ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 Справа № 914/770/22

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», Львівська область, м.Львів;

до Відповідача: Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго», Львівська область, Стрийський р.-н, м.Стрий;

про: стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу

ціна позову: 101454,29грн.

Представники:

Позивача: Олійник О.О. представник, адвокат (довіреність від 01.09.2021р. №007.1Др-188-0921);

Відповідача: Сливка В.В. представник, адвокат (ордер від 12.05.2022р. серії ВС №1130441.

ВСТАНОВИВ:

22.04.2022р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 10.04.2022р. б/н (вх. №859) до Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу; ціна позову: 101454,29грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає несанкціонований відбір природного газу Відповідачем шляхом пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційного ВОГ не обліковується або обліковується некоректно, про що складено Акт про порушення №007275, за результатами розгляду якого Комісією прийнято рішення про проведення перерахунку об`єму розподіленого (спожитого природного газу).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.04.2022р. у цій справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 17.05.2022р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

В судовому засіданні 17.05.2022р. у цій справі судом оголошено перерву до 10:00год. 07.06.2022р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справив судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

18.05.2022р. за вх. №10383/22 Позивачем надіслано на електронну адресу суду Письмові пояснення від 17.05.2022р. б/н, у яких зазначає, що з підстав того, що судове засідання у цій справі було призначено на 17.05.2022р. о 09:45год., представник Позивача перевіряв надходження Відзиву від Відповідача в системі електронного документообігу Позивача ввечері 16.05.2022р. і, станом на вказаний час, Відзив від Відповідача до Позивача не надійшов. Представником Позивача отримано Відзив 17.05.2022р., що підтверджується відповідною відміткою канцелярії Позивача про реєстрацію такого. Вказані письмові пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Також, 23.05.2022р. за вх. №10710/22 Позивачем надіслано на електронну адресу суду Відповідь на відзив від 21.05.2022р. б/н, у якій наводить свої доводи та міркування в спростування викладених Відповідачем у Відзиві заперечень проти заявлених позовних вимог. Вказану відповідь на відзив оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник Позивача пояснила, що встановлений нормами Кодексу ГРС двомісячний строк розгляду Акта про порушення пропущено Позивачем, однак, Кодекс ГРС не визначає пропуск вказаного строку як підставу до скасування Акту про порушення.

Також представник Позивача не змогла підтвердити обставину здійснення представниками Позивача перевірки 13.04.2020р. ЗВТ Відповідача за його зверненням, однак, зазначила, що у поданій Позивачем відповіді на відзив наведена Відповідачем в обґрунтування заперечення проти заявлених позовних вимог обставина здійснення Позивачем перевірки 13.04.2020р. ЗВТ Відповідача на підставі його звернення Позивачем не заперечувалась.

Окрім того, представник Позивача зазначила про понесення судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, докази в обґрунтування розміру яких будуть подані Позивачем в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Суд в порядку ч.2 ст.169 ГПК України зобов`язав Позивача подати відповідну заяву у письмовій формі.

Представник Відповідача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до відмови в позові, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Відповідача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

16.05.2022р. за вх. №10169/22 від Відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшов Відзив на позовну заяву від 12.05.2022р. б/н, у якому вважає заявлений позов безпідставним та необґрунтованим і просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні у повному обсязі.

З приводу наведеного суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 8 ст.165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду Львівської області від 22.04.2022р. про відкриття провадження у цій справі судом постановлено Відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали відповідно до ст.165 ГПК України надати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати (надати) іншим Учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого надіслання (надання) надати суду до початку підготовчого засідання.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Львівської області від 22.04.2022р. про відкриття провадження у цій справі 26.04.2022р. надіслано судом на зазначену Позивачем у позовній заяві адресу Відповідача: 82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Новаківського, буд.9, що підтверджується відповідним Списком розсилки поштової кореспонденції від 26.04.2022р., та вручено Відповідачу 28.04.2022р., що підтверджується витягом інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №094 Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відтак, встановлений Відповідачу ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.04.2022р. про відкриття провадження у цій справі строк на подання відзиву на позовну заяву розпочав свій перебіг 29.04.2022р. та завершився (останній день строку) 13.05.2022р.

В той же час, як вбачається із відмітки календарного штемпеля відділення поштового зв`язку про прийняття до пересилки поштового відправлення за ідентифікатором 564, Відповідачем відзив передано до пересилки суду засобами поштового зв`язку 12.05.2022р.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що Відповідачем подано відзив у встановлений ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.04.2022р. у цій справі строк.

Обставина вручення Відзиву Позивачу 17.05.2022р., окрім поданих 18.05.2022р. за вх. №10383/22 Письмових пояснень від 17.05.2022р. б/н, стверджується представником Позивача в судовому засіданні 07.06.2022р.

Поряд з цим, як вбачається з інформації відстеження пересилання поштового відправлення за ідентифікатором №556 (ідентифікатор наведений у доданій до відзиву поштовій квитанції (касовому чеку)) Трекінг з інтернет-порталу АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), поштове відправлення з відзивом вручено Позивачу 16.05.2022р.

З врахуванням наведеного суд протокольною ухвалою прийняв відзив Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» на позовну заяву від 12.05.2022р. б/н (вх. №10169/22 від 16.05.2022р.) та долучив його до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник Відповідача зазначив про подання доказів в обґрунтування розміру яких будуть подані Позивачем в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позиція Позивача:

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 101454,29грн. вартості необлікованого (донарахованого) природного газу за несанкціонований відбір Відповідачем природного газу шляхом пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційного ВОГ не обліковується або обліковується некоректно, про що складено Акт про порушення №007275, за результатами розгляду якого Комісією прийнято рішення про проведення перерахунку об`єму розподіленого (спожитого природного газу).

У поданій 23.05.2022р. за вх. №10710/22 Відповіді на відзив від 21.05.2022р. б/н Позивач в спростування викладених Відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечень проти заявлених позовних вимог вказує на те, що у поданому Відповідачем висновку експерта за результатами проведення експертного трасо логічного дослідження лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716 від 18.03.2021р. №495 зазначено про на поверхнях п`ятого проміжного зубчатого колеса наявні сліди дії твердого предмету у вигляді поперечно розташованих подряпин. З вказаного Позивач робить висновки про втручання Відповідачем в лічильник газу прихованим способом шляхом впливу твердим предметом на зубчате колесо, що призвело до його пошкодження, а відтак, про підставність здійснення донарахунку вартості необлікованого природного газу і заявлення позову про стягнення вартості такого газу.

В судовому засіданні представник Позивача пояснила, що встановлений нормами Кодексу ГРС двомісячний строк розгляду Акта про порушення пропущено Позивачем, однак, Кодекс ГРС не визначає пропуск вказаного строку як підставу до скасування Акту про порушення.

Також представник Позивача не змогла підтвердити обставину здійснення представниками Позивача перевірки 13.04.2020р. ЗВТ Відповідача за його зверненням, однак, зазначила, що у поданій Позивачем відповіді на відзив наведена Відповідачем в обґрунтування заперечення проти заявлених позовних вимог обставина здійснення Позивачем перевірки 13.04.2020р. ЗВТ Відповідача на підставі його звернення Позивачем не заперечувалась.

Окрім того, представник Позивача зазначила про понесення судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, докази в обґрунтування розміру яких будуть подані Позивачем в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позиція Відповідача:

Відповідач у поданому 16.05.2022р. за вх. №10169/22 Відзиві на позовну заяву від 12.05.2022р. б/н проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим і просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні у повному обсязі з підстав того, що Відповідачем прийнято рішення про задоволення акту про порушення після спливу встановленого приписами п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС двомісячного строку на розгляд акту про порушення, оскільки Акт про порушення №007275 було складено представниками Позивача 13.04.2020р., а рішення Комісії Позивача з розгляду актів про порушення про задоволення Акту прийнято Комісією 15.10.2020р.

Окрім того, Відповідач в спростування заявлених позовних вимог зазначає, що виїзд представників Позивача для огляду ЗВТ Відповідача відбувся за зверненням Позивача, а наявні в обчислювачі/коректорі об`єму газу відомості були достатніми та давали змогу обчислити об`єми газу по об`єкту Відповідача. Відтак, в Позивача були відсутні підстави до застосування процедури перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушення вимог Кодексу ГРС.

Обставину відсутності втручання Відповідача в ЗВТ Відповідач обґрунтовує долученими до Відзиву копіями складеного Позивачем Акту експертизи ЗВТ та/або пломби від 16.04.2020р. №293 та складеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Висновку експерта за результатами проведення експертного трасо логічного дослідження лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716 від 18.03.2021р. №495.

Окрім того, Відповідач у поданому відзиві зазначає про понесення 16000грн.судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, докази в обґрунтування чого будуть подані Відповідачем в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В судовому засіданні представник Відповідача зазначив про подання доказів в обґрунтування розміру яких будуть подані Позивачем в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Позивачем доказів, наведених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а в позові слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є оператором системи ГРМ на підставі постанови НКРЕКП від 29.06.2017р. №850 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Львівгаз»».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (надалі Позивач, Оператор ГРМ) та Комунальним підприємством «Стрийтеплоенерго» (надалі Відповідач, Споживач) укладено Договір розподілу природного газшляхом підписання Споживачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 01.01.2016р. №094205C0J0FT016 на умовах Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498 (надалі Договір), за умовами якого (п.2.1. Договору) Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Вказану заяву-приєднання підписано уповноваженою особою та завірено відтиском печатки Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго».

Відповідно до п.5.1. Договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно п.5.2. Договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору (п.5.4. Договору).

Відповідно до п.п.4, 7 п.7.2. Договору Оператор ГРМ має право перевіряти роботу комерційного вузла обліку (лічильника газу), у тому числі встановленого на об`єкті Споживача, у порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем; інші права, передбачені цим Договором та Кодексом газорозподільних систем.

Споживач зобов`язаний не допускати несанкціонованого відбору природного газу (п.п.5 п.7.4. Договору).

Пунктом 8.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.12.1. Договору цей Договір укладається на невизначений строк.

Актом введення в експлуатацію комерційного ВОГ з чергової повірки ПзЛГ від 22.01.2020р. №Ст-3679 представниками Сторін встановленокомерційний вузол обліку газу у складі: лічильник газуЛГ-К-100- G-250, зав. №6716; коректор Універсал-02, зав. №9587; перетворювач тиску Aglisens PC-28, заводський №0680645; перетворювач температури ПВТ-01, зав. №9232. Вказані прилади опломбовано номерними пломбами R27028312, R27690826, R21677636, R27690823, R27690825, R21677635, R21677640, R21677634 та R21677633, про що зазначено в Акті.

Вказаний Акт введення в експлуатацію комерційного ВОГ підписано представниками Сторін.

Листом від 01.04.2020р. вих. №01/476 Відповідач просив Позивача направити представника на ВОГ в котельні по вул.Грабовецькій в м.Стрий, оскільки Відповідачем виявлено розбіжності між показниками витрати газу на коректорі і на механічному лічильнику.

13.04.2020р. представниками АТ «Львівгаз`Левиком Т.В., Кизимою В.І. та Осташем І.П. за участю представника споживача Моцного В.М. складено Акт про порушення №007275 про те, що у котельні Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго`за адресою: м.Стрий, вул.Грабовецького, 108 пошкоджено ЗВТ (лічильник газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

За виявленими порушеннями споживачу необхідно поставити на експертизу лічильник газу.

Вказаний Акт про порушення підписано представниками Позивача Левиком Т.В., Кизимою В.І. та Осташем І.П., а також представником Відповідача Моцним В.М. та зареєстровано в Журналі реєстрації номерних актів про порушення

Актом експертизи ЗВТ та/або пломби від 16.04.2020р. №293, який складено головним метрологом Позивача Галак О.В., начальником лабораторії перевірки лічильників газу Позивача Товкацьким А.М., фахівцем ВЕБ, інспектування Позивача Осташем І.П., інженером-метрологом Позивача Марцін Н.І., слюсарем лабораторії повірки лічильників газу Позивача Кузик Г.Є. за участю представника Відповідача головного інженера Моцного В.М., проведено експертизу ЗВТ типу ЛГК 100 G-250 зав. №6716 2001 року випуску, показник 0328732,4м.куб., який направлено згідно протоколу від 13.04.2020р. №007275, та встановлено відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним у протоколі та цілісність і місцезнаходження пломб, а також відсутність ознак порушень, зазначених у протоколі.

Окрім того, Актом експертизи ЗВТ та/або пломби від 16.04.2020р. №293 не виявлено порушень цілісності заводського та повірочного тавра, лічильного механізму та корпусу, та сторонніх предметів.

За наслідками проведеної експертизи складено висновок про те, що комісією не виявлено втручання в роботу ЗВТ.

Вказаний Акт підписано головним метрологом Позивача Галак О.В., начальником лабораторії перевірки лічильників газу Позивача Товкацьким А.М., фахівцем ВЕБ, інспектування Позивача Осташем І.П., інженером-метрологом Позивача Марцін Н.І., слюсарем лабораторії повірки лічильників газу Позивача Кузик Г.Є. та представника Відповідача головного інженера Моцного В.М. Підписи вказаних осіб завірено відтиском печатки Лабораторії з повірки лічильників Позивача.

Окрім того, Акт містить зауваження Відповідача про те, що до зняття лічильника на експертизу обліковий механізм працював згідно звіту за контрольний місяць квітень 2020р.

Звітом за контрактний місяць (Лінія 1) за період з 07:00год. 01.03.2020р. по 07:00год. 01.04.2020р. підтверджується вчинення 1785 записів про споживання Відповідачем природного газу за стандартних умов у кількості 49706м.куб.

Звітом за контрактний місяць (Лінія 1) за період з 07:00год. 01.04.2020р. по 07:00год. 01.05.2020р. підтверджується вчинення 1815 записів про споживання Відповідачем природного газу за стандартних умову кількості 19989м.куб.

Рішенням Комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС, оформленим Протоколом від 15.10.2020р. №27/10, вирішено задоволити складений щодо Відповідача Акт про порушення від 13.04.2020р. №007275.

Актом-розрахунком (для непобутових споживачів) від 15.10.2020р. на підставі Акту про порушення від 13.04.2020р. №007275на підставі п.5 глави 4 розділу XI Кодексу ГРМ виконано розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу по формулі за період з 07:00год. 01.04.2020р. по 13:00год. 13.04.2020р. на суму 101454,29грн.

Вказаний Акт-розрахунок підписано повноважними представниками та завірено відтисками печатки Позивача.

Повідомленням про припинення (обмеження) газопостачання від 15.10.2020р. №601555502 Позивач повідомив Відповідача про припинення газопостачання у зв`язку із заборгованістю в розмірі 101454,29грн. на підставі п.1 гл.7 розділу IV Кодексу ГРС.

15.10.2020р. Позивачем виставлено Відповідачу до оплати рахунок на оплату №60155502 на суму необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу на суму 101454,29грн.

Супровідним листом від 04.11.2020р. вих. №790003.2-Сл-8819-1120 Позивачем 16.11.2020р. повідомлено Відповідача про те, що 15.10.2020р. відбулось засідання Комісії по розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС, проведення нарахування обсягів спожитого газу та перерахунків споживачам природного газу, за результатами якого прийнято рішення про задоволення Акту про порушення від 13.04.2020р. №007275.

Також листом надіслано Відповідачу Рахунок на оплату від 15.10.2020р. №601555502, Повідомлення про припинення газопостачання від 15.10.2020р. №601555502 та Акт-розрахунок від 15.10.2020р.

Відповідачем вказаний супровідний лист отримано 18.11.2020р., що підтверджується відповідною відміткою уповноваженої особи Відповідача на Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 16.11.2020р. №757.

Докази повної або часткової сплати Відповідачем Рахунку на оплату від 15.10.2020р. №601555502 в матеріалах справи відсутні, станом на час вирішення спору по суті Учасниками справи суду не заявлені та не подані.

18.03.2021р. Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено Висновок експерта за результатами проведення експертного трасологічногодослідження лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716 від 18.03.2021р. №495, яким встановлено, що ознак стороннього втручання, спрямованих на зміну конструкції лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716, а також порушення контрольних засобів (пломб) на ньому, немає; на елементах лічильного механізму, а саме, на п`ятому проміжному зубчатому колесі (розміщеному між 5 і 6 цифровими дисками), наявне механічне пошкодження у вигляді викришення трьох з восьми зубців з лівої сторони, внаслідок чого при його певному положенні, шостий цифровий диск (що відповідає п`ятому розряду цілих чисел об`єму спожитого газу), може вільно обертатись навколо своєї осі в обох напрямках, що не виключає його прокручування під час експлуатації під впливом спорадичних чинників.

Вказаний висновок підписано судовим експертом Львівського НДІСЕ Радкевичем Д.А. та завірено відтиском печатки Львівського НДІСЕ. Окрім того, висновок містить власноручний підпис судового експерта про обізнаність судового експерта із кримінальною відповідальністю за статтями 384 та 385 КК України.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.09.2019р. у справі №924/831/17.

Верховний Суд у справі №924/1022/17 (постанова від 06.11.2019 року) констатує, що встановивши наявність порушеного права заявника, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення його до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Взаємовідносини операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р. (далі - Кодекс ГРС). Крім цього, правові засади функціонування ринку природного газу України визначає Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015р. (далі ЗУ «Про ринок природного газу»). Цей Закон заснований на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2494 у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції (надалі Кодекс ГРС) цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників (пункт 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРС).

Згідно п.1 глави 2 розділу І Кодексу ГРС Оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором.

Пунктами 1 та 2 глави 1 розділу VІ Кодексу ГРС встановлено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу; доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до п.1 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Згідно пп.2 п.2 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З врахуванням встановлених судом обставин, поданих Позивачем доказів та наведених доводів суд встановив, що укладений між Сторонами Договір за своєю правовою природою є публічним договором про надання послуг.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.59 Закону України «Про ринок природного газу» правопорушеннями на ринку природного газу, зокрема, є несанкціонований відбір природного газу.

Згідно п.4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС вузол обліку природного газу/вузол обліку/ВОГ сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством;несанкціонований відбір природного газу відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу.

Нормами п.2 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРС визначено, що порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VI цього Кодексу; порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) в точках надходження природного газу в ГРМ від газодобувних підприємств та виробників біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел та на межі балансової належності між суміжними газорозподільними системами здійснюється згідно з технічною угодою про умови приймання-передачі газу ГРМ, укладеною між Оператором ГРМ та ГДП (ВБГ) і відповідно між суміжними Операторами ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання технічної угоди про умови приймання-передачі газу ГРМ визначений розділом VІ цього Кодексу; порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) в точках надходження природного газу до ГРМ з газотранспортної системи здійснюється згідно з договором транспортування природного газу, укладеним між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог Кодексу ГТС та цього Кодексу, норми якого не суперечать Кодексу ГТС. Порядок укладання договору транспортування природного газу визначений Кодексом ГТС.

Відповідно до п.5 глави 5 розділу Х Кодексу ГРС власник комерційного ВОГ або сторона, відповідальна за збереження комерційного ВОГ, згідно з відповідним договором про відповідальне зберігання та/або актом про пломбування чи іншим документом, який був оформлений при встановленні пломб/магнітних індикаторів, відповідає за збереження і цілісність пломб (номерних, з відбитками тавр), пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломби (дріт, кордова нитка тощо), та гвинтів, на яких закріплено пломбувальний матеріал.

Згідно п.1 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГРС норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу. Випадки, які потребують перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу споживачу, що має договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, без наявності акта про порушення, визначені в розділах ІХ-Х цього Кодексу.

Приписами пп.1 п.3 глави і розділу ХІ Кодексу ГРС передбачено, що до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як «не з вини споживача»), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

Відповідно до п.8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі своєчасного (до виявлення порушення представником Оператора ГРМ) письмового повідомлення споживачем Оператора ГРМ про позаштатний режим роботи лічильника газу, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу лічильником газу не обліковується або обліковується некоректно (не в повному обсязі), та за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу процедура, передбачена абзацом другим цього пункту, не застосовується, а визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців за період з дня письмового повідомлення споживачем Оператора ГРМ про позаштатний режим роботи лічильника газу та з урахуванням строку на його усунення; при порушеннях, пов`язаних з пошкодженням ЗВТ та/або пломб на ЗВТ, за наявності по об`єкту споживача даних дублюючого ВОГ, а також в ситуації, коли наявні дані в обчислювачі/коректорі об`єму газу є достатніми для визначення об`єму природного газу по об`єкту споживача, процедура, передбачена цією главою, не застосовується

Згідно п.12 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі своєчасного (до виявлення порушення представником Оператора ГРМ) письмового повідомлення споживачем Оператора ГРМ про пошкодження лічильника газу або пошкодження пломби (крім її відсутності) за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу чи пошкодження пломби з прихованими заходами процедура, передбачена цією главою, не застосовується (крім періоду відсутності пошкодженого лічильника газу, який був направлений на експертизу та/або позачергову чи експертну повірку).

У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 20 до цього Кодексу (п.1 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС).

Пунктом 2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС передбачено, що акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.

На дату складання акта про порушення представник Оператора ГРМ забезпечує усунення виявленого порушення, про що в акті про порушення робиться відповідний запис. У разі неможливості усунути порушення на дату складання акта про порушення (відсутні відповідні засоби чи повноваження) представник Оператора ГРМ робить відповідний запис в акті про порушення та надалі забезпечує контроль за усуненням порушення, що підтверджується окремо складеним актом про усунення порушення. Під час складання акта про порушення, акта про усунення порушення, акта про припинення/відновлення газопостачання тощо представниками Оператора ГРМ обов`язково фіксуються та зазначаються у вищезазначених актах показання лічильника газу (ЗВТ), за винятком випадків відмови у доступі до об`єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ) (п.7 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС).

Відповідно до п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Засідання комісії з розгляду акта про порушення має бути проведено Оператором ГРМ не пізніше двомісячного строку з дня складання акта про порушення (крім випадку очікування результатів експертизи ЗВТ, яка проводиться суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України "Про судову експертизу").

Згідно п.11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

При цьому суд зазначає, щогосподарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення Позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок Позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного Позивачем періоду часу, протягом якого, на думку Позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного Позивачем максимального розміру заборгованості.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.03.2018р. у справі №927/467/17, від 21.05.2018р. у справі №904/10198/15, від 22.01.2019р. у справі №905/305/18, від 28.01.2019р. у справі №922/3782/17, від 14.02.2019р. у справі №922/1019/18, від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18, від 27.05.2019р. у справі №910/20107/17.

Суд зазначає, що для цілей визначення необлікованих об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим, Кодекс ГРС розмежовує несправність лічильника, що сталася внаслідок його пошкодження, та несправність лічильника, що сталася внаслідок позаштатного режиму роботи.

Таких підхід дозволяє кваліфікувати пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або роботу комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно, як порушення "не з вини споживача", оскільки хоча споживач у цих випадках не здійснював несанкціонованого втручання, водночас міг виявити пошкодження ЗВТ/лічильника газу (механічне пошкодження цілісності конструкції комерційного ВОГ та/або його складових, зокрема корпусу, скла, кріплення, захисних елементів, ліній з`єднання) або позаштатний режим роботи, що за пунктом 6 глави 6 розділу X Кодексу ГРС охоплює ситуації, які споживач може виявити.

Отже, процедура перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу не застосовується, якщо: 1) споживач своєчасно (до виявлення порушення представником оператора ГРМ) письмово повідомив оператора ГРМ про пошкодження ЗВТ/лічильника газу або пломби (крім її відсутності); 2) відсутні пошкодження пломби з прихованими заходами чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу.

Таким чином, приписами абз. 1 п. 8 глави 4 розділу XI Кодексу ГРС встановлено заохочувальну норму, яка виключає застосування вимог розділу XI нього Кодексу при здійсненні розрахунків безоблікового споживання газу у випадку повідомлення споживачем про пошкодження лічильника до виявлення порушення оператором ГРМ, тобто у випадку вжиття споживачем всіх належних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання згідно з договором.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Великої палати Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №906/962/18, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2021р. у справі №927/770/18 та від 01.07.2020р. у справі №910/4560/19.

При цьому, у випадку, якщо рішення Комісії розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС прийнято з порушенням вимог Кодексу ГРС і таке рішення порушує права та законні інтереси Споживача, то правові підстави до для оплати таким Споживачем вартості необлікованого обсягу природного газу на підставі Акта про порушення є відсутніми. В такому випадку позовна вимога про стягнення вартості необлікованого обсягу природного газу не підлягає задоволенню. Аналогічної правової позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у постанові від 04.10.2021р. у справі №911/628/21.

Як передбачено ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020р. у справі №910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження Учасниками справи докази, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що в своїй сукупності підтверджують наведені Позивачем обставини щодо укладення між Сторонами публічного Договору, здійснення на його підставі Відповідачем споживання природного газу, а також несанкціонованого відбору Відповідачем природного газу, що є порушенням вимог Кодексу ГРС, котре зафіксовано в Акті про порушення від 13.04.2020р. №007275.

При цьому, суд зазначає про доведеність Відповідачем обставини повідомлення Позивача листом від 01.04.2020р. вих. №01/476 про позаштатний режим роботи ВОГ, на підставі якого представниками Позивача на місці порушення складено Акт про порушення від 13.04.2020р. №007275.Вказане свідчить про вчинення Відповідачем порушення вимог Кодексу ГРС, яке кваліфікується як «не з вини Споживача» (Відповідача у справі), та, з врахуванням достатності в матеріалах справи доказів в підтвердження обставини достатності даних для визначення об`єму природного газу по об`єкту Відповідача в сукупності з доведенням Відповідачем обставини відсутності втручання в ЗВТ лічильник природного газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716, свідчить про безпідставність застосування Позивачем процедури донарахування обсягів Позивачеві необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу.

При цьому, суд відхиляє за безпідставністю та необґрунтованістю викладені в відповіді на відзив доводи Позивача про приховане втручання Відповідача в роботу ЗВТ - лічильника природного газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716, оскільки, як Актом експертизи ЗВТ та/або пломби від 16.04.2020р. №293, так і складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Висновком експерта за результатами проведення експертного трасо логічного дослідження лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716 від 18.03.2021р. №495 підтверджується обставина відсутності ознак стороннього втручання, спрямованих на зміну конструкції лічильника газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716, а також порушення контрольних засобів (пломб) на ньому.

Окрім того, окремою підставою незаконності прийнятого Комісією Позивача з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС 15.10.2020р. рішення про задоволення складеного щодо Відповідача Акту про порушення від 13.04.2020р. №007275, яке оформлене Протоколом від 15.10.2020р. №27/10, є розгляд Акта про порушення споживачами природного газу вимог ГРС від 13.04.2020р. №007275 15.10.2020р. тобто з пропуском встановленого п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС двомісячного строку.

Вказане, в своїй сукупності, свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених Позивачем позовних вимог.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З врахуванням встановлених судом обставин, в тому числі укладення між Сторонами публічного Договору, здійснення на його підставі Відповідачем споживання природного газу, а також несанкціонованого відбору Відповідачем природного газу, що є порушенням вимог Кодексу ГРС, котре зафіксовано в Акті про порушення від 13.04.2020р. №007275; беручи до уваги повідомлення Позивача листом від 01.04.2020р. вих. №01/476 про позаштатний режим роботи ВОГ, на підставі якого представниками Позивача на місці порушення складено Акт про порушення від 13.04.2020р. №007275, а відтак, вчинення Відповідачем порушення вимог Кодексу ГРС, яке кваліфікується як «не з вини Споживача» (Відповідача у справі); враховуючи достатність в матеріалах справи доказів в підтвердження обставини достатності даних для визначення об`єму природного газу по об`єкту Відповідача в сукупності з доведенням Відповідачем обставини відсутності втручання в ЗВТ лічильник природного газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність застосування Позивачем процедури донарахування обсягів Позивачеві необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу; безпідставність та необґрунтованість доводів Позивача про приховане втручання Відповідача в роботу ЗВТ - лічильника природного газу ЛГ-К-100-250-1.6-01-Ех зав. №6716; а також розгляд та прийняття рішення про задоволення складеного щодо Відповідача Акту про порушення від 13.04.2020р. №007275, яке оформлене Протоколом від 15.10.2020р. №27/10 Комісією Позивача з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог ГРС 15.10.2020р., тобто, з пропуском встановленого п.8 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС двомісячного строку суд дійшов висновків про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, а відтак в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року для працездатних осіб в розмірі 2481 гривень.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2481грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжне доручення від 14.04.2022р. №5794 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2481грн. Оригінал вказаного платіжного доручення є додатком №1 до позовної заяви.

Турчиняк Ярослав Ігорович є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.02.2021р. серії ЛВ №002121 та Довіреності від 24.12.2021р. №007.1Др-236-1221.

Олійник Олена Олегівна є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25.06.2021р. серії ТР №000463 та Довіреності від 01.09.2021р. №007.1Др-188-0921.

Відповідачем у поданому 16.05.2022р. за вх. №10169/22 Відзиві на позовну заяву від 12.05.2022р. б/н зазначено про понесення 16000грн.судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, докази в обґрунтування чого будуть подані Відповідачем в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Сливка Василь Васильович є адвокатом та представником Відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.08.2015р. серії ЛВ №000254 та Ордеру від 12.05.2022р. серії ВС №1130441.

Окрім того, представниками Сторін в судовому засіданні 07.06.2022р. зроблено усні заяви про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Сторонами судових витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 (текст якої розміщено за наступною веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/Review/85211544), відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2020р. у справі №905/1800/19 від 14.04.2020р. у справі №905/2155/19, Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019р. у справі №910/9709/19, що з аналізу вказаних положень ГПК України вбачається, що, оскільки в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, тому процесуальну дію подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат Позивач мав право вчинити або до закінчення розгляду справи по суті, або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судового розгляду у справі зробив про це відповідну заяву.

З врахуванням наведеного, в тому числі зробленої Відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх. №10169/22 від 16.05.2022р.) заяви про подання доказів в обґрунтування понесення судових витрат у справі в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також зроблених в судовому засіданні 07.06.2022р. усних заяв про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Сторонами судових витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1-3 ст.221 ГПК України у випадку, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат. (ч.1, п.5 ч.6 ст.238 ГПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами п.3 ч.4 ст.129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також неподання Позивачем станом на час вирішення спору по суті в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України доказів іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2481грн., беручи до уваги зроблену Відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх. №10169/22 від 16.05.2022р.) заяву про подання доказів в обґрунтування понесення судових витрат у справі в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а також зроблені представниками Сторін в судовому засіданні 07.06.2022р. усні заяви про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Сторонами судових витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в порядку ч.8 ст.129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 2481грн. слід розподілити між Сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, покласти вказані судові витрати Позивача на Позивача.

Також суд дійшов висновків про наявність правових підстав до призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл понесених Позивачем судових витрат у справі на 13:45год. 21.06.2022р. і встановлення Сторонам п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 80, 81, 86, 123, 124, 126, 129, 165, 205, 216, 222, 231, 235, 236, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174,179, 180, 193Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 526, 527, 530,599, 610-612, 614,627, 629, 638, 901, 902, 903Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених Позивачем та Відповідачем судових витрат у справі на 21.06.2022р. о 13:45год.

Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: м.Львів, вул.Личаківська, 128. Інформація про номер зали судового засідання буде розміщена на дошці оголошень суду.

3. Встановити Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та Комунальному підприємству «Стрийтеплоенерго» п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 13.06.2022р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.