 грн, складену на підставі видаткової накладної № 39 від 19.02.2021 року за договором постачання №10461-1 від 18.02.2021 року.

Відповідно до п. 6.8 договорів постачальник зобов`язується зареєструвати складені ним податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку визначеному Податковим кодексом України протягом 5 банківських днів після здійснення покупцем переплати на суму передплати (у випадку якщо переплата буде мати місце) та протягом 5 банківських днів після поставки товару на повну вартість поставленого товару. У разі невиконання /неналежного виконання (у тому числі у випадку реєстрації податкової накладної у вказаному реєстрі пізніше ніж 10 банківських днів після отримання передплати або поставки товару), покупець має право застосувати до постачальника штраф у розмірі 20% від суми договору, який постачальник повинен сплатити покупцю у строк не пізніше 3 банківських днів з моменту виставлення вимоги покупцем.

Таким чином, оскільки на думку позивача, правовідносини між сторонами є договірними на підставі укладених правочинів щодо постачання зернових культур, вказане свідчить про наявність усіх елементів складу господарського правопорушення та права стягнення штрафних санкцій.

Зважаючи на вищезазначені порушення з боку відповідача, позивач стверджує, що 28.05.2021 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій за № 207/05-2021 в розмірі 901271,60 грн, яка згідно інформації відповідно до трекінгу відправлення на сайті Укрпошти була доставлена відповідачу 10.06.2021 року. Таким чином, строк оплати настав 14.06.2021 року, однак станом на момент подачі позову до суду, відповідач відзиву на вимогу позивачу не направив, штраф не сплатив.

Позивач стверджує, що податкові накладні за договором постачання № 10020-1 від 02.02.2021 року відповідач зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням умов договору постачання, а саме: на суму поставки 1 176 996, 00 грн, здійснену за видатковою накладною № 16 від 03.02.2021 року, реєстрація податкової накладної здійснена 28.02.2021 року з порушенням строку реєстрації 12 банківських дні; на суму поставки 2 471 001, 60 грн, здійснену за видатковою накладною № 21 від 04.02.2021року, реєстрація податкової накладної здійснена 16.02.2021 року з порушенням строку реєстрації 3 банківських дні; на суму поставки 251719, 00 грн, здійснену за видатковою накладною № 22 від 05.02.2021 року, реєстрація податкової накладної здійснена 22.02.2021 року, з порушенням строку реєстрації 6 банківських днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було встановлено вище, постачальником на виконання умов договорів № 10050-1 від 02.02.2021 та № 10461-1 від 18.02.2021 було передано у власність покупця товар (кукурудзу 3 класу врожаю 2020 року та соняшник врожаю 2020 року).

Водночас, колегія суддів відзначає а покупцем здійснено оплату визначеного в видаткових накладних товару без будь-яких зауважень чи застережень, тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, умови договорів щодо постачання та оплати товару з боку постачальника та покупця виконано повністю та претензій з даного приводу сторони одна до одної не мають.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням виконавця є обов`язок виконати роботи (надати послуги), а зобов`язанням замовника - обов`язок оплатити вартість цих робіт (послуг).

Тобто, відповідно до ст.ст. 173, 230 Господарського кодексу України, штрафні санкції, можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.

Суд зазначає, що виходячи з положень ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас, колегія суддів відзначає, що зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Тому невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог ст. 218, ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України у справах №908/3565/16 від 02.05.2018 року, № 902/380/17 від 13.04.2018 року.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що жодних виключень чи то застережень в частині застосування штрафних санкцій, обумовлених сторонами у договорі, чинне законодавство не містить.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1, абз. 1, 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, сама процедура реєстрації податкових регулюється виключно нормами Податкового кодексу України та контролюються Державною фіскальною службою України і не може бути змінена договірними зобов`язаннями, в тому числі і щодо встановлених сторонами інших строків для реєстрації податкових накладних (п. 6.8 договорів).

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року у справі №917/877/17.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткова накладна № 16 від 03.02.2021 року на суму поставки 1 176 996,60 грн - 19.02.2021 року (граничний строк реєстрації відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - 28.02.2021 року); видаткова накладна № 21 від 04.02.2021 року на суму поставки 2 471 001, 60 грн - 16.02.2021 року (граничний строк реєстрації відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - 28.02.2021 року); видаткова накладна № 22 від 05.02.2021 року на суму поставки 251719,00 грн - 22.02.2021 року (граничний строк реєстрації відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - 28.02.2021 року); видаткова накладна № 39 від 19.02.2021 року на суму поставки 606 000,00 грн - 15.03.2021 року, що підтверджується квитанцією про реєстрацію за № (граничний строк реєстрації відповідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - 15.03.2021 року), тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірні видаткові накладні вчасно зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак позивачем не було втрачено право на зменшення податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Водночас, колегія суддів відзначає, що станом на час винесення оскаржуваного рішення позивач правом податкового кредиту не скористався.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає твердження скаржника, що за умовами відповідних договорів у відповідача існував обов`язок зареєструвати складені ним податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних в порядку визначеному Податковим кодексом України протягом 5 банківських днів після здійснення покупцем передплати на суму передплати.

Що ж до встановленої сторонами відповідальності постачальника у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми договору, колегія суддів приймає до уваги, що даним пунктом договорів сторони фактично передбачили на майбутнє компенсацію продавцю негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання постачальником передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості покупцем, у зв`язку з цим отримати податковий кредит.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 913/272/18 від 07.02.2019 року.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах щодо задоволення позовних вимог у аналогічних справах № 908/76/18 від 03.12.2018 року, № 917/877/17 від 03.08.2018 року, №927/720/18 від 13.08.2019 року, № 911/3694/20 від 15.03.2021 року є неприйнятними з огляду на те, що такі постанови прийнято Верховним Судом з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Велика Палата Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів понесення ним збитків, пов`язаних зі строками реєстрації податкових накладних, так і наявність негативних наслідків, які могли б настати в результаті дій/бездіяльності відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві та поясненнях до суду, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Саме лиш е прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» на рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у справі №911/2142/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у справі №911/2142/21 залишити без змін.

3. Понови дію рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2021 року у справі №911/2142/21.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №911/2142/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 14.06.2022 року.