РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2022Справа № 910/20996/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" (69083, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8; ідентифікаційний код 34676864)

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код 01128297)

про стягнення 187 558, 72 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА", в якому позивач просить суд стягнути з заборгованість за договором поставки № УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020 в загальному розмірі 187 558, 72 грн, а саме основний борг - 162 000, 00 грн, пеня - 12 125, 59 грн, 3 % річних - 3 648, 33 грн та інфляційні втрати - 9 784, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду: інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; уточнення до позовної заяви із зазначенням вірної ціни позову; докази направлення (опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек) копії позову з додатками на адресу відповідача.

04.01.2022 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" на виконання вимог ухвали суду надійшли усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

04.02.2022 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач вказує, що ним не було здійснено остаточний розрахунок за договором УМТЗ-20-164/5 з підстав, що не залежать від ДП "Завод 410 ЦА", зокрема, посилається на настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються Сертифікатом ТПП № 3000-21-0973 в якому визначено, що датою настання форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили) є 13 липня 2021 року та до кінця року продовжували тривати.

Як відзначає відповідач, оскільки, відповідно до Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено на всій території України дію карантину до 31.03.2022, то за таких обставин, на переконання відповідача, станом на даний час форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в тому числі щодо обов`язку (зобов`язання) з остаточного розрахунку по договору №УМТЗ-20-164/5 продовжують тривати.

Крім того, суд вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд поновити строк на його подання.

Водночас, дане клопотання судом не розглядується, оскільки, строк на подання відзиву відповідачем не пропущено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.12.2020 між Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (покупець) та ТОВ "Промснабресурс ХХІ" (продавець) укладений договір купівлі-продажу (поставки) № УМТЗ-20-164/5 за умовами якого продавець зобов`язується по договору поставити покупцю товари, зазначені в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (далі - специфікації). Найменування товару: змивка APS. Код ДК:021-20-7.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями, згідно з заявкою покупця переданої продавцю факсимільним зв`язком або електронною поштою. Номенклатурний перелік, асортимент, ціна, кількість товарів що поставляються за цим договором, передбачені у специфікаціях (1.2. договору).

За умовами п. 1.3. договору обсяги закупівлі товарів можуть бути змінені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки проводяться наступним шляхом:

- продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції

- покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку), проводить платіж, умови оплати зазначаються в кожній специфікації окремо.

Оплата по договору проводиться після проходження перевірки товару ВТК та 615 ВП МОУ в разі його залучення, якщо інше не передбачено умовами договору.

Згідно п. 10.1. цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє терміном на один рік, а в частині виконання зобов`язання (по оплаті та поставці) - до повного виконання їх сторонами.

За умовами специфікації № 1 до договору УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020, покупець зобов`язаний провести 100% оплату товару протягом 30 днів після поставки та проходження контролю на підприємстві покупця.

Як про це вказує позивач в період дії договору, на виконання його умов, 02.02.2021 ТОВ "Промснабресурс ХХІ" було поставлено відповідачу товар на суму 162 000 грн., що підтверджується видатковою накладною № 3 від 02.02.2021, а також актом взаєморозрахунків від 20.07.2021. У зв`язку з чим, враховуючи погоджені в специфікації №1 умови, строк оплати поставленого згідно видаткової накладної № 3 від 02.02.2021 товару настав 04.03.2021.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідач в порушення обумовлених договірних зобов`язань не здійснив оплати поставленого товару в обумовлених договором строк, внаслідок чого в останнього й утворилась заборгованість 162 000, 00 грн. Крім того, позивачем у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання виходячи із суми основного боргу було здійснено нарахування пені - 12 125, 59 грн, 3 % річних - 3 648, 33 грн та інфляційних втрат - 9 784, 80 грн.

У поданому відзиві відповідач вказує, що ним не було здійснено остаточний розрахунок за договором УМТЗ-20-164/5 з підстав, що не залежать від ДП "Завод 410 ЦА", зокрема, посилається на настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються Сертифікатом ТПП № 3000-21-0973 в якому визначено, що датою настання форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили) є 13 липня 2021 року та до кінця року продовжували тривати.

При цьому, як відзначає відповідач, оскільки, відповідно до Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено на всій території України дію карантину до 31.03.2022, то за таких обставин, на переконання відповідача, станом на даний час форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в тому числі щодо обов`язку (зобов`язання) з остаточного розрахунку по договору № УМТЗ-20-164/5 продовжують тривати.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

В специфікації № 1 до договору УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020, сторони дійшли згоди, що покупець зобов`язаний провести 100% оплату товару протягом 30 днів після поставки та проходження контролю на підприємстві покупця.

Судом встановлено, що на виконання обумовлених сторонами договірних зобов`язань позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 162 000, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 3 від 02.02.2021. Вказана накладна підписана сторонами, зокрема й зі сторони відповідача без будь яких зауважень до кількості, якості та ціни поставленого товару, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару та відповідно його прийняття відповідачем.

Відтак, суд дійшов висновку, що дана накладна є належним, допустимим та достовірним доказом при вирішенні даного спору, адже, підтверджує факт виконання умов договору з боку позивача та відповідно факт виникнення у відповідача зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

Крім того, суд відзначає, що поставка позивачем відповідачу товару на суму 162 000, 00 грн також підтверджується актом взаєморозрахунків за період з 01.01.2020-20.07.2021, який підписаний сторона та скріплений відтисками печаток підприємств.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, суд вказує, що з огляду на погоджені в специфікації № 1 умови, строк оплати поставленого згідно видаткової накладної № 3 від 02.02.2021 товару настав 04.03.2021.

Одтак, доказів, щоб свідчили про здійснення такої оплати, як 04.03.2021 так і в подальшому, в матеріалах справи не міститься.

В той час, суд вказує, що доводи відповідача щодо настання форс-мажорних обставин, які підтверджуються Сертифікатом ТПП № 3000-21-0973 не приймаються судом до уваги оскільки, по перше в даному сертифікаті визначено датою настання форс-мажорних обставин 13.07.2021, тоді, як у відповідач був зобов`язаний здійснити оплату поставленого товару за договором 04.03.2021. По друге, в даному сертифікаті нема жодного посилання на договір УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020 укладеного між позивачем та відповідачем. Більш того, в ньому вказано: за Державний контракт на надання послуг за державним оборонним замовленням № 370/3/5/б/1/47 від 31.12.2020 укладеним з Міністерством оборони України.

Таким чином, говорити й про те, що з огляду на продовження Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України дії карантину до 31.03.2022, у зв`язку з чим, продовжується й час форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в тому числі щодо обов`язку (зобов`язання) з остаточного розрахунку по договору № УМТЗ-20-164/5 не вбачається за можливе.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача та відповідно не надав суду доказів здійснення ним оплати поставленого товару, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № УМТЗ-20-164/5 від 11.12.2020 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 162 000, 00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 12 125, 59 грн, 3% річних в сумі 3 648, 33 грн та інфляційних втрат в сумі 9 784, 80 грн, то суд вказує наступне.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань по договору щодо оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного (простроченого) зобов`язання, вираженого в гривнях за кожний день прострочення, у встановленому законом порядку.

Отже, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань. У зв`язку з чим, наявні підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, оскільки вище судом було встановлено, що згідно специфікації № 1, обов`язок щодо здійснення оплати товару протягом 30 днів після поставки та проходження контролю на підприємстві покупця, у зв`язку з чим, вказано, що останнім днем оплати є - 04.03.2021, то за таких обставин, початком прострочення виконання зобов`язання є наступний день - 05.03.2021 з якого й потрібно здійснювати нарахування.

Суд здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за повні місяці, дійшов висновку, що обґрунтованими сумами, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пені є 12 072, 33 грн, 3% річних - 3 635, 01 грн, відтак вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 9 784, 80 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" (69083, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Складська, буд. 8; ідентифікаційний код 34676864) заборгованість в сумі 162 000 (сто шістдесят дві тисячі) грн 00 коп., пеню в сумі 12 072 (дванадцять тисяч сімдесят два) грн 33 коп., 3% річних в сумі 3 635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 01 коп., інфляційні втрати в сумі 9 784 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн 39 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 03.06.2022

Суддя Д.О. Баранов