ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1489/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Лук`ященко В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача (ТОВ "ВАЛДИНВЕСТ") не з`явився;

від відповідача ( ОСОБА_1 ) - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від „03 листопада 2021р., повний текст якого складено та підписано „15 листопада 2021р.

у справі № 916/1489/21

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛДИНВЕСТ"

2. ОСОБА_1

про стягнення 442 946,75 грн.,

головуючий суддя Смелянець Г.Є.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк (далі позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛДИНВЕСТ" (далі - відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) інфляційні втрати та 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом за період з 14.04.2018р. по 14.04.20021р., що разом складає 442 946,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЛДИНВЕСТ" умов кредитного договору №К4КС/LOF/048 від 13.03.2008р. в частині повного та своєчасного повернення кредиту та ОСОБА_1 умов договору поруки № К4КС/LOF/048/П/1 від 13.03.2008р.

Крім цього, позивач зазначає, що 28.05.2015 Господарським судом Одеської області прийнято рішення у справі №916/3129/15, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача-1 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором. Відповідач-1 не виконав рішення суду та не погасив заборгованість за Кредитним договором, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 499 920,82 грн., у зв`язку з цим, Банк нарахував на суму простроченого боргу 3 % річних та інфляційні втрати і з відповідним позовом звернувся до суду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 по справі №916/1489/21 (суддя Смелянець Г.Є.) позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛДИНВЕСТ» та ОСОБА_1 про стягнення 442 946,75 грн. задоволено; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛДИНВЕСТ» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" інфляційні втрати в розмірі 307 830 грн. 60 коп. та 3 % річних в розмірі 135 116 грн. 15 коп. за період з 14.04.2018р. по 14.04.2021р. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛДИНВЕСТ» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 322 грн. 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 322 (три тисячі триста двадцять дві) грн. 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог з огляду на те, що ані відповідачем-1, ані відповідачем-2 не надано до суду жодних доказів, в підтвердження оплати заборгованості за кредитом в розмірі 1 499 920, 82 грн., як у добровільному, так і у примусовому порядку, а тому вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат в розмірі 307 830, 60 грн. та 3 % річних в розмірі 135 116,15 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 442 946,75 грн. і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 у стягненні 442 946,75 грн.; застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовними вимогами до Поручителя про стягнення за Договором поруки № К4КС/LOF/048/П/1 від 13.03.2008р.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що при винесенні спірного рішення господарським судом взагалі не досліджено обставин, які стосуються відносин позивача та апелянта в межах договору поруки та які мають важливе значення для вирішення даної справи, а саме обставини:

- щодо факту пред`явлення банком вимоги до поручителя: чи було пред`явлено/ вручено таку вимогу банком до поручителя, якщо так, чи дотримано строки встановлені законодавством для вручення вимоги;

- чи звертався банк до суду з позовом до поручителя про стягнення основного зобов`язання за договором кредиту, в зв`язку з його невиконанням боржником (ТОВ «ВАЛДИНВЕСТ»);

- установлення строку дії поруки, а саме сплив строку на звернення банку до суду з вимогами до поручителя ще 13.03.2013року.

Вирішення питання щодо стягнення сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних є похідними від вирішення питання щодо правомірності стягнення основного боргу.

Вищенаведені обставини судом не досліджено та не відображено в описовій частині рішення. Оскаржуване рішення про правомірність стягнення з відповідача-2 інфляційних втрат та трьох відсотків річних прийнято судом лише з огляду на саму наявність Договору поруки.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача-2, в зв`язку з чим порушено законне право останнього на участь у судовому розгляді, можливості надати суду докази та навести доводи щодо обставин справи, чим порушено вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права особи на справедливий судовий розгляд та є підставою для безумовного скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від „03 листопада 2021р. у справі № 916/1489/21; призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду на 03 лютого 2022року о 12:00 год.

