ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/11610/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.,

представника позивача Гарматіна К.В., Синьоокої Г.І.,

представника відповідача Прокопіва Н.М., Прохорова Ю.Г.,

представника третьої особи-2 Лісовенка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Бондарчук В.В.)

від 08.02.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Гаврилюк О.М., судді - Сулім В.В., Коротун О.М.)

від 22.11.2021

у справі за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго";

2) Кабінет Міністрів України;

3) Міністерство енергетики України;

4) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

про стягнення 4 511 888 391,99 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2020 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" (далі - Енергоатом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Гарантований покупець) про стягнення 4 511 888 391,99 грн, у тому числі: 4 113 724 648,72 грн - основного боргу, 79 674 219,92 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат.

2. Позовні вимоги обґрунтовані простроченням зобов`язання за договором № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 щодо оплати вартості електроенергії, відпущеної у березні - травні 2020 року, а також договором № 65-150-SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 щодо оплати вартості електроенергії, відпущеної у червні 2020 року.

3. Гарантований покупець проти позову заперечував, посилаючись на відсутність заборгованості у заявленому розмірі, оскільки Енергоатом безпідставно частину платежів зараховував в оплату неустойки, керуючись пунктом 6.4 договору та статтею 534 ЦК України; відсутність правових підстав для стягнення штрафних санкцій, інфляційних та річних. Одночасно, не визнаючи позовні вимоги, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. Між сторонами у справі було укладено договір № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 від 27.02.2020 (далі - Договір №1) та договір № 65-150/SD-20-00138/1452/01/20 від 25.05.2020 (далі - Договір № 2) купівлі-продажу електричної енергії, за умовами якого Енергоатом (продавець) зобов`язаний продати електричну енергію Гарантованому покупцю, а який зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цих договорах.

5. У пунктах 6.2 та 6.3 договорів сторони домовилися, що у випадку несплати (оплати у неповному обсязі) за електричну енергію, у порядку визначеному окремо кожним із пунктами 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання. За прострочення оплати за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів Гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості.

6. Відповідно до пункту 6.4 договорів у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення. Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від відповідача (у разі наявності заборгованості), позивач протягом 3 (трьох) робочих днів направляє відповідачу повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану відповідачем у розділі 14 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

7. У випадку незгоди відповідача із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені позивачем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: відповідач оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні, та після цього звертається до позивача з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені (пункт 6.8 договорів).

8. Відповідно до додаткової угоди № 1/321/01/20 від 27.02.2020 до Договору № 1 та акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2020 № 11 у періоді постачання з 01.03.2020 по 31.03.2020 позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 5 606 239 МВт*год загальною вартістю 3 812 466 769,56 грн.

9. Гарантований покупець розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строків, тому Енергоатом на підставі статті 625 ЦК України нарахував 3% річних в розмірі 2 424 795,58 грн та інфляційних втрат в сумі 8 185 623,45 грн.

10. Відповідно до додаткової угоди № 3/543/01/20 від 20.03.2020 до Договору № 1 та акту купівлі-продажу електричної енергії від 30.04.2020 № 58 у період постачання з 01.04.2020 по 30.04.2020 позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 3 115 440 МВт*год загальною вартістю 2 118 623 817,60 грн.

11. Гарантований покупець розрахувався частково, сума заборгованості за цим актом становить 1 577 014 036,94 грн. У зв`язку з прострочкою Енергоатом нарахував пеню у розмірі 34 737 375,26 грн, 3% річних у сумі 12 554 936,68 грн, штраф у розмірі 117 978 651,53 грн та інфляційні збитки у сумі 9 243 140,37 грн.

12. Відповідно до додаткової угоди №4/1112/01/20від 17.04.2020 до Договору № 1 та акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2020 № 100 у періоді постачання з 01.05.2020 по 31.05.2020 позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 3 203 664 МВт*год загальною вартістю 2 178 619 666,56 грн.

13. Гарантований покупець розрахувався частково, сума заборгованості за цим актом становить 2 170 008 466,56 грн. У зв`язку з прострочкою Енергоатом нарахував пеню в сумі 44 025 332,58 грн, штраф у розмірі 151 900 592,66 грн, 3% річних в розмірі 10 344 717,03 грн та інфляційні збитки в сумі 4 340 016,93 грн.

14. Відповідно до додаткової угоди № 1/1453/01/20 від 25.05.2020 та акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.06.2020 № 106 у періоді постачання з 01.06.2020 по 30.06.2020 позивач продав відповідачу електричну енергію обсягом 3 701 520 МВт*год загальною вартістю 2 517 181 660,80 грн.

15. Гарантований покупець розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням строків, тому Енергоатом на підставі статті 625 ЦК України нарахував 3% річних у розмірі 1 517 049,12 грн.

16. Після звернення Енергоатом до суду з цим позовом, Гарантований покупець частково здійснив оплату у розмірі 366 702 145,22 грн в частині основного боргу та 911 512,08 грн в частині сплати пені. Станом на 08.02.2020 сума основного боргу становить 3 747 022 503,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

17. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 366 702 145,22 грн та пені у сумі 911 512, 08 грн; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 747 022 503, 50 грн - основного боргу, 78 762 707,84 грн - пені, 269 879 244,19 грн - штрафу, 26 841 498,41 грн - 3% річних та 21 768 780,75 грн - інфляційних втрат.

18. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.12.2021) змінено судове рішення в частині розміру 3% річних, пені та штрафу, стягнуто пеню у розмірі 39 035 776,71 грн, штраф у розмірі 134 939 622,10 грн, 3% річних у розмірі 26 682 969,56 грн. У решті - залишено без змін.

19. Суди виходили з того, що:

- позов підписаний Зоріним М.О. , який відповідно до даних реєстру має право вчиняти дії від імені Енергоатом у порядку самопредставництва у судах;

- Гарантований покупець прострочив оплату вартості електричної енергії за березень - травень 2020 року, тому зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати; штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості; 3 % річних та інфляційні;

- Енергоатом обґрунтовано здійснював зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення, оскільки такий порядок передбачено пунктом 6.2 договорів і це передбачено статтею 534 ЦК України;

- Гарантований покупець не оспорював розраховані суми штрафу/пені, що надсилалися у повідомленнях Енергоатом на виконання пункту 6.7 договорів, а заперечував у цілому проти здійснення розрахунку в такому порядку;

- дата надсилання/отримання повідомлення не впливає на строки виникнення зобов`язань, що визначені у пункті 6.6 цього договорів;

- посилання Гарантованого покупця на постанови Верховного Суду у справах №№ 909/1141/18, 910/12934/18, 911/2630/18 та 910/3692/18 є безпідставними, оскільки обставини у цих справах є відмінними від обставин справи № 910/11610/20, а саме: у договорах, що були предметом спору у цих справах, не було передбачено можливості самостійного розподілу отриманих коштів із чітким призначенням їх сплат;

- Гарантований покупець безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, оскільки у цій справі умовами договору не встановлений розмір пені, а у справі, що переглядається, - сторони погодили такий розмір;

- підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки сплата боргу після ухвалення судом рішення не є процесуальною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, в якому зафіксовано розмір заборгованості станом на день його ухвалення;

- часткова сплата відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості має враховуватись під час виконання рішення суду, що не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої права, обумовлені статтями 327, 328 ГПК України.

20. Суд апеляційної інстанції перевірив розрахунок сум 3% річних, і дійшов висновку, що арифметично правильною сумою 3% річних є 26 682 969,56 грн, що й стало підставою для зміни судового рішення.

21. Окрім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до статті 551 ЦК України, та статті 233 ГК України є підстави для зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, на 50%.

22. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки згідно з частиною третьою статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також залишив без розгляду клопотання про призначення судової комплексної експертизи, оскільки воно всупереч статті 258 ГПК України не було подано разом із апеляційною скаргою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. 23.11.2021 Гарантований покупець звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

24. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій:

- не взяли до уваги акти звірки взаєморозрахунків і зробили неправильний висновок щодо порядку та розміру виконаного зобов`язання, оскільки не врахували правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 щодо застосування статті 1, частин 1, 2 статті 3, статті 4, 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно з якою акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру;

- не прийняли податкові накладні, як належні докази у справі, і не врахували висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 щодо застосування пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ, підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14, пунктів 201.1, 201.10 Податкового кодексу України та пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що податкова накладна, дані бухгалтерського обліку визнаються доказами у справі на підтвердження факту здійснення господарської операції;

- неправильно застосували норми статті 231, частини другої статті 343 ГК України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" без врахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18, що у тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише у разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом;

- неправильно застосували норми статті 534 ЦК України без врахування висновку, що викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 909/1141/18, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18, від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18, від 17.04.2020 у справі № 905/2319/17, від 04.06.2019 у справі № 924/159/14, що можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може;

