ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

13.06.2022м. ДніпроСправа № 904/1435/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро»

про вжиття заходів забезпечення позову,

подану до пред`явлення позову, та додані до неї матеріали,

особи, які можуть отримати статус учасника у справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро»

відповідач Фермерське господарство «Дніпро»

Суддя Дупляк С.А.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» (далі - заявник) звернулося до господарського суду із заявою від 07.06.2022 за вих. № б/н про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на рухоме та нерухоме зокрема, але не виключно на грошові кошти, в межах суми заборгованості, що становить 40.178.583,90 грн, що належать Фермерському господарству «Дніпро» (далі - відповідач) і знаходяться у нього чи інших осіб.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1435/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України 13.06.2022 ухвала постановлена у нарадчій кімнаті за результатами оцінки фактичних обставин справи.

Суд також відзначає, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово подовжувався та триває станом на сьогодні.

Розпорядженням голови Господарського суду Дніпропетровської області №34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" відповідно до ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ та рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду, встановлено в Господарському суді Дніпропетровської області особливий режим роботи суду.

Таким чином, з урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, заяву розглянуто у розумні строки (протягом трьох робочих днів з моменту її надходження), ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

1. Між заявником та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № ФК 060121Д від 06.01.2021 (далі договір 1).

06.01.2021 заявник надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 24.071.721,20 грн шляхом їх перерахування на рахунок відповідача, що підтвержується платіжними дорученнями № 196 та № 197 від 06.01.2021.

Відповідач частково повернув отримані кредитні кошти за договором 1, а саме перерахував на користь заявника:

50.000,00 грн, що підтдверджується випискою від 17.02.2021;

50.000,00 грн, що підтдверджується випискою від 19.03.2021;

50.000,00 грн, що підтдверджується випискою від 21.04.2021.

Заявник наголосив, що на дату подання до суду даної заяви загальна заборгованість відповідача перед заявником складає 25.164.488,93 грн, з яких 24.061.780,30 грн основної заборгованості, 1.102.708,63 грн процентів, нарахування яких передбачено п. 3.2 договору 1 та 240.717,20 грн комісії, нарахування якої відбулося на підставі п. 4.1 договору 1.

Оскільки відповідач допустив прострочку виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів заявником нараховано штраф у розмірі 1.199.346,33 грн.

З огляду на прострочку виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів позивач нарахував пеню у розмірі 870.357,42 грн.

Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача за договором 1, з урахуванням процентів, комісії та штрафних санкцій (штраф, пеня) становить 27.474.909,80 грн.

2. Між заявником та відповідачем був укладений договір про надання фінансового кредиту № ФК 060121Д/2 від 06.01.2021 (далі договір 2).

06.01.2021 заявник надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 14.452.015,59 грн шляхом їх перерахування на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 195 від 06.01.2021.

Заявник наголосив, що на дату подання до суду даної заяви загальна заборгованість відповідача перед заявником за договором 2 складає 11.163.298,00 грн, з яких 10.544.600,54 грн основної заборгованості, 618.697,52 грн процентів, нарахування яких передбачено п. 3.2 договору 2 та 144.520,16 грн комісії, нарахування якої відбулося на підставі п. 4.1 договору 2.

Оскільки відповідач допустив прострочку виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів заявником нараховано штраф у розмірі 525.453,48 грн.

З огляду на прострочку виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів позивач нарахував пеню у розмірі 380.935,89 грн.

Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача за договором 2, з урахуванням процентів, комісії та штрафних санкцій (штраф, пеня) становить 12.703.629,10 грн.

Загальна заборгованість відповідача перед заявником за двома договорами складає 40.178.583,90 грн.

Заявник стверджує, що грошове зобовязання відповідача перед заявником є значним, а посадові особи відповідача ухиляються від будь-якого контакту та не реагують на численні звернення заявника. Крім цього, заявник наголошує, що наявного заставного майна об`єктивно недостатньо для задоволення вимог кредитора.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо відповідача від 17.05.2022, у власності відповідача є об`єкт нерухомого майна: господарські будівлі: адмінбудинок, А-1, загальною площею 164,7 кв. м, прохідна, В-1, загальною площею 22,3 кв. м, гараж Г-1, загальною площею 946,1 кв.м, Ангар, Д-1, загальною площею 669,6 кв.м, огорожа, 24, 27, 28, Мостіння, І, за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, село Івано-Яризька, вулиця Робоча, 2-Г. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 56.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

Як зазначає позивач, сумарна заборгованість відповідача перед заявником за двома договорами про надання фінансового кредиту складає 40.178.583,90 грн.

Відтак, господарський суд встановив, що з урахуванням предмету потенційних позовних вимог, у випадку задоволення позову у даній справі, у відповідача виникне обов`язок щодо сплати позивачу грошових коштів в сумі 40.178.583,90 грн.

Господарський суд бере до уваги, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Судом при вирішенні заяви позивача про забезпечення позову встановлено:

Договір 1 та договір 2 укладено 06.01.2021;

Строк виконання договору 1 та договору 2 настав 15.12.2021;

Загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів за договором 1 складає 24.071.721,20 грн;

У період з 17.02.2021 по 21.04.2021 відповідач частково (у розмірі 150.000,00 грн з 24.071.721,20 грн) погасив заборгованість за договором 1 і після 21.04.2021 жодних оплат за договором 1 не здійснював;

Загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів за договором 2 складає 14.452.015,59 грн;

Жодних оплат з метою погашення заборгованості за договором 2 відповідачем здійснено не було.

Отже, з матеріалів заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що такі дії можуть вказувати на недобросовісне ставлення відповідача до взятих на себе зобов`язань, які виникли на підставі договору 1 та договору 2.

Також суд встановив, що згідно з наданими Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 17.05.2022 в оренді позивача перебувають земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім цього, у власності відповідача знаходиться адмінбудинок, загальною площею 164,7 кв.м, процент зношеності якого складає 20 %.

З метою забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу.

У випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Отже, накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, а також від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 і від 15.06.2021 у справі № 757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Оцінивши фактичні обставини справи, враховуючи значний розмір заявленої до стягнення суми, суд вважає, що доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача є обґрунтованими, оскільки такий вид забезпечення позову по-перше, спроможний забезпечити виконання судового рішення в разі задоволення позову; по-друге, є адекватним, оскільки цілком відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається; по-третє, вказаний захід забезпечення позову, в разі його вжиття судом, не порушуватиме прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу; по-четверте, невжиття судом зазначеного заходу забезпечення позову може призвести (у разі задоволення позову) до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, що є недопустимим, зважаючи на вищевикладену позицію ЄСПЛ.

До того ж, накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборона вчиняти певні дії щодо цього майна не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його прав на володіння та користування його рухомим та нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Немає підстав вважати, що застосування заявлених заходів забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки рухоме та нерухоме майно, зокрема, але не виключно грошові кошти, залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20.

Беручи до уваги усе викладене у сукупності, господарський суд вважає, що запропоновані заходи забезпечення позову є адекватними та цілком співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки: наявний прямий зв`язок між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору (стягнення грошових коштів); вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та у разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, тоді як невжиття зазначених заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Запропоновані заходи не позбавляють відповідача права власності на його майно, але попереджають дії відповідача щодо зменшення кількості майна. Арешт коштів та майна не призведе до погіршення фінансового стану відповідача та не спричинить припинення господарської діяльності, але виключно обмежить право неконтрольованого розпорядження коштами та майном. Заходи забезпечення позову попереджають ймовірні дії відповідача щодо штучного зменшення залишку коштів на рахунках в банках, виведення коштів (оборотів) з рахунків, з метою ухилення від виконання зобов`язань; будуть стимулювати відповідача до виконання зобов`язань належним чином; не спричинять виникнення збитків у відповідача, оскільки арешт накладається виключно в межах суми боргу.

Відтак, заявлені заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними позовним вимогам, а вжиття заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав учасників справи, що відповідає правовій природі забезпечення позову.

Заходи зустрічного забезпечення господарський суд станом на 13.06.2022 вважає за доцільне не застосовувати.

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» від 07.06.2022 за вих. № б/н про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, зокрема, але не виключно на грошові кошти, в межах суми заборгованості, що становить 40.178.583,90 грн (сорок мільйонів сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят три грн 90 коп), яке належить Фермерському господарству «Дніпро» (51010, Дніпропетровська область, Царичанський район, село Бабайківка, вулиця Українська, будинок 38; ідентифікаційний код 24608019) і знаходиться у нього чи інших осіб.

Заходи зустрічного забезпечення не застосовувати.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Капітал-Дніпро» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Глинки, 7; ідентифікаційний код 35740385).

Боржник: Фермерське господарство «Дніпро» (51010, Дніпропетровська область, Царичанський район, село Бабайківка, вулиця Українська, будинок 38; ідентифікаційний код 24608019).

Ухвала як виконавчий документ підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (13.06.2022) та підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її прийняття, тобто до 14.06.2025.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя С.А. Дупляк