02.02.2022р. від представника ОСОБА_1 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника апелянта.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 клопотання представника ОСОБА_1 про продовження строку розгляду апеляційної скарги відкладення розгляду справи задоволено. Продовжено строк розгляду справи №916/1489/21 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/1489/21 відбудеться 03 березня 2022 року о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду. Свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з урахуванням рекомендацій Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, опублікованих 04 березня 2022 року на веб-сайті Верховного Суду за посиланням: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1261727/, та наказу в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу №6-ОД від 28.02.2022, опублікованих 01 березня 2022 року на веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду за посиланням: https://swag.court.gov.ua/sud4872/pres-centr/news/1260585/. Повідомлено учасників справи про можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2022 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1489/21 відбудеться 16.06.2022 об 12:30год.

14.06.2022 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану на території України.

16.06.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необгрунтованності.

Відповідач-1 своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_1 , за наявними у справі матеріалами.

В судове засідання 16.06.2022р. сторони не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а їх явка обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 13.03.2008р. між ЗАО КБ «Приватбанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЛДИНВЕСТ" (Клієнт) було укладено кредитний договір №K4KC/LOF/048 про надання овердрафтового кредиту. У відповідності до п. А та п. 2 договору, позивач зобов`язався надати кредит відповідачу у розмірі 1500000,00 грн. зі строком виконання зобов`язань (терміном повернення кредиту) відповідно до п. A3 договору, у вигляді встановлення ліміту на поточний рахунок.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАЛДИНВЕСТ", в свою чергу прийняло на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору, за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Позичальника при закритті банківського дня. Позичальник сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Розмір ставки встановлений у п. А7 договору.

Згідно п. А.8 кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по сплаті кредиту, останній зобов`язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 43% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту.

Відповідно до п. 5.1 договору, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пп. 1.4, 1.5, 2.23, 2.2.4, 2.2,5, 2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.7, 4.4, 4.5, 4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 5.8 договору, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань за договором більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до суду. Клієнт сплачує Банку штраф, що розраховується з формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п.6.1 договір в частині п.4.4 вступає в силу з моменту підписання вказаного договору, а в інших частинах - з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

Отже, в частині виконання зобов`язань сторонами умови договору є чинними і на момент розгляду справи судом.

Також, 13.03.2008р. між ОСОБА_1 (Поручитель) та ЗАТ «Приватбанк» (Кредитор) було укладено договір поруки №К4КС/LOF/048/П/1.

Відповідно до п. 1. Договору предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Валдінвест» (боржник) ним своїх обов`язків за договором надання овердрафтового кредиту № K4KC/LOF/048 від 13.03.2008р. (кредитний договір), згідно якому кредитор надав боржнику кредит в сумі 1 500 000 грн., а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк 12.03.2009р., сплачувати за його користування відсотки в розмірі 1-3д.-14,5%, 4-7д. - 15,5 %, 8-15д.- 19,5%, 16-30д. - 21,5 % річних в дату сплати процентів, якою є 25 число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 43 % річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Згідно з п. 2. Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4. договору).

Договором поруки сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п`яти років ( п.10, п.11).

В подальшому, рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі №916/3129/15 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Валдинвест" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" 1 499 920 гривень 82 коп. - боргу за кредитом; 3326199 гривень 41 коп. боргу по процентам за користування кредитом; 3722433 гривні 13 коп. пені; 1000гривень штрафу (фіксована частина); 427427 гривні 67 коп. - штрафу (відсоток від суми позову) та 73080 гривень судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 року, яке набрало законної сили 09.10.2015 року, видано відповідний наказ.

У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 рішення суду та непогашенням заборгованості, позивач нарахував інфляційні втрати, 3 % річних та звернувся до відповідачів з позовом про солідарне стягнення.

Згідно з інформацією про виконавче провадження щодо виконання наказу від 09.10.2015р. №916/3129/16, старшим державним виконавцем Мельниченко А. В. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17.06.2016р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Враховуючи, що апелянт не згоден з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 , апеляційна колегія переглядає дану справу лише в межах апеляційних вимог.

Як встановлено господарським судом на підставі укладеного між позивачем і відповідачем-1 кредитного договору № K4KC/LOF/048 про надання овердрафтового кредиту у відповідача-1 виник обов`язок оплатити позивачу заборгованість по кредиту в розмірі 1 499 920, 82 грн.

Такі зобов`язання не були виконані відповідачем -1, що зумовимо звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом та рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі №916/3129/15 позов Комерційного банку „ПРИВАТБАНК" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Валдинвест" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" 1 499 920, 82 грн. - борг за кредитом; 3326199, 41 грн. - борг по процентам за користування кредитом; 3722433, 13 грн. - пеня; 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 427427, 67 грн. - штраф (відсоток від суми позову) та 73080 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2015 року, яке набрало законної сили 09.10.2015 року, видано відповідний наказ.

При цьому, у вказаному рішенні судом встановлено, що в порушення зазначених норм закону та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з ухваленням рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі №916/3129/15 про стягнення 8976981,03 грн. зобов`язання відповдача-1 сплатити вказану заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Водночас, як встановлено господарським судом у даній справі, відповідач -1 не сплатив позивачу борг за кредитом в розмірі 1 499 920, 82 грн. Рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі №916/3129/15 про стягнення боргу у примусовому порядку також не виконане.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

Судом перевірено розрахунок інфляційних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір втрат від інфляції за зобов`язаннями з 14.04.2018р. до 14.04.2021р. становить 307 830, 60 грн., а також розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем за період з 14.04.2018р. до 14.04.2021р. та згідно з яким розмір 3% річних становить 344, 76135 2116, 15 грн. та встановлено відповідність цих розрахунків обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Крім того, як зазначалось вище, виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.03.2018р. забезпечено договором поруки № К4КС/LOF/048/П/1 від 13.03.2018р.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому, відповідно до приписів ст. 543 ЦК України кредитору надано право вимоги виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного окремо. Частиною 2 вказаної статті також визначено, що кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як зазначено вище, відповідач-2, поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором, про що між позивачем і відповідачем-2, укладено відповідний договорів поруки, умовами якого встановлено солідарну відповідальність перед позивачем.

Згідно з п. 2. Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4. договору).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ч.ч.1,7 ст.193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем-2 не надано до суду жодних доказів, в підтвердження оплати заборгованості за кредитом в розмірі 1 499 920, 82 грн., як у добровільному, так і у примусовому порядку, а тому колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат в розмірі 307 830, 60 грн. та 3 % річних в розмірі 135 116, 15 грн.

Щодо посилань скаржника на сплив строку на звернення Банку до суду з вимогами до поручителя 13.03.2013року та клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено господарським судом на підставі укладеного між позивачем і відповідачем-1 кредитного договору № K4KC/LOF/048 про надання овердрафтового кредиту у відповідача-1 виник обов`язок оплатити позивачу заборгованість по кредиту в розмірі 1 499 920, 82 грн.

Такі зобов`язання не були виконані відповідачем -1, що зумовимо звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом та рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. у справі №916/3129/15 позов Комерційного банку „ПРИВАТБАНК" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Валдинвест" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" 1 499 920, 82 грн. - борг за кредитом; 3326199, 41 грн. - борг по процентам за користування кредитом; 3722433, 13 грн. - пеня; 1000 грн. - штраф (фіксована частина); 427427, 67 грн. - штраф (відсоток від суми позову) та 73080 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2015 року, яке набрало законної сили 09.10.2015 року, видано відповідний наказ.

При цьому, у вказаному рішенні судом встановлено, що в порушення зазначених норм закону та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Згідно з Інформацією про виконавче провадження щодо виконання наказу від 09.10.2015р. №916/3129/16, старшим державним виконавцем Мельниченко А. В. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17.06.2016р. виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення за період з 14.04.2018 року по 14.04.2021 року.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі ПАТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов 26 травня 2021 року.

З огляду на викладене посилання скаржника про сплив позовної давності за вимогами банку до відповідача-2 про стягнення 3 % річних є помилковим.

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021р. у справі №916/1489/21 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021р. у справі №916/1489/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано 17.06.2022

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош