РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2022 року справа № 927/1234/21
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна", вул. Васильківська, 6, кв. 41, м. Київ, 03040, електронна адреса:

до відповідача: Приватного підприємства "Промінь К", юридична адреса: вул. Космонавтів, 36, с. Савин, Козелецький район, Чернігівська область, 17072; поштова адреса: вул. Московська, 46/2, оф.30, м. Київ, 01015, електронна адреса:

про стягнення 1354531,12 грн.представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна" подано позов до Приватного підприємства "Промінь К" про стягнення заборгованості у сумі 100000,00 грн., пені у сумі 189516,28 грн., 3% річних у сумі 41269,48 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 123745,36 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору безвідсоткової строкової позики №02/0819 від 30.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі №927/1234/21, підготовче засідання призначено на 25.01.2022, 13:50.

Ухвалою суду від 24.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна" про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу "EasyCon" .

24.01.2021 від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 23.01.2022 про відкладення розгляду справи.

У встановлений судом строк від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 18.01.2022, у якому відповідач підтвердив факт укладання договору безвідсоткової строкової позики №02/0819 від 30.08.2019. Щодо позовних вимог відповідач заперечив, посилаючись на те, що додане до позову позивачем платіжне доручення №208 від 30.08.2019 не може підтверджувати факт надання позики відповідачу, оскільки суперечить нормам чинного законодавсчтва України. У відзиві на позовну заяву останнім зазначено про попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс або очікує понести у зв?язку із розглядом справи у сумі 75000,00 грн.

У зв?язку із перебуванням судді Демидової М.О. у відпустці розгляд справи 25.01.2021 не відбувся, про що учасників судового процесу повідомлено телефонограмами від 24.01.2022.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 31.01.2022, у якій позивачем вказано про те, що факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням №208 від 30.08.2019 (відмітка про проведення банком вказаного платежу міститься на платіжному дорученні). Факт перерахування коштів підтверджується інформацією із заключної виписки за період 30.08.2019 з рахунку позивача. Позивачем зазначено, що підписання відповідачем додаткової угоди №1 та додаткової угоди №2 підтверджує факт визнання останнім умов договору позики та факт отримання грошових коштів. Жодних питань з приводу невиконання або неналежного виконання позивачем вищевказаного договору відповідач не ставить. Підписуючи додаткову угоду № 2 до договору позики, відповідач визнав факт наявності заборгованості та факт неналежного виконання останнім умов договору у частині порушення графіку платежів (внесення коштів). Позивач також заперечує щодо стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу).

Ухвалою суду від 07.02.2022 підготовче засідання у справі №927/1234/21 призначено на 22.02.2022, 14:00.

У підготовче засідання 22.02.2022 прибув позивач у справі.

До початку підготовчого засідання на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 14.02.2022про відкладення розгляду справи на іншу дату, у задоволенні якого судом відмовлено.

У судовому засіданні 22.02.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.03.2022, 12:20, про що зазначено у протоколі судового засідання від 22.02.2022 та на адресу відповідача направлено ухвалу повідомлення від 22.02.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб.

Указами Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Судове засідання 09.03.2022 не відбулось з об`єктивних причин, що не залежать від суду.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.03.2022 №12/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема і Господарського суду Чернігівської області.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 22.04.2022 №25/0/9-22, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відновлено територіальну підсудність Господарського суду Чернігівської області із 25.04.2022.

Ухвалою суду від 17.05.2022 підготовче засідання у справі №927/1234/21 призначено на 14.06.2022, 11 год. 10 хв.

Ухвалою суду від 23.05.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна" у частині проведення наступних судових засідань задоволено; задоволене, зокрема, і клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 14.06.2022, 11:10, за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна" Романенко Руслана Олександровича, у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Судове засідання 14.06.2022 у режимі відеоконференціїї із позивачем з технічних причин не розпочалося.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та дату судового повідомлявся належним чином.

20.05.2022 на адресу Господарського суду Чернігівської області підприємством зв`язку повернуто поштове відправлення, а саме ухвала суду від 17.05.2022, надіслана судом на юридичну адресу відповідачаза даним позовом із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до трекінгу з офіційного сайту Укрпошта, поштове відправлення (ухвала від 17.05.2022 надіслана судом на поштову адресу відповідача) у точці видачі/доставки.

Наведене дає підстави суду дійти висновку про належне повідомлення відповідача про наявне розгляд справи судом.

Суд зазначає про те, що явка представників сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалася.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

30.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна" (позикодавець, позивач) та Приватним підприємством "Промінь К" (позичальник, відповідач) укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 (а.с. 8), відповідно до п. 1.1 якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошову позику, а останній зобов`язується повернути таку ж суму грошей у визначений цим договором строк.

Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що сума позики за даним договором становить 1000000 грн. (один мільйон гривень).

Позика надається строком на один місяць. Позичальник зобов`язується повернути суму позики, вказану у п.2.1 договору, не пізніше 30.09.2019. Строк, вказаний у п.3.1 договору, може бути продовжений за згодою позикодавця на підставі додаткової угоди до цього договору (п. 3.1.,3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору за закінченням строку, вказаного у п.3.1 договору, позичальник зобов`язується протягом однієї доби повернути суму позики за різницею сум, повернутих згідно із п.3.3, якщо такі мали місце.

Відповідно до п. 3.5 договору позика повертається готівкою або шляхом безготівкового перерахунку на особистий рахунок позикодавця.

Договір набуває чинності з моменту внесення коштів на банківський рахунок позичальники, що підтверджується банківською випискою (п. 4.1).

Додатковою угодою №1 від 30.09.2019 до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019 сторони внесли зміни у п. 3.1 договору та виклали її у такій редакції: " 3.1 Позичальник зобов`язується повернути суму позики, вказану у пункті 2.1 цього договору, не пізніше 30.10.2019 (а.с. 9).

Додатковою угодою №2 від 28.05.2020 до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019 сторони внесли зміни у п. 3.1 договору та виклали її у такій редакції:

" 3.1 Позичальник дає гарантію і зобов`язується повернути суму позики, вказану у пункті 2.1 розділу 2 договору, наступним чином:

До 12.06.2020 - 200000.00 грн.

До 30.06.2020 -200000,00 грн.

До 15.07.2020 - 600000,00 грн.";

сторони внесли зміни у п. 5.2 договору та виклали її у такій редакції:

" 5.2 Штрафна санкція за завдані збитки, в тому числі за втрачену вигоду і податкові наслідки, складається в розмірі разового штрафу у розмірі 100% (сто відсотків) від суми фінансової позики плюс пеня за кожний день прострочення у розмірі подвійної ставки НБУ. Крім штрафних санкцій позичальник за прострочку виконання грошового зобов?язання компенсує позикодавцю інфляційні витрави, відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення"

сторони внесли зміни у п. 5.3 договору та виклали її у такій редакції:

" 5.3 У разі невиконання позичальником гарантійних зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, вказані в п. 3.1 розділу 3 договору:

- До 12.06.2020 - 200000,00 грн.

- До 30.06.2020 - 200000,00 грн.

- До 15.07.2020 - 600000,00 грн., та порушення ним термінів повернення позики більше ніж на 5 банківських днів позикодавець вправі ініціювати розірвання даного договору і вимагати повернення боргу у судовому порядку згідно з положеннями чинного процесуального законодавства України" (а.с. 10).

На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 1000000,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням №208 від 30.08.2019 та Заключною випискою за період 30.08.2019 з рахунку позивача, виданою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 11, 105).

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019, внаслідок чого позивачем відповідно до п. 5.2 договору (у редакції додаткової угоди №2 від 28.05.2020 до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019) нараховано відповідачу пеню за період з 13.06.2020 по 20.11.2021 на суму 189516,28 грн., що позивач обґрунтовує розрахунком, доданим до позовної заяви (а.с. 6-7).

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період просточення платежу з 13.06.2020 по 20.11.2021 на суму 41269,48 грн. та інфляційні нарахування за період з 13.06.2020 по 20.11.2021 на суму 123745,36 грн., що позивач обґрунтовує розрахунком, доданим до позовної заяви (а.с. 6-7).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

В силу ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт укладення між сторонами договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019 та додаткових угод до нього №1 від 30.09.2019, №2 від 28.05.2020.

Договір та додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач перерахував на рахунок відповідача 1000000,00 грн. у рахунок безвідсоткової поворотної фінансової допомоги до договору №2/0819 від 30.08.2019, що підтверджено платіжним дорученням №208 від 30.08.2019.

Вказаний факт позивач підтвердив Заключною випискою за перод 30.08.2019 з рахунку позивача, виданою АТ КБ «Приватбанк».

Відповідач заперечував факт перерахування позивачем на рахунок відповідача 1000000,00 грн., оскільки додане позивачем платіжне доручення №208 від 30.08.2019 оформлено з порушенням вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». За доводами відповідача, платіжне доручення не містить обов?язкових реквізитів, а саме: відсутній підпис відповідального виконавця, відсутній особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, платіжне доручення позбавляє можливості встановити його суму, яка зазначена, як «один мільйон тисяч грн».

Приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно пунктів 1.4, 1.13, 3.7 Інструкції "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді.

Вказана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів, зокрема, платіжного доручення (додаток 3).

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

У даному випадку позивач у платіжному дорученні чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути перераховані ним кошти, а також суму коштів (1000000,00 грн).

Доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання позивачем цього платіжного доручення для зміни призначення платежу матеріали справи не містять.

Отже, зазначений вище платіжний інструмент, а саме платіжне доручення, є за своєю суттю розрахунковим документом, тобто первинним документом, що підтверджує факт перерахування коштів у певній господарській операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. Сам факт неналежного оформлення первинних документів не унеможливлює встановлення реального руху коштів.

Суд враховано, що у разі здійснення між юридичними особами в їх господарській діяльності безготівкових розрахунків, доказом здійснення оплати товару є також і виписка банку з особового рахунку особи, що здійснила оплату, з огляду на таке.

Основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України встановлює Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07. 2018 (далі - Положення).

Відповідно до підпункту 14 пункту 3, пунктів 41, 42, 57, 59, 60, 62 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які містять відомості про операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс / оборотно-сальдову відомість.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що банківські виписки з особових рахунків клієнтів банку, у даному випадку заключна виписка за період 30.08.2019 з рахунку позивача, видана АТ КБ «Приватбанк», є належними та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів за банківським рахунком особи (клієнта банку), вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Заключна виписка за період 30.08.2019 з особового рахунку особи, яка є учасником спірної господарської операції, є не лише доказом здійснення оплати, а підтверджує також факт проведення такої операції банком, тобто є доказом дійсності цієї операції.

Аналогічна правова позивачці викладена у постанові Верховного Суду від 18.02. 2021 у справі 904/3242/18.

За таких обставин додане позивачем платіжне доручення №208 від 30.08.2019 на суму 1000000,00 грн та заключна виписка за період 30.08.20192019 з рахунку позивача, видана АТ КБ «Приватбанк», є належними та допустимими доказами у справі в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які достовірно підтверджують перерахування позивачем на рахунок відповідача 1000000,00 грн. безвідсоткової поворотної фінансової допомоги до договору №2/0819 від 30.08.2019.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав жодних доказів (фінансово-господарської звітності, податкової звітності, бухгалтерського обліку тощо) та не заявив будь-яких клопотань про встановлення відповідних обставин щодо відсутності або спростування факту руху відповідних активів та/або зміни його фінансового стану підприємства у відношенні до спірних взаємовідносин.

Докази повернення відповідачем позивачеві зазначеної суми відсутні.

Судом враховано те, що підписуючи додаткову угоду №2 від 28.05.2020 до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019, відповідача фактично визнав порушення графіку внесення платежів (внесення коштів), передбачений додатковою угодою №1 від 30.08.20198

За таких обставин доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються викладеним вище та не можуть спростувати факт неперерахування позивачем 1000000,00 грн. на рахунок відповідача у рахунок виконання умов договору від №2/0819 від 30.08.2019..

Підписання договору обома сторонами свідчить про волевиявлення сторін на його укладення та про досягнення згоди щодо всіх умов договору, викладених за його змістом.

Наведене вище спростовує доводи відповідача стосовно того, що договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №2/0819 від 30.08.2019 є неукладеним внаслідок відсутності доказів передання грошей.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 3.1 договору, у редакції додаткової угоди №2 від 28.05.2020 до договору, зобов`язання відповідача щодо повернення суми позики мало бути виконане у строк: до 12.06.2020 - 200000.00 грн., до 30.06.2020 -200000,00 грн., до 15.07.2020 - 600000,00 грн.

За умовами укладеного сторонами договору строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є таким, що настав.

Станом на час розгляду даної справи, відповідачем доказів належного виконання зобов`язань за договором до суду надано не було.

Відповідачем у справі не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 1000000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню на суму 189516,28 грн. за період з 13.06.2020 по 20.11.2021 на підставі пункту 5.2 договору, у редакції додаткової угоди №2 від 28.05.2020 до договору №2/0819 від 28.08.2019.

З огляду на те, що відповідач не повернув суму позики в обумовлений договором строк з урахуванням додаткових угод, чим порушив зобов`язання за договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

За висновком суду позивачем необґрунтовано визначено період нарахування пені за період з 13.06.2020 по 20.11.2021, оскільки вказаний період визначено з порушенням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за період прострочення з 13.06.2020 по 13.12.2020 включно.

З урахуванням зазначених обставин судом здійснено перерахунок належної до стягнення суми пені.

За розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача у справі підлягає пеня у розмірі 60327,87 грн.

В решті вимог про стягнення пені у сумі 129188,41 грн. слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період просточення платежу з 13.06.2020 по 20.11.2021 на суму 41269,48 грн. та інфляційні нарахування за період з 13.06.2020 по 20.11.2021 на суму 123745,36 грн.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань за заявлений позивачем період, суд встановив, що він є правильним, а тому вимога про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 41269,48 грн. та інфляційні у сумі 123745,36 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 1000000,00 грн., пеня у сумі 60327,87 грн., 3 % річних у сумі 41269,48 грн. та інфляційні нарахування у сумі 123745,36 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог судовий збір у розмірі 18380,14 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Промінь К", юридична адреса: вул. Космонавтів, 36, с. Савин, Козелецький район, Чернігівська область, 17072, код 38049090, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Легалліс Україна", вул. Васильківська, 6, кв. 41, м. Київ, 03040, код 41695021, заборгованість у сумі 1000000 грн. 00 коп., пеню у сумі 60327 грн. 87 коп., 3% річних у сумі 41269 грн. 48 коп., інфляційні нарахування у сумі 123745 грн. 36 коп.та витрати зі сплати судового збору у сумі 18380 грн. 14 коп. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 14.06.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 15.06.2022.

Суддя М.О.Демидова