За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора", м. Київ
про ухвалення додаткового рішення
у справі
За позовом Приватного підприємства "Сінта-Сервіс", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора", м. Київ
про визнання зобов`язання невиконаним та зобов`язання вчинити дії,
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: не з`явились;
від відповідача (заявника): Кобилецький В.В. (адвокат за ордером серіїАА№1158546 від 22.11.2021 року).
21.09.2021 року Приватне підприємство "Сінта-Сервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (відповідач) невиконаним та зобов`язання відповідача поставити товар шляхом його заміни належної якості.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

09.02.2022 року до канцелярії суду від відповідача до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/15462/21 щодо розподілу судових витрат, в якій відповідач просить покласти понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн на позивача.

Також 09.02.2022 до суду від позивача надійшло клопотання по зменшення розміру судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 01.03.2022.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, судове засідання призначене на 01.03.2022 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 призначено судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на 14.06.2022.

В судове засідання 14.06.2022 позивач не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши в судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора", матеріали справи, врахувавши заперечення позивача та заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зі змісту пункту 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Між тим, суд дослідив додані до заяви про стягнення фактичних витрат на професійну правничу допомогу докази (акт приймання - передачі наданих послуг № 3 та детальний опис виконаних робіт) та не встановив недотримання позивачем (його представником) вимог частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результата її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Водночас для включення всієї суми гонорару судом має бути встановлено, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, понесених у зв`язку із наданням такої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, 20.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (клієнт, відповідач) та адвокатом Кобилецьким Вячеславом Вікторовичем (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги (договір), за умовами якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта, які узгоджуються сторонами у письмовій формі.

Пунктом 2. наведеного договору передбачено, що адвокат приймає на себе обов`язки представляти права та інтереси клієнта в господарському суді, інших органах державної влади та місцевого самоврядування, в тому числі правоохоронних органах з приводу вирішення справи №910/15462/21 за позовом ПП «Сінта-Сервіс» про зобов`язання вчинити дії.

В пунктах 3-5 договору, сторони погодили повноваження адвоката, а також права та обов`язки клієнта.

Згідно з п. 7 договору, гонорар адвоката визначається з розрахунку 1 800,00 грн за годину роботи.

За приписами статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як встановлено судом, відповідно до звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 30.12.2021, складеного адвокатом Кобилецьким Вячеславом Вікторовичем, останній за період ведення справи № 910/15462/21 виконав наступні роботи: аналіз позовних матеріалів та документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів (3 години); підготовка відзиву на позовну заяву (3 години); підготовка та подання інших процесуальних документів (0,5 години); представництво інтересів відповідача в судових засіданнях (2 години). А вськоо виконано робіт об`ємом 8, 5 годин.

У поданій відповідачем заяві про стягнення судових витрат наявна копія видаткового касового ордеру від 30.12.2021 про виплату адвокату Кобилецькому Вячеславу Вікторовичу грошових коштів за договором про надання правової допомоги від 20.10.2021 року в сумі 15 000,00 грн.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач у своєму клопотанні про зменшення розміру судових витрат просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу обґрунтовуючи це тим, що справа №910/15462/21 не є складною, оскільки предметом спору було неналежне виконання відповідачем умов договору поставки, де питання стосувалося чотирьох видаткових накладних, вартість товару за якими склала 97 182, 60 грн.

Також позивач зазначив, що 6 годин на аналіз позовної заяви, яка викладена на 3-х аркушах та підготовка відзиву, який викладений на 3-х аркушах, є занадто великим часом.

Окрім того, позивач вказав у клопотанні, що правовідносини щодо поставки товару за вищевказаними видатковими накладними вже розглядались судом у справі №910/12206/21, в якій представник відповідача - адвокат Кобилецький В.В. також приймав участь та був знайомий із предметом позову. Тим більше, при судовому розгляду справи №910/12206/21 вартість послуг адвоката заявлена позивачем становила 1 300, 00 грн, тоді як при розгляді справи №910/15462/21 становить вже 1 800, 00 грн, хоча середня погодинна ринкова вартість послуг адвоката по м. Києві становить від 500, 00 грн до 1 000, 00 грн за годину.

До того ж, позивач в своєму клопотанні звернув увагу суду на те, що відповідачем заявлено в якості затраченого часу - підготовка та подання інших процесуальних документів (0,5 годин), хоча окрім відзиву на позовну заяву, інших процесуальних документів не було подано відповідачем.

Суд зазначає, що надані заявником докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 15 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсяг та зміст наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також врахувавши клопотання позивача про зменшення розміру судових витрат, суд дійшов висновку, що обґрунтованими витратами відповідача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи є витрати в розмірі 9 800, 00 грн, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора"про ухвалення додаткового рішення у справі №910/15462/21 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись приписами ст. ст. 221, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" (ідентифікаційний код: 33542869, адреса: 02105, м. Київ, вул. Будівельників, 9, к. 4) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (ідентифікаційний код: 43317636, адреса: 01011, м. Київ, вул. П, Мирного, 11, оф. 2/9) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 800,00 грн (дев`ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок).

3. Видати наказ після набрання додатковим рішення законної сили.

4. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення підписано 16.06.2022

Суддя С. МОРОЗОВ