ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. Справа№ 910/4488/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

Представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 (повний текст рішення складено 15.11.2021)

у справі № 910/4488/21 (суддя Приходько І.В.)

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

до Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України

про стягнення 66 319,25 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Комунальне підприємство виконавчого органу Київрадни (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України про стягнення 66 319, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді №1533062 від 11.10.2018 року, а також угоди №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1533062 від 11.10.2018 року в частині здійснення розрахунків за спожиту відповідачем теплову енергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" суму основного боргу у розмірі 64 500,00 грн., пеню у розмірі 784,60 грн., інфляційні збитки у розмірі 838,50 грн., 3% річних у розмірі 196,15 грн. та 2 270, 00 коп. - судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем господарського зобов`язання в частині здійснення оплати поставленої гарячої води, та враховуючи на фактичне визнання відповідачем заборгованості, а також факту укладання між сторонами угоди №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу, пені., інфляційних збитків та 3% річних.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі, оскільки ухвала про відкриття провадження від 17.05.2021 року була направлена на іншу адресу, а отже, апелянта було позбавлено можливості направити відзив та надати пояснення по справі. Також, відповідач зазначає, що в рамках справи №910/7864/21 було встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по договору № 1533062 від 11.10.2018 року за період з 01.10.2020 року по 01.04.2021 року оплачена у повному обсязі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Разіна Т.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

06.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Також у відзиві позивач просить проводити судові засідання з викликом сторін.

19.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/4488/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 року, у зв`язку з відпусткою судді Разіної Т.І., сформовано для розгляду справи №910/4488/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 року призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року на 30.03.2022 року.

Судове засідання, призначене на 30.03.2022 року не відбулось у зв`язку з запровадження на території України воєнного стану.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 року розгляд справи призначено на 15.06.2022 року.

19.04.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги в яких останній зазначає, що відповідно до платіжного доручення №244 від19.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №219 від 12.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1412 від 09.07.2021 року на суму 165 472, 72 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1428 від 12.07.2021 року на суму 133 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1469 від 20.07.2021 року на суму 598 684, 30 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію за 10, 11, 12міс. 2020р, 01, 03 міс 2021р. згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», ним було сплачено позивачу грошові кошти в загальному розмірі 917 157, 02 грн. Крім того відповідач зазначає, що згідно акта заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію станом на 01.08.2021 року складала 31 379, 74 грн. В той же час, відповідно до платіжного доручення №1611 від 12.08.2021 року відповідачем здійснено оплату за теплову енергію за липень 2021 року за договором №1533062 від 11.10.2018 року в розмірі 31 379, 74 грн.

14.06.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що юрисконсульт позивача працює на дистанційній формі роботи враховуючи військову агресію росії проти України. В той же час, представник вказує, що адвокат Сірик Д.О. не може прийняти участь у справі в режимі відеоконференції оскільки перебуває на лікарняному. Клопотання підписано адвокатом позивача Бондаренко О.О.

В судове засідання 15.06.2022 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів звертає увагу, що до клопотання про відкладення розгляду справи позивачем не надано доказів перебування адвоката Сірик Д.О. на лікарняному. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що саме клопотання про відкладення розгляду справи підписано адвокатом позивача Бондаренко О.О., в той же час не вказано будь-яких причин неможливості прибуття в судове засідання адвоката Бондаренко О.О.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, а також на те, що представник позивача повідомлений про час та дату судового засідання, а також те, що позивач не обмежений у виборі представника, судова колегія відхилила клопотання про відкладення розгляду справи, а також визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11.10.2018 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (енергопостачальна організація) та Державним підприємством "ГОТЕЛЬ "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства оборони України (абонент, відповідач) укладено договір №1533062 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором. (а.с. 27-30).

Відповідно до п. 2.1. договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому поряду, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків, чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з Додатком №1 до цього договору.

Також згідно з п. п. 2.2.2 договору енергопостачальна організація зобов`язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно із температурним графіком, затвердженим Київською міською державною адміністрацією (Додаток №2), крім випадків, зазначених у п. 3.1.7. договору.

Відповідно до п. 2.3.1. договору абонент зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення.

Пунктом 2.3.2. договору передбачено також, що абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Згідно з п. 5.1. договору облік та споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку.

Пунктом 13 додатку № 7 до договору визначено, що відключення абоненту теплової енергії не звільняє його від виконання зобов`язань за договором.

Додатком №3 до договору сторони погодили тарифи на теплову енергію. Пунктом 3 додатку №3 встановлено можливу зміну тарифів в період дії договору. (а.с. 33).

У додатку №4 до договору сторони погодили порядок розрахунків за теплову енергію. (а.с. 4).

У відповідності до п.2 додатку №4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується почергово.

Пунктом 7 додатку №4 абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

У пункті 8.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018 року. Керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.5. договору).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.10.2020 року між позивачем та відповідачем укладено Угоду №Р-1533062/2020/10 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 11.10.2018 року №1533062, за умовами якої ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ГОТЕЛЬ "КОЗАЦЬКИЙ" МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ визнало та підтвердило заборгованість перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" за Договором від 11.10.2018 року №1533062 на постачання теплової енергії у гарячій воді станом на 01.10.2020 року загальною сумою 269 364,65 грн. з врахуванням ПДВ. (а.с. 72).

За умовами пункту 2 цієї Угоди споживач зобов`язується сплатити зазначену в пункті 1 цієї угоди суму заборгованості протягом жовтня - грудня 2020 року щомісячними сплатами згідно з Додатком №1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця згідно з вищевказаним договором за погодженими сторонами реквізитами згідно тарифних груп.

У Додатку №1 до даної Угоди вищевказаними контрагентами було узгоджено наступний графік погашення заборгованості: жовтень 2020 року в розмірі 90 364,65 грн. - до 25 числа кожного місяця; листопад 2020 року в розмірі 89 500,00 грн. - до 25 числа кожного місяця; грудень 2020 року в розмірі 89 500,00 грн. - до 25 числа кожного місяця.

Згідно з п. 4 Угоди про реструктуризацію при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов`язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на № та дату укладення цієї угоди.

За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані КП «Київтеплоенерго» кошти зараховуються в першу чергу, як оплата поточного споживання теплової енергії, а залишок коштів (за наявності) 0 на виконання цієї угоди.

Відповідно до п. 8 Угоди про реструктуризацію, у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити.

Відповідно до п. 9 Угоди про реструктуризацію, ця Угода є невід`ємною частиною Договору від 11.10.2018 року №1533062 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Також до матеріалів справи долучено платіжні доручення №244 від 19.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №219 від 12.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1412 від 09.07.2021 року на суму 165 472, 72 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1428 від 12.07.2021 року на суму 133 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1469 від 20.07.2021 року на суму 598 684, 30 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію за 10, 11, 12міс. 2020р, 01, 03 міс 2021р. згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», відповідно до яких відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в загальному розмірі 917 157, 02 грн.

Крім того, згідно акта звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2021 року, заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію станом на 01.08.2021 року складала 31 379, 74 грн.

В той же час, відповідно до платіжного доручення №1611 від 12.08.2021 року відповідачем здійснено оплату за теплову енергію за липень 2021 року за договором №1533062 від 11.10.2018 року в розмірі 31 379, 74 грн.

Отже, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення повної оплати відповідно до угоди №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1533062 від 11.10.2018 року, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення основної заборгованості у розмірі 64 500,00 грн., а також пені у розмірі 784,60 грн., інфляційних збитків у розмірі 838,50 грн., 3% річних у розмірі 196,15 грн. нарахованих за період з грудня 2020 року - січень 2021 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч.6 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч.7 ст.276 Господарського кодексу України).

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вже було зазначено вище, звертаючись з даним позовом зазначив, що Угодою №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №1533062 від 11.10.2018 року відповідачем визнано та підтверджено заборгованість перед позивачем за договором №1533062 від 11.10.2018 року на загальну суму 269 364,65 грн.

Позивач зазначає, що вказаною вище угодою було реструктуризовано заборгованість відповідача за період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року.

Відповідач також даною угодою зобов`язався сплатити існуючу заборгованість протягом жовтня 2020 - грудень 2020 щомісячними сплатами, які визначені додатком № 1 до угоди у строк до 25 числа кожного місяця.

Крім того, згідно з п. 4 Угоди про реструктуризацію при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов`язується посилатися в реквізитах «призначення платежу» платіжного документа на № та дату укладення цієї угоди.

За відсутності чіткого формулювання призначення платежу отримані КП «Київтеплоенерго» кошти зараховуються в першу чергу, як оплата поточного споживання теплової енергії, а залишок коштів (за наявності) 0 на виконання цієї угоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за угодою про реструктуризацію було сплачено 204 864,65 грн., що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту відповідачем теплоенергію у період з жовтня 2020 року по січень 2021 року. (а.с. 70).

При цьому, колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем з огляду на наступне.

Як вже зазначено вище, у доказ оплати заборгованості відвідачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення №244 від 19.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №219 від 12.10.2020 року на суму 10 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1412 від 09.07.2021 року на суму 165 472, 72 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1428 від 12.07.2021 року на суму 133 000, 00 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», №1469 від 20.07.2021 року на суму 598 684, 30 грн. з призначенням платежу «за теплову енергію за 10, 11, 12міс. 2020р, 01, 03 міс 2021р. згідно договору №1533062 від 11.10.2018 року», відповідно до яких відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в загальному розмірі 917 157, 02 грн.

При цьому, як стверджує відповідач у справі №910/7864/21 було встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором за період з 01.10.2020 року по 01.04.2021 року оплачена в повному обсязі.

Крім того, згідно акта звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2021 року, заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію станом на 01.08.2021 року складала 31 379, 74 грн.

В той же час, відповідно до платіжного доручення №1611 від 12.08.2021 року відповідачем здійснено оплату за теплову енергію за липень 2021 року за договором №1533062 від 11.10.2018 року в розмірі 31 379, 74 грн.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що ним сплачену заборгованість в повному обсязі, однак колегія суддів не може погодитись з даним твердженням відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи 910/4488/21 предметом спору є заборгованість відповідача за період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року, яка визнана ним шляхом укладання угоди №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що предметом спору №910/7864/21 була заборгованість відповідача за договором №1533062 від 11.10.2018 року за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року.

Тобто, у справі 910/7864/21 було розглянуто позов за інший період, та суто по договору №1533062 від 11.10.2018 року. В той же час, в даній справі колегія суддів здійснює розгляд справи стосовно заборгованості відповідача за інший період, аніж у справі №910/7864/21, а саме з квітня 2020 року по жовтень 2020 року, яка визнана відповідачем шляхом укладання угоди №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року.

Колегія суддів також звертає увагу, що угода №Р-1533062/2020/10 укладена 28.10.2020 року, тобто до нарахованої заборгованості у справі №910/7864/21 за період, який виник вже після укладання даної угоди.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на п. 4 Угоди про реструктуризацію, яким відповідач взяв на себе зобов`язання, що в разі сплати заборгованості згідно даної угоди вказувати в призначені платежу саме сплату на підставі даної угоди.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки про стан розрахунків за спожиту відповідачем теплоенергію у період з жовтня 2020 року по січень 2021 року з якої вбачається сплата за угодою про реструктуризацію в розмірі 204 864,65 грн. видно, що відповідачем вказувалось в призначенні платежу «сплата за теплову енергію згідно угоди №Р-1533062/2020/10 укладена 28.10.2020 року».

Отже, з викладеного вище вбачається, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів повної сплати заборгованості саме за угодою №Р-1533062/2020/10 від 28.10.2020 року по заборгованості, яка виникла в період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем було порушено господарське зобов`язання в частині здійснення оплати поставленої гарячої води, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 64 500,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за період з 26.12.2020 року по 31.01.2021 року в розмірі 784, 60 грн., інфляційних втрат за період з 26.12.2020 року по 31.01.2021 року в розмірі 838, 50 грн. та 3% річних за період з 26.12.2020 року по 31.10.2021 року в розмірі 196, 15 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 додатку №4 абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Місцевий господарський суд вірно дослідив та встановив, що із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем було враховано наведені приписи закону, нарахування пені здійснювалося виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відтак, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок пені погоджується з судом першої інстанції, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок пені погоджується з судом першої інстанції, що сума 3% річних у розмірі 196,15 грн., а також сума інфляційних втрат у розмірі 838,50 грн., є арифметично вірною, обґрунтованою та здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Поряд з цим, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що в процесі розгляду справи відповідач участь не приймав у зв`язку з неповідомленням судом першої інстанції останнього про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вказані вище доводи, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 року про відкриття провадження у справі, відповідно до відмітки Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 року вих. № 63 направлено в двох екземплярах. (зворот а.с. 104).

Також, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається про отримання поштового відправлення 824 Міністерством оборони України 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 (а.с. 105) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається про отримання поштового відправлення 832 Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" 01032, місто Київ, вул. Жилянська, 83/53 (а.с. 106).

Поряд з цим, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичною адресою Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України код 14303572 є: Україна, 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛІВСЬКА, будинок 1/3.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 року про відкриття провадження у справі №910/4488/21 на належну адресу відповідача, Державне підприємство "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України не направлено, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що відповідача у даній справі не повідомлено належним чином.

Згідно з п.3, ч. 3, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно не повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду колегією суддів приймаються до уваги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи проте порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України та скасовує рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року у справі №910/4488/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року у справі №910/4488/21 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2021 року у справі №910/4488/21 скасувати та прийняти нове рішення яким:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Готель "КОЗАЦЬКИЙ" Міністерства Оборони України (Україна, 01001, місто Київ, вул. Михайлівська, будинок 1/3, ідентифікаційний код 14303572) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (Україна, 01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) суму основного боргу у розмірі 64 500,00 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот гривень) 00 коп., пеню у розмірі 784,60 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні) 60 коп., інфляційні збитки у розмірі 838,50 грн. (вісімсот тридцять три гривні) 50 коп., 3% річних у розмірі 196,15 грн. (сто дев`яносто шість гривень) 15 коп. та судового збору в розмірі 2 270, 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) 00 коп.»

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4488/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.06.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко