ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року Справа №903/998/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Миханюк М.В.,

суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Самойленко С.А. (ордер №1025003 від 02.09.21)

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" на рішення Господарського суду Волинської області від 14 березня 2022 року, суддя Дем`як В.М., м. Луцьк, повний текст складено 24 березня 2022 року, у справі

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак"

про розірвання договору оренди

Судом роз`яснено представнику позивача права та обов`язки, передбачені ст. ст. 42, 46 ГПК України. Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2021 року, ФОП Кавас Р.В. звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньтабак" про розірвання договору оренди.

14 березня 2022 року, рішенням Господарського суду Волинської області даний позов було задоволено та розірвано нотаріально посвідчений Договір оренди від 31 травня 2006 року, за реєстровим №2031, на частину об`єкту нерухомого майна загальною площею 151,1 м2, розташованого на бульварі Лесі Українки, 43 в м. Ковель, Волинської обл., а саме: приміщення №8, площею 32,4 м2 та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270 грн. - судового збору і 10 650 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

ТОВ "Волиньтабак" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки Кавас Р.В. не довів наявності погіршення технічного і санітарного стану орендованого приміщення та не встановив причинно-наслідкого зв`язку між діями орендаря і таким погіршенням.

Кавас Р.В. у своєму відзиві вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки об`єкт оренди використовується відповідачем у своїй господарській діяльності з 2006 року, однак жодного разу ним не було проведено ні капітального, ані звичайного ремонту, хоча згідно п.п.2.3.3. та 2.3.4. Договору оренди, є його прямим обов`язком.

Згідно Технічного висновку стан будівлі нерухомого майна загальною площею 151,1 м2 не придатний до нормальної експлуатації і необхідне термінове виконання капітального ремонту будівлі, з приведенням її характеристик до відповідності діючим нормативним документам.

Також, вказує, що після укладення спірної угоди, сторони не провели його реєстрацію в БТІ, що є, також, підставою для визнання його недійсним.

02 травня 2022 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ТОВ "Волиньтабак" було відкрито апеляційне провадження на рішення Господарського суду Волинської області від 14 березня 2022 року і призначено її розгляд на 25 травня 2022 року.

25 травня 2022 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду, з метою надання сторонам можливості надання пояснень та заперечень, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, у судовому засіданні було оголошено перерву до 08 червня 2022 року.

08 червня 2022 року, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням у відрядженні з 31 травня по 14 червня 2022 року.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 11, 12 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, беручи до уваги те, що позиція ТОВ "Волиньтабак" викладена безпосередньо у апеляційній скарзі, враховуючи, що з заявленого клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

У судових засіданнях 25 травня і 08 червня 2022 року представник позивача підтримав заперечення, викладенні у відзиві на апеляційну скаргу, заперечив проти її доводів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

31 травня 2006 року, між ФОП Сідляревичем В.С., як орендодавцем, та ТОВ "Волиньтабак", як орендарем, було укладено нотаріально посвідчений Договір оренди, за умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування 21/100 частину торгового павільйону А-1 загальною площею 151,1 м2, а саме: приміщення №8 площею 32,4 м2, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , а орендар зобов`язується прийнятим в тимчасове платне користування (в оренду об`єкт оренди). (а.с.13-18)

Згідно п.1.2 Договору оренди, об`єкт оренди належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 07 травня 2005 року. Право власності зареєстроване у КП "Волинське БТІ" 10 червня 2005 року.

Відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.4 Договору оренди, орендар зобов`язався використовувати об`єкт оренди виключно за цільовим призначенням та відповідно до умов даного договору. За власний рахунок проводити поточний ремонт об`єкта оренди з заміною зношених і дефектних конструкцій, приладів і комунікацій, а також усувати ушкодження, що виникли з вини орендаря.

Згідно п.п.6.2.3 Договору оренди, орендодавець має право вимагати розірвання договору, зокрема, при погіршенні внаслідок дій орендодавця технічного чи санітарного стану об`єкта.

Відповідно до п.4.1 Договору оренди договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами нотаріального посвідчення та державної реєстрації в Державному реєстрі правочинів і діє до 01 червня 2026 року.

Пунктом 9.3 Договору оренди передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору з вини або ініціативи орендодавця останній сплачує орендарю штрафні санкції в розмірі 90 000 грн., крім випадків передбачених п.п.6.2.1, 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4, п.6.2 договору.

27 грудня 2011 року, між сторонами було укладено Додатковий договір про внесення змін до Договору оренди, в якому, зокрема:

- в преамбулі слова "підприємець Сідляревич Віктор Степанович" замінено " ОСОБА_2 "

- у п.2 в реквізитах орендаря слова "Свідоцтво" платника ПДВ №024486635, замінено на слова "Свідоцтво платника ПДВ №100248119". (а.с.19)

19 квітня 2021 року, між та Кавасом В.С., як дарувальником, та Кавасом Р.В., як обдарованим, було укладено нотаріально посвідчений Договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник передав у власність обдарованого безоплатно торговий павільйон А-1 пл. 151,1 м2, що розташований на АДРЕСА_1 , і згідно витягу з Державного реєстру речових прав за номером запису №240955088 від 19 квітня 2021 року ОСОБА_1 став власником зазначеного торгового павільйону. (а.с.8, 12)

03 червня 2021 року, ОСОБА_1 листом повідомив ТОВ "Волиньтабак" про те, що він являється новим власником майна, переданого товариству за в оренду за Договором оренди від 31 травня 2006 року. (а.с.21-22)

28 липня 2021 року, ОСОБА_1 направив ТОВ "Волиньтабак" заяву про дострокове розірвання Договору оренди від 31 травня 2006 року, в якій зазначив, що зважаючи на тривале використання об`єкта оренди, суттєво погіршився його технічний стан, та дане нерухоме майно потребує капітального ремонту і він має намір його в подальшому використовувати в інших господарських цілях. Крім того, як ініціатор дострокового розірвання договору, зобов`язався виконати вимоги п.9.3 Договору в частині сплати ТОВ "Волиньтабак" 90 000 грн. на додатково погоджених між ними умовах. (а.с.23-24)

17 серпня 2021 року, ТОВ "Волиньтабак", листом №1/3-311, повідомило ОСОБА_1 , що не погоджується з достроковим розірванням Договору оренди, оскільки використовує орендоване приміщення з 2006 року для здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями, а зміна власника не тягне за собою наслідків у вигляді припинення орендних правовідносин. (а.с.69-70)

На замовлення ОСОБА_1 , ПП "Ковелькомунпроект" було зроблено Технічний висновок технічного будівельних конструкцій та інженерних мереж стану торгового павільйону на бульварі Лесі Українки, 43 в м. Ковелі, який виготовлений на замовлення ОСОБА_1 , згідно якого стан будівлі в цілому не придатний до нормальної експлуатації і необхідне термінове виконання капітального ремонту будівлі, з приведенням її характеристик до відповідності діючим нормативним документам. (а.с.26-41, 84-86)

03 грудня 2021 року, ФОП Кавас Р.В. звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ТОВ "Волиньтабак" про розірвання договору оренди, посилаючись на суттєве погіршення технічного та санітарного стану об`єкту оренди, що є підставою для одностороннього розірвання Договору оренди (п.6.2.3). (а.с.1-6)

14 березня 2022 року, рішенням Господарського суду Волинської області даний позов було задоволено та розірвано нотаріально посвідчений Договір оренди від 01 травня 2006 року, за реєстровим №2031, на частину об`єкту нерухомого майна загальною площею 151,1 м2, розташованого на бульварі Лесі Українки, 43 в м. Ковель, Волинської обл., а саме: приміщення №8, площею 32,4 м2 та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270 грн. - витрат по сплаті судового збору і 10 650 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. (а.с.128-132)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 11 ЦК України визначено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно п.п.6.2.3 Договору оренди, орендодавець має право вимагати розірвання договору, зокрема, при погіршенні внаслідок дій орендаря технічного чи санітарного стану об`єкта.

Як встановлено з умов укладеної угоди, саме до обов`язків орендаря входить утримання об`єкту оренди у стані, передбаченому санітарними нормами, протипожежними правилами, проводити поточний ремонт з заміною зношених і дефектних конструкцій, приладів і комунікацій (п.п.2.3.3, 2.3.4)

Проте, відповідачем не спростовано обставин, що за час використання ним, як єдиним орендарем, спірного приміщення з 2006 року (отримавши його у справному технічному стані, за відсутності будь-яких претензій по якісних характеристиках, що зафіксовано у п.п.1.9, 1.10) будівля, частиною якої орендоване приміщення і являється, стала непридатною до нормальної експлуатації, потребуючи термінового виконання капітального ремонту.

Згідно Технічного висновку ПП "Ковелькомунпроект", технічнічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж торгового павільйону на бульварі Лесі Українки, 43 в м. Ковелі не придатний до нормальної експлуатації та потребує термінового виконання капітального ремонту будівлі, з приведенням її характеристик до відповідності діючим нормативним документам.

Таким чином, взявши на себе обов`язок утримувати приміщення в належному технічному і санітарному стані, апелянт не спростовує твердження позивача, що ним за 14 років не проводилось жодних ремонтних робіт, а станом на час обстеження, приміщення потребує капітального ремонту, що в свою чергу спростовує посилання товариства на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між технічним станом об`єкту оренди і його бездіяльністю.

Критично колегія суддів оцінює і відхиляє, як безпідставні, посилання апелянта на недоведеність, що саме приміщення, площею 32,4 м2, яке орендує відповідач, перебуває у поганому технічному стані, адже обстеження було проведене на всю будівлю, докази того, що відповідач будь-якими діями намагався поліпшити стан приміщення - у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що зобов`язання по належному догляду за переданим в оренду майном, зафіксовані в Договорі оренди, в даному випадку були порушені відповідачем, що є істотним порушення і в силу ч.2 ст. 651 ЦК України і п.п.6.2.3 Договору оренди дає суду право на дострокове розірвання Договору оренди від 31 травня 2006 року, а тому позов слід задоволити та розірвати Договір оренди від 01 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міськрайонного міського нотаріального округу Волинської області Заліською Н.М. 31 травня 2006 року за реєстровим №2031, на частину об`єкту нерухомого майна загальною площею 151,1 м2, розташованого на бульварі Лесі Українки, 43 в м. Ковель, Волинської обл., а саме: приміщення №8, площею 32,4 м2.

Крім того, у позовній заяві Кавас Р.В. просить стягнути з ТОВ "Волиньтабак" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 300,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

- на професійну правничу допомогу;

- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

- пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї ст. суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: - договір про надання правової допомоги; - довіреність; - ордер; - доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Allia№ce Limited" проти України", заява №19336/04, п.269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22 листопада 2017 року у справі №914/434/17).

На підтвердження отримання професійних правничих послуг позивачем надано:

- Договір про надання правової допомоги №ФО-73 від 26 серпня 2021 року, укладений між Кавасом Р.В. та Адвокатським об`єднанням "МКС Партнери", за яким клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення в національних судах будь-якої підвідомчості, підсудності та інстанційності в якості позивача, відповідача, третьої особи інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності у вигляді надання усних консультацій за допомогою засобів зв`язку або особисто, письмових консультацій з наданням довідок та висновків по питаннях, які визначив клієнт, представництва інтересів клієнта в т.ч. без його участі, в національних судах будь-якої юрисдикції, а також в інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності у т.ч. в органах державної та місцевого самоврядування в органах прокуратури та внутрішніх справ, органах юстиції та міграційній, архівній виконавчій, податковій та в інших службах; (а.с.47)

- акт №01/12 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) на суму 21 300 грн. з детальним описом робіт; (а.с.48)

- ордер від 02 вересня 2021 року про надання правової допомоги адвокатом Самойленком С.А. на підставі договору №ФО-73 від 26 серпня 2021 року у Господарському суді Волинської області. (а.с.76)

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Allia№ce Limited" проти України, заява №19336/04, п.269).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно скористався наданим йому правом і зменшив розмір витрат на оплату послуг адвоката на 50% від заявленої суми та стягнув ці витрати у розмірі 10 650,00 грн.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 14 березня 2022 року у справі №903/998/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали справи №903/998/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "16" червня 2022 р.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.