- не застосували норму пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України, оскільки не залишили без розгляду позовну заяву, яка підписана особою за відсутності повноважень, та не врахували висновок Верховного Суду, що викладений у постановах від 23.11.2020 у справі № 908/592/19 та від 27.10.2021 у справі № 920/751/20, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

25. У доповненнях на касаційну скаргу Гарантований покупець зауважив, що не змінює підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) та вимоги касаційної скарги (ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог), проте додатково обґрунтовує доводи касаційної скарги, зокрема, зазначає, що:

- суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 74 ГПК України та переклав обов`язок з доказування наявності заборгованості з позивача на відповідача, фактично використав концепцію негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності; не дослідив наявні в матеріалах справи докази того, що розмір заборгованість, яка визначена судом не відповідає фактичним розрахункам між сторонами спору;

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму статті 534 ЦК України і не обґрунтував відхилення аргументів Гарантованого покупця щодо неправомірності та невідповідності умовам договору повідомлень про черговість зарахування коштів, що направлялись позивачем на адресу відповідача;

- суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму статті 631 ЦК України, відповідно до якої право на проведення зарахувань, передбачене умовами договору, може бути реалізовано лише під час дії договору, а не поза межами такого строку;

- суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини першої статті 99 ГПК України, оскільки безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи;

- суд апеляційної інстанції порушив норму частини першої статті 269 ГПК України і не врахував висновок, що викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №916/2187/18 щодо її застосування, оскільки залишив без розгляду клопотання Гарантованого покупця про залучення доказів від 08.06.2021 та від 09.06.2021, хоча жодна з норм чинного ГПК України не передбачає право апеляційного господарського суду на встановлення строків для подання клопотань та заяв, а встановлення таких строків є обмеженням доступу до правосуддя та права на апеляційне оскарження. Суд апеляційної інстанції безпідставно не дослідив додатково подані докази погашення боргу, які датовані 23.04.2021 та 05.05.2021, тобто після спливу строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження;

- суди допустили порушення норм процесуального права (норми статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України) щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів, аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовної заяви у даній справі.

Виклад позиції інших учасників справи

26. Кабінет Міністрів України у відзиві на касаційну скаргу просив прийняти законне та обґрунтоване рішення, посилаючись на те, що органам державної влади заборонено втручатися у господарські відносини підприємств.

27. Енергоатом у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на те, що:

- для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, яка переглядається;

- у справі, що переглядається, та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку;

- висновки у зазначених справах не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у даній справі.

Позиція Верховного Суду

28. Верховний Суд, перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

29. Вирішуючи питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, яка визначає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу, Верховний Суд виходить з того, що дана норма диспозитивна і в договорі сторони можуть відступити від цих положень та врегулювати свої відносини на власний розсуд. Окрім того, інша черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням може бути встановлена закон.

30. Як встановили суди, у пункті 6.4 договорів сторони обумовили порядок у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання, відповідно до якого Енергоатом і проводив зарахування. Ця умова договору оспорювалася Гарантійним покупцем в судовому порядку. У постанові від 20.01.2022 у справі № 910/772/21 Верховний Суд погодився з висновками судів, що ця умова відповідає положенням статті 534 ЦК України, не суперечить вимогам закону.

31. Аргументи скаржника щодо неправильного застосування судами норми статті 534 ЦК України та необхідності врахування висновку Верховного Суду, що можливість застосування положень цієї статті безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання, і це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може, відхиляються, оскільки, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, у цих справах сторони у договорі, керуючись принципом свободи договору, не визначали умови черговості розподілу отриманих коштів.

32. У постановах, на які посилається скаржник, Верховний Суд вирішував питання щодо застосування норми статті 534 ЦК України, якщо інше не передбачено договором. Натомість, у справі, яка переглядається, сторони визначили інший порядок, якого, як встановили суди, Енергоатом дотримався. Гарантійний покупець не скористався своїм правом, що передбачено пунктом 6.8 договору, щодо звернення до позивача з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої позивачем суми штрафу/пені, а заперечував проти проведення такого зарахування взагалі, як такого, що не відповідає чинному законодавству, договірним зобов`язанням та фактичним розрахункам. Такі заперечення були безпідставними, про що правильно зауважив суд апеляційної інстанції.

33. Висновки судів щодо застосування норми статті 534 ЦК України є правильними і не суперечать висновку Верховного Суду у постановах, на які посилається скаржник, оскільки були зроблені, виходячи з інших фактичних обставин.

34. Верховний Суд також вважає безпідставними та необґрунтованими посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій не прийняли акти звірки взаєморозрахунків, податкові накладні, як належні докази у справі, оскільки в цій частині аргументи скаржника фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, а відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Окрім того, скаржник в касаційній скарзі визначив, що підставою касаційного оскарження судових рішень є виключно пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, і не вказував, що підставою касаційного оскарження судових рішень також є пункт 4 частини другої статті 287, частина третя статті 310 цього Кодексу.

36. Аргументи скаржника щодо необхідності врахування постанов, в яких зроблено висновки, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, а податкова накладна, дані бухгалтерського обліку визнаються доказами у справі на підтвердження факту здійснення господарської операції, відхиляються, оскільки висновки судів у справі, що розглядається, не суперечать таким висновкам Верховного Суду.

37. Акт звірки взаєморозрахунків, що відображає дані в бухгалтерському обліку за звітний період, зокрема, находження коштів та суми зобов`язання, є належним письмовим доказом, яким сторона може підтверджувати свої вимоги або заперечення. Водночас відповідно до частини другої статті 86 ГПК України такий доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

38. Спір щодо розміру зобов`язання, яке виникло у Гарантованого покупця за актами приймання-передачі, та суми коштів, що надійшли на рахунки Енергоатома, що відображено в акті звірки, в податкових накладних між сторонами відсутній, а існують розбіжності виключно з тих підстав, що частину коштів Енергоатом зарахував в погашення пені, що й вплинуло на розмір загальної заборгованості. Ні акт звірки взаєморозрахунків, ні податкові накладні це питання не регулюють. У постановах, на які посилається скаржник, не вирішувалося питання щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням відповідно до статті 534 ЦК України та умов договору, що є ключовим у цій справі. За наведених обставин, відсутні підстави для врахування відповідних висновків, на які посилається скаржник.

39. Аргументи скаржника щодо неправильного застосування норми статті 231, частини другої статті 343 ГК України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", Верховний Суд відхиляє, оскільки суди встановили, що у пункті 6.2 договорів сторони погодили і розмір (подвійна облікова ставка НБУ), базу (прострочення відповідного платежу згідно з 4.3.2., 4.3.3., 4.3.4. цього договору) нарахування пені, тому обґрунтовано, встановивши факт прострочення, дійшли висновку щодо стягнення пені. Висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосується випадків, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, тому підстави для їх врахування при вирішенні цього спору відсутні.

40. Аргументи скаржника щодо порушення судами норми пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України, яка визначає, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, колегія суддів Верховного Суду відхиляє, оскільки суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, встановив, що позов підписаний Зоріним М.О., який відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру від 14.07.2020 має право вчиняти дії від імені Енергоатом в порядку самопредставництва у судах; на дату підписання та подання позовної заяви до суду є генеральним директором, а не виконуючим обов`язки, ВП "Енергоатом-Трейдинг" ДП "НАЕК "Енергоатом" на підставі наказу від 27.07.2020 № 753-к.

41. Відповідно до частини першої та четвертої статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

42. Суд першої інстанції, встановивши відповідні обставини дійшов висновку, що Зорін М.О. уповноважений діяти від імені позивача в порядку самопредставництва без додаткового уповноваження (довіреності), на підставі витягу з Єдиного державного реєстра. Такі висновки є правильними, і не суперечать висновку Верховного Суду, що для визнання особи такою, що діє у порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження. У цих справах Верховний Суд не розглядав питання можливості подання лише витягу з Єдиного державного реєстра для підтвердження особи діяти від імені юридичної особи в порядку самопредставництва.

43. Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості про керівника відокремленого підрозділу: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата народження, дата призначення та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи (частина друга статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

44. Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

45. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що Зорін М.О., як керівник відокремленого підрозділу, мав право підписувати позов від імені юридичної особи в порядку самопредставництва.

46. Інші доводи касаційної скарги та доповнення до неї щодо порушення норм процесуального права висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Окрім того, такі доводи не охоплюється визначеною скаржником підставою касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України), а суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 300 ГПК України).

47. Відповідно до положень частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

48. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

49. Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання Гарантованого покупця про передачу справи на Велику Палату Верховного Суду, оскільки таке клопотання не містить належного обґрунтування існування правової проблеми, а фактично зводиться до незгоди з висновками судів, зробленими за результатами вирішення спору у цій справі. Питання, викладені в клопотанні, колегія суддів вирішила під час розгляду цієї справи відповідно до її повноважень з огляду на встановлені обставини справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

51. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

52. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі вимог та доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування, тому касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат

53. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про передачу справи № 910/11610/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко