ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2022 р. Справа№ 910/12070/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від позивача: Нагорний Є.Ф., ордер серії ВІ №1070066 від 10.12.2021,

від відповідача: Дудченко В.В., довіреність від 29.11.2021 №1-2820,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/12070/21 (суддя Босий В.П., повний текст складено - 18.10.2021) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 2 051 741,44 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" (надалі - ТОВ "ТБ "Харківмаш") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі - АТ "Укртрансгаз") про стягнення 2 051 741,44 грн., з яких: 1 734 412,80 грн. заборгованості з поставки товару, 113 188,25 грн. 3% річних та 204 140,39 грн. інфляційних.

Вказані вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення повної та своєчасної оплати товару.

Рішенням Господарського міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/12070/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Харківмаш" заборгованість у розмірі 1 734 412 грн. 80 коп., 3% річних у розмірі 113 188 грн. 25 коп., інфляційні у розмірі 204 140 грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 30 776 грн. 12 коп.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на поставку позивачем товару неналежної якості. При цьому, за доводами скаржника, наведені обставини наразі встановлюються в кримінальній справі №640/6796/19, у зв`язку з чим апелянтом заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої справи №640/6796/19, що розглядається в порядку кримінального судочинства у Київському районному суді м. Харкова.

Крім цього, в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів для перевірки судом відповідності поданих копій оригіналам.

У судовому засіданні 23.05.2022 судом було розглянуто вказане клопотання про зупинення та відмовлено в його задоволенні, оскільки судом не встановлено факту існування в провадженні Київського районного суду м. Харкова справи, до розгляду якої є об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, а при цьому матеріали кримінального провадження №0000232 на даний момент знаходяться на стадії досудового слідства.

При цьому, обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі пов`язується із наявністю саме судового провадження, яке завершується ухваленням відповідного судового рішення, а проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за своєю правовою природою таким провадженням не являється та під дію статей 227, 229 ГПК України не підпадає.

Більш детальне мотивування відхилення клопотання наведено в ухвалі від 23.05.2022 у даній справі.

Щодо клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, його розгляд в судовому засіданні 23.05.2022 було відкладено.

При цьому, наводячи обґрунтування клопотання про витребування доказів в судовому засіданні 23.05.2022, представник апелянта зазначив про існування у нього сумнівів щодо відповідності поданих позивачем копій видаткових накладних оригіналам.

Від позивача до апеляційного суду 10.06.2022 надійшли оригінали видаткових накладних від 21.02.2019 №12 та від 02.04.2019 №24.

В судовому засіданні 13.06.2022 представником апелянта вказані оригінали письмових доказів були оглянуті, після чого заявник клопотання просив апеляційний суд зняти його з розгляду.

Враховуючи наведене, колегією суддів в судовому засіданні 13.06.2022 знято з розгляду клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналів письмових доказів.

Щодо заявленого апелянтом клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, яке мотивоване тим, що даний позов не підлягає судовому розгляду, оскільки обставини щодо якості, поставленого позивачем відповідачу, товару становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У даному випадку, спір у даній справі виник між суб`єктами господарювання при виконанні ними умов договору поставки, його предметом є стягнення заборгованості за поставлений товар.

Із наведеного слідує, що спірні правовідносини мають приватноправовий характер та розгляд заявлених вимог, як позовних, про стягнення боргу повинен відбуватися за правилами господарського судочинства.

При цьому, наведення відповідачем при розгляді даної господарської справи доводів про неякісність отриманого від позивача товару та дослідження таких обставин в межах кримінального провадження не змінює приватноправового характеру спірних правовідносин та не свідчить, що розгляд таких вимог (про стягнення боргу) не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства.

Так, кримінальне провадження не може замінити собою здійснення господарського судочинства з розгляду даних вимог позивача про стягнення боргу та крім цього жодним чином не унеможливлює його.

Стосовно посилань відповідача у клопотанні про закриття провадження у справі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.02.2022 у справі №910/2181/20 та від 30.06.2020 у справі №333/6816/17, слід зазначити наступне.

Так, у вказаних постановах Верховний Суд дійшов наступних висновків:

ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою;

не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи);

недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим;

такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу).

Колегія суддів вважає, що наведені висновки не можуть бути застосовані до даних правовідносин, з огляду на наступне.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями:

суб`єктний склад сторін спору;

зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору);

об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі № 923/682/16.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Отже, правовідносини не є подібними, якщо різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

Предметом спору у справі №910/2181/20 були вимоги про визнання недостовірною та спростування інформації, що опублікована у висновку спеціаліста.

При цьому, суд касаційної інстанції у постанові від 10.02.2022 (на яку посилається відповідач у клопотанні) вказав, що у справі, яка розглядається, позивач фактично просить суд в рамках господарського судочинства зобов`язати відповідача спростувати інформацію (відомості), які містяться у документі, що належить до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000489, а відомості, які просить спростувати позивач, є предметом доведення у рамках цього кримінального провадження.

Щодо іншої справи №333/6816/17, то предметом позову були наступні вимоги: про визнання недостовірною інформації, викладеної у довідці, отриманій від інспектора ДАС під час досудового розслідування та долученій до матеріалів кримінального провадження, а також про зобов`язання ДАС відкликати довідку.

Верховний Суд у постанові від 30.06.2020 у справі №333/6816/17 дійшов висновку, що відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом.

У даному випадку, як вже вказувалося предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення боргу за поставлений товар, тобто правовідносини у вказаних вище справах №910/2181/20 та №333/6816/17 не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

У даному випадку позивач ініціював позовне провадження не з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, так само його позов не спрямовано на оцінювання доказів, зібраних у ньому.

Крім цього, захистити своє порушене право позивач може лише шляхом подання позову про стягнення з відповідача заборгованості, а не в межах кримінального провадження.

При цьому, дослідження в межах кримінального провадження обставин щодо якості поставленого відповідачу товару не перешкоджає їх встановленню також і в межах даної справи та не позбавляє відповідача можливості подати відповідні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову при розгляді даних вимог про стягнення заборгованості.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, а тому вказане клопотання відповідача відхиляється апеляційним господарським судом.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між АТ "Укртрансгаз" (покупець) та ТОВ "ТБ "Харківмаш" (постачальник) 29.01.2019 був укладений договір про закупівлю товарів № (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у визначений цим договором строк передати у власність покупця "Насоси та компресори (Насоси) (код згідно ДК 021-2015-42120000-6)" (товари), зазначені в специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиниця виміру, ціна за одиницю, строк поставки, місце поставки, інші умови зазначаються у специфікації.

За змістом п. 3.1 Договору загальна ціна цього договору становить 3 030 892,80 грн.

Згідно з п. 4.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35 та не пізніше 45 календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 цього договору. В разі проведення незалежної експертизи - після отримання позитивного висновку незалежної експертизи про відповідність товару умовам ГОСТів, ДСТУ, технічним умовам, технічній або іншій документації, яка зазначається у специфікації до цього договору, строк оплати подовжується на термін проведення експертизи.

На виконання умов Договору позивачем був поставлений, а відповідачем прийнятий товар на загальну суму 3 030 892,80 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними №12 від 21.02.2019 та №24 від 02.04.2019.

Відповідачем частково було оплачено вартість поставленого товару на суму 1 296 480,00 грн. за видатковою накладною №12 від 21.02.2019, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Товар поставлений за іншою видатковою накладною №24 від 02.04.2019 на суму 1 734 412,80 грн. відповідачем оплачено не було, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом

Як вже вказувалося, позовні вимоги у даній справі були визнані місцевим господарським судом обґрунтованими та задоволені в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір від 29.01.2019 № за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 4.2 Договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35 та не пізніше 45 календарних днів з дати поставки, визначеної за правилами п. 5.8 цього договору. В разі проведення незалежної експертизи - після отримання позитивного висновку незалежної експертизи про відповідність товару умовам ГОСТів, ДСТУ, технічним умовам, технічній або іншій документації, яка зазначається у специфікації до цього договору, строк оплати подовжується на термін проведення експертизи.

Як вже вказувалося, позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 3 030 892,80 грн. В свою чергу, зобов`язання з оплати отриманого товару були виконані відповідачем частково на суму 1 296 480,00 грн., у зв`язку з чим виник борг у розмірі 1 734 412,80 грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого товару настав.

Стосовно доводів скаржника про наявність недоліків в отриманому товарі, слід зазначити наступне.

Згідно п. 5.12 Договору приймання товарів за кількістю та якістю здійснюється на підставі Акту приймання товарів за кількістю та якістю.

Крім цього, у вказаному пункті зазначено, що положення, зокрема, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 № П-7 застосовуються до правовідносин сторін за цим Договором в тій частині, що не суперечить умовам, встановленим цим Договором.

Отже, вказане положення договору має відсилочний характер, зокрема, на Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 № П-7.

Згідно п. 14 вказаної Інструкції № П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 16 Інструкції № П-7 передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідної продукцією.

Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах при договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника виробника (відправника) з іншого міста для участі в прийманні продукції за якістю і комплектністю та складання акту є обов`язковою.

У разі поставки з того ж міста виклик представника виробника (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складанні акту є обов`язковими.

У даному випадку, товар за видатковою накладною №24 від 02.04.2019 на суму 1 734 412,80 грн. прийнято відповідачем без зауважень.

Докази того, що при прийманні продукції відповідач виявив невідповідність її якості у матеріалах даної справи відсутні. Так само відсутні докази виклику постачальника для складання відповідного двостороннього акту.

Стосовно прихованих недоліків, то згідно п. 9 Інструкції № П-7 Акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що виявив приховані недоліки, якщо інші строки не встановлені обов`язковими для сторін правилами.

Коли приховані недоліки продукції можуть бути виявлені лише в процесі її обробки, здійсненої послідовно двома або кількома підприємствами, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції підприємством, який виявив недоліки.

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними термінами служби і зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну.

Якщо для участі в складанні акта викликається представник виробника (відправника), то до встановленого 5-денного терміну додається час, необхідний для його приїзду.

Акт про приховані недоліки товарів, гарантійний строк на які обчислюється з моменту їх роздрібного продажу, може бути складений також у період зберігання до продажу, незалежно від часу отримання товарів.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, що не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.

Матеріали справи також не містять і доказів складання відповідного Акту про приховані недоліки.

Стосовно доводів апелянта про встановлення обставин щодо якості товару в межах кримінального провадження слід зазначити, що наявність кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку доведення в межах даної господарської справи тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень.

При цьому, колегією суддів не приймаються посилання скаржника на те, що до встановлення обставин у кримінальній справі та підтвердження факту поставки неякісного товару відповідач не може висувати позивачу претензії щодо якості продукції, оскільки у даній господарській справі тягар доказування обставин поставки позивачем неякісного товару відповідачу покладається саме на останнього.

Наявність кримінального провадження не замінює собою обов`язок відповідача в межах даної господарської справи по доведенню тих обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову.

Крім того, колегією суддів враховується наступне.

За змістом п. 5.9 Договору у разі виявлення неналежної якості переданих товарів, покупець має право, незалежно від можливості використання товарів за призначенням, вимагати від постачальника за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення вартості товарів; 2) безоплатного усунення недоліків товарів у визначений покупцем строк, але не пізніше 30 днів з моменту отримання постачальником повідомлення покупця про виявлені недоліки товарів; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товарів.

Згідно з п. 5.10 Договору у разі істотного порушення вимог щодо якості товарі (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору шляхом його розірвання в односторонньому порядку і вимагати повернення сплаченої за товари грошової суми; 2) вимагати заміни товарів на товари належної якості у визначений покупцем строк, але не пізніше 30 днів з моменту отримання постачальником повідомлення покупця про заміну товарів.

Крім цього, відповідно до ч.1 та 2 ст.678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Отже, покупець у разі виявлення неналежної якості переданих товарів може діяти альтернативно та вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі ж істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вимагав пропорційного зменшення ціни або безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Так само як і відсутні докази відмови від договору чи вимоги щодо заміни товару.

Апелянт, зазначаючи про отримання неякісного товару від позивача, жодних доказів на підтвердження вказаного не надав, обмежившись при цьому посиланням на наявність кримінального провадження, в якому ці обставини встановлюються.

Враховуючи викладене, оскільки кримінальне провадження не є перешкодою для розгляду даної справи, а також його наявність не звільняє відповідача від обов`язку доведення тих обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення в межах даної господарської справи, доводи скаржника про те, що відмова суду першої інстанції у зупиненні провадження у даній справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, унеможливила встановлення реальних обставин постачання товару підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

При цьому, колегія суддів вважає правомірним незадоволення судом першої інстанції клопотання відповідача про зупиненні провадження у даній справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, оскільки обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі пов`язується із наявністю саме судового провадження, яке завершується ухваленням відповідного судового рішення, а проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за своєю правовою природою таким провадженням не являється та під дію статей 227, 229 ГПК України не підпадає.

Таким чином, відповідачем не доведено обставин поставки йому позивачем неякісного товару.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 734 412,80 грн. основного боргу обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 113 188,25 грн. 3% річних та 204 140,39 грн. інфляційних, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/12070/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.06.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук