ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. Справа№ 910/15513/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія 'Тардіан"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021

у справі №910/15513/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія Тардіан" про стягнення 7934,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС". звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" про стягнення 7934,58 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності не виконав обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку із завданням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Honda, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2 , цивільно- правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4896922 та право вимоги за якою перейшло до позивача.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, вказуючи, що відповідачем було відмовлено у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі статті 37.1.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки власником пошкодженого автомобіля було відмовлено у наданні автомобіля на огляд.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/15513/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія "Гардіан" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" страхове відшкодування у розмірі 6175 грн. 02 коп., 377 грн. 84 коп. пені, 598 грн. 02 коп. інфляційних втрат та 2045 грн. 79 когі. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 6175,02 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на те, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4896922 у межах фактично здійснених ним витрат (6175,02 грн.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Honda (6175,02 грн). Також, суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування позивачем пені, у відповідності до положень статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з нездійсненням сплати страхового відшкодування відповідачем у дев`яностоденний строк. Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум інфляційних втрат за період з 13.10.2020 по серпень 2021 р. включно, дійшов висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю. Щодо вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 783,70 грн., суд перевіривши розрахунок, який наведено у позовній заяві, встановив, що фактично позивач розрахував пеню повторно, але за більший період, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення 783,70 грн. саме як 3% річних, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву. При цьому, скаржник стверджує про недоведеність позивачем розміру позовних вимог (вартості пошкодженого автомобіля); зазначає, що судом не здійснено всебічного та безпосереднього дослідження ремонтної калькуляції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необгрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач стверджує, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Нопйа визначена за допомогою розрахунку електронної системи "Аудатекс", рекомендованою переліком рекомендованих нормативних актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, який прописаний у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Жовківського районного суду Львівської області від 13.08.2020 у справі №466/4952/20, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 24.06.2020 о 17:25 год. в м. Львів на перехресті вул. К.Цісик та вул. Лінкольна керував транспортним засобом Кіа, державний номер НОМЕР_2 , повертаючи праворуч, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Honda, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

20.08.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №FO-492957, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Honda, державний номер НОМЕР_1 та наявний поліс ОСЦПВ №АО/6153805.

Відповідно до п. 5 договору добровільного страхування строк дії договору відповідає строку дії Поліса ОСЦПВ, тобто з 20.08.2019 до 20.08.2020 включно (поліс №АО/6153805).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України , якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ремонтної калькуляції №13116_17 від 30.06.2020, вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_1 становить 6175,02 грн (після вирахувань).

Згідно зі страховим актом №14340/17/920 від 02.07.2020, складеним Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №Б0492957 від 20.08.2019 становить 6175,02 грн., на підставі якого позивачем 06.07.2020 було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування загалом у сумі 6175,02 грн. (на рахунок власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 ), що підтверджується платіжним дорученням №108786 від

06.07.2020, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що станом на момент ДТП (24.06.2020) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Кіа, державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі Полісу АО/4896922 (ліміт за шкоду майну - 130.000 грн, франшиза - 0,00 грн), відповідно до інформаційної довідки, сформованої з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, долученої позивачем до позовної заяви.

10.07.2020 позивач звернуся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (вих. №01365/9220 від 08.07.2020), яка отримана відповідачем

13.07.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте відповідач залишив вказану заяву без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2 станом на момент ДТП була застрахована відповідачем за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4896922, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Кіа, державний номер НОМЕР_2 , власнику транспортного засобу Нопба, державний номер НОМЕР_1 , покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АО/4896922).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, положення частини першої ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлюють імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі за текстом - Методика).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Нопба, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску автомобіля - 2015 рік, а тому, враховуючи дату ДТП (24.06.2020), суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визначення величини коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі ремонтної калькуляції №13116_17 від 30.06.2020, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_1 , становить 6175,02 грн. при цьому відповідно до страхового акту №14340/17/920 від 02.07.2020, складеного Приватним акціонерним товариством Страхова група ТАС , розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №F0492957 від 20.08.2019 склав 6175,02 грн.

Також розмір матеріального збитку підтверджується наявними в матеріалах справи договором №F0492957 від 20.08.2019, ремонтною калькуляцію №13116_17 від 30.06.2020 та платіжним дорученням №108786 від 06.07.2020.

Вищевикладені обставини спростовують доводи щодо недоведеності розміру матеріального збитку.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено вище, розмір франшизи за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

АО/4896922 становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 130000,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4896922 у межах фактично здійснених ним витрат (6175,02 грн) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Honda, державний номер НОМЕР_1 (6175,02 грн), беручи до уваги розмір ліміту відповідальності - 130000,00 грн, франшизи - 0,00 грн, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення страхового відшкодування у розмірі 6175,02 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо відмови ним позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі статті 37.1.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з підстав ненадання власником пошкодженого автомобіля для його огляду суб`єктом оціночної діяльності, є безпідставними, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів звернення відповідача до власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 .

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 377,84 грн пені, 3% річних у сумі 783,70 грн та 598,02 грн інфляційних втрат.

Пеня нарахована позивачем (страховиком) на суму страхового відшкодування, від виплати якого ухиляється інший страховик (відповідач).

Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.

Позивач, заявляючи вимогу щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 377,84 грн, посилався на пункт 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з нездійсненням сплати страхового відшкодування відповідачем у дев`яносто денний строк, позивач правомірно нарахував пеню.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Приписами статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подано страхувальником позивачу 24.06.2020. Таким чином, позивач мав подати відповідачу заяву про страхове відшкодування у строк до 24.07.2020 включно.

Судом встановлено, що позивач надіслав відповідачу заяву № 01365/9220 про виплату страхового відшкодування 08.07.2020, яка отримана відповідачем 13.07.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З огляду на викладене та враховуючи приписи статей 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу страхового відшкодування до 10 жовтня 2020 року (90 днів з дня отримання заяви).

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум інфляційних втрат за період з 13.10.2020 по серпень 2021 р. включно, дійшов висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 783,70 грн, суд перевіривши розрахунок, який наведено у позовній заяві, встановив, що фактично позивач розрахував пеню повторно, але за більший період, з огляду на що суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення вимоги про стягнення 783,70 грн саме як 3% річних, у зв`язку з чим дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/15513/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи у справі №910/15513/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук