ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа№ 911/3616/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

від ТОВ "Альтера Фінанс": Кучерявий Д.В. - ордер серії АІ №1205388 від 24.05.22

від Національного банку України: Звада Р.В. в порядку самопредставництва

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року

у справі № 911/3616/21 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс"

до Акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ТОВ "Альтера Фінанс" звернулось до господарського суду Київської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" у зв`язку із нездатністю останнього погасити наявну у нього заборгованість у розмірі 68 700 000,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви ініціюючий кредитор посилається на невиконання боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів перед ТОВ "Хімреактив" в чистині погашення заборгованості у розмірі 65 700 000,00 грн., а також на наявність у боржника заборгованості у розмірі 3 000 000,00 грн. перед ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" на підставі договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, право вимоги за якими в подальшому перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс".

За твердженням заявника, станом на дату подання даної заяви боржник не сплатив наявну у нього заборгованість перед ТОВ "Альтера Фінанс", а тому наявні підстави для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Також, у порядку абз. 2 п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), заявником запропоновано кандидатуру арбітражного керуючого Прядка А.М. (свідоцтво №973 від 21.05.2013) для виконання повноважень розпорядника майна, яким, в свою чергу, надано суду заяву про участь у даній справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.12.2021 року заяву ТОВ "Альтера Фінанс" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" прийнято та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 22.12.2021 року.

За наслідками розгляду в підготовчому засіданні поданої заяви ухвалою суду від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21 відкрито провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", визнано грошові вимоги ТОВ "Альтера Фінанс" до боржника на суму 68 700 000,00 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Прядку А.М., вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Національний банк України (далі - НБУ) звернувся безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Альтера Фінанс" у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

В обґрунтування поданої апеляційної скарги НБУ посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 року апеляційну скаргу Національного банку України передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Грек Б.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3616/21 за заявою ТОВ "Альтера Фінанс" до АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" про банкрутство.

24.01.2022 року супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/3616/21 від 24.12.2022 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/3616/21.

У зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 року для розгляду справи №911/3616/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 03.03.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Через військову агресію Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з чим для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу у період воєнного стану судове засідання з розгляду справи №911/3616/21, призначене на 03.03.2022 року, не відбулось.

Разом з тим, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки ухвалою суду від 12.04.2022 року призначено справу до розгляду на 26.05.2022 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду засобами електронного зв`язку від представників ТОВ "Альтера Фінанс" та АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 26.05.2022 року за усним клопотанням представника скаржника відкладено розгляд справи на 16.06.2022 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Прядко А.М. в судове засідання 16.06.2022 року не з`явився, надіславши до його початку клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники боржника в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи боржник повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали від 25.06.2022 про відкладення розгляду справи на офіційну електронну адресу у відповідності до ч. 6 ст. 120 ГПК України, докази чого долучено судом до матеріалів справи.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги належне повідомлення боржника та розпорядника майна боржника про судове засідання, а також подання боржником відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія дійшла висновку провести розгляд справи без їх участі за наявними у справі доказами.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Альтера Фінанс" у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Представник ТОВ "Альтера Фінанс" в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення,а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

16.06.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників ініціюючого кредитора та скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову відкритті провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", з огляду на наступне.

Щодо права Національного банку України на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду від 22.12.2021 у справі №911/3616/21.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Статтею 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього суду; вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

При цьому "право на суд" та право на "доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та КУзПБ.

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу І, главі 1 розділу ІV ГПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у господарському судочинстві.

Частина перша статті 254 ГПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в ГПК України, ані в Законі про банкрутство (до 21.10.2019), КУзПБ (з 21.10.2019), однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство, викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.07.2020 року у справі №910/4475/19, від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14.

Водночас, особи, які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на такі судові рішення, нарівні з іншими учасниками відповідної справи. Однак на відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Отже при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 258, 259 ГПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №908/1083/19, від 25.06.2020 у справі №916/1965/13).

Якщо ж при цьому судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України (правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.08.2019 року у справі № 62/112 та в подальшому знайшов своє відображення, в тому числі, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2021 року у справі №910/17428/19).

За статтею 1 КУзПБ сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут); забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічна норма також міститься у статті 572 ЦК України.

Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частина 3 ст. 590 ЦК України встановлює, що у разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою .

Аналогічні положення містить стаття 20 Закону України "Про заставу".

Частинами першою, другою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

При цьому, судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 21.11.2019 року у справі №925/1205/15, від 16.08.2018 року у справі №916/1950/16, від 13.06.2018 року у справі №914/355/17 та від 17.04.2018 року у справі №904/6950/17, про те, що сукупний аналіз положень Закону про банкрутство, а також положень частини другої статті 33 Закону України "Про іпотеку" дають підстави вважати, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство права забезпеченого кредитора можуть вважатися порушеними, оскільки після порушення провадження у справі про банкрутство пред`явлення забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та в межах провадження у справі про банкрутство, тому забезпечені кредитори набувають статусу учасника провадження у справі про банкрутство з моменту порушення такого провадження, а відтак, набувають і процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Відповідно до висновків про застосування норми права, викладених Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суд у постанові від 22.10.2019 року у справі №910/11946/18, визначені Законом про банкрутство наслідки, що настають з моменту порушення справи про банкрутство, полягають, зокрема, в обмеженні прав заставодержателя майна боржника вільно обирати способи та процедуру звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно, а також в особливостях задоволення вимог забезпечених кредиторів до боржника - лише в порядку, передбаченому Законом про банкрутство, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Питання особливого правового захисту прав забезпеченого кредитора знаходило своє відображення у Законі про банкрутство на всіх стадіях процедури банкрутства.

Відповідно до статті 23 Закону про банкрутство забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є не забезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Норма статті 23 Закону про банкрутство текстуально відтворена в КУзПБ, а саме: частина восьма статті 45 КУзПБ встановлює, що розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Отже, з моменту введення в дію КУзПБ правове регулювання статусу забезпеченого кредитора, зокрема в частині порядку набуття ним статусу учасника (сторони) у справі про банкрутство, не змінилося.

Тобто наявність забезпечення виконання грошового зобов`язання у вигляді застави/іпотеки надає такій особі (статус кредитора якої ще не підтверджено) певні особливості у статусі і обсязі протягом процедур банкрутства порівняно з іншими кредиторами боржника.

За вказаних обставин, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство має наслідком зміну порядку задоволення вимог заставодержателя майна боржника, у зв`язку з чим є судовим рішенням, яке ухвалено про права та інтереси цієї особи, що надає заставодержателю права заперечувати у підготовчому засіданні відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з наділенням у такому разі заставодержателя процесуальними правами учасника у справі про банкрутство - щодо подання клопотань, надання доказів тощо, а відповідно, і процесуальним правом на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство у розумінні частини першої статті 254 ГПК України. Такий висновок про застосування норми права міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 року у справі №910/4475/19 та ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють питання застави та відповідних прав (ЦКУ, Закон України "Про заставу", Закон України "Про іпотеку").

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наявних у справі документів судом апеляційної інстанції встановлено, що між НБУ та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (позичальник) укладено низку кредитних договорів для підтримки ліквідності, а саме: Генеральні кредитні договори про надання стабілізаційного кредиту №44 від 16.02.2015 року та №47 від 17.06.2015 року про надання позичальнику стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Генеральними кредитними догодами №44 від 16.02.2015 року та №47 від 17.06.2015 року між НБУ та АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" укладено відповідні договори застави корпоративних прав на частку в статутному капіталі юридичної особи від 16.02.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №749, та від 17.06.2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №2925.

Оскільки ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, НБУ звернулось до суду першої інстанції із заявою про визнання його грошових вимог до АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та включення їх до реєстру як таких, що забезпечені заставою майна боржника.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вимоги НБУ до АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" у даній справі мають статус забезпечених на підставі договорів застави, а отже Національний банк України є заставним кредитором боржника, що свідчить про наявність у нього права на оскарження ухвали господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, 21.04.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.

З поданої ТОВ "Альтера Фінанс" заяви на предмет обґрунтованості вимог заявника щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" вбачається, що вказана заява складається з двох частин заборгованості боржника:

- 65 700 000,00 грн. за договором купівлі-продажу цінних паперів, укладеного між боржником, як покупцем, та ТОВ "Хімреактив", право вимоги за якою в подальшому перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс" на підставі договорів відступлення прав вимоги;

- 3 000 000,00 грн. за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, укладеного між боржником, як позичальником, та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", право вимоги за якою в подальшому також перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс" на підставі договору відступлення прав вимоги.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27.06.2008 року між ТОВ "Хімреактив" (надалі - продавець) та ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - покупець) укладено договір №Б-183/1 купівлі-продажу цінних паперів (надалі - договір №Б-183/1), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, визначених цим договором, наступні цінні папери (надалі - ЦП):

Вид ЦПАкції прості
Форма випуску ЦПІменні
Форма існування ЦПБездокументарна
Емітент ЦПВідкрите акціонерне товариство "Стахановський вагонобудівельний завод"
ISIN ЦПUA
код ЄДРПОУ емітента ЦП00210890
Номінальна вартість одного ЦП1,05 грн. (одна грн. 05 коп.)
Кількість ЦП2994667 шт. (два мільйони дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі шістсот шістдесят сім) шт.
Загальна номінальна вартість ЦП3144400,35 грн. (три мільйони сто сорок чотири тисячі чотириста грн. 35 коп.)
Загальна вартість ЦП65865330,00 грн. (шістдесят п`ять мільйонів вісімсот шістдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 00 коп.)
Пунктом 2.1. договору №Б-183/1 передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити на банківський рахунок продавця загальну суму договору, вказану в п.1.2. даного договору, в строк не пізніше "30" червня 2008 року, але не раніше поставки цінних паперів, зазначених в п. 1.1. цього договору.

Згідно із п. 1.2. договору №Б-183/1, загальна вартість ЦП (сума цього договору) становить 65 865 330,00 грн. (шістдесят п`ять мільйонів вісімсот шістдесят п`ять тисяч триста тридцять гривень 00 коп.), без ПДВ.

Пунктом 3.1. договору №Б-183/1 визначено, що сторони не пізніше 30 червня 2008 року здійснюють переоформлення прав власності на ЦП, що є предметом даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору №Б-183/1, поставка цінних паперів, що є предметом даного договору, здійснюється в межах депозитарної системи України.

На підставі акту прийому-передачі цінних паперів від 27.06.2008 року, продавець передав, а покупець прийняв цінні папери, що є предметом даного договору.

За твердженням заявника, покупець виконав свої зобов`язання щодо оплати грошових коштів за передані ЦП лише частково і станом на 14.06.2018 року заборгованість ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за договором №Б-183/1 складала 65 710 730,00 грн.

В подальшому, 14.06.2018 року між ТОВ "Хімреактив" (надалі - ТОВ "Хімреактив" або первісний кредитор), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - новий кредитор) та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" було укладено договір №01/06/2018 про відступлення права вимоги (надалі - договір відступлення).

За умовами п. 1.1. договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно із договором №Б-183/1 від 27.06.2008 р. (надалі - основний договір), укладений між первісним кредитором та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" в сумі основного боргу 65 710 730 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять гривень) 00 копійок.

Пунктом 2.1. договору відступлення визначено, що незалежно від виконання боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 65 710 730 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять гривень) 00 копійок.

Крім того, 04.12.2018 між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" укладено додаткову угоду, відповідно до змісту якої сторони змінили строк сплати заборгованості за договором №Б-183/1, а саме ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" зобов`язалось повернути ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" заборгованість до 31.12.2019 року.

Окрім наведеного, як зазначає заявник і не заперечує боржник, після укладення договору відступлення прав вимоги заборгованість за договором купівлі-продажу №Б-183/1 боржником була частково погашена в сумі 10730,00 грн., внаслідок чого загальна заборгованість боржника за договором №Б-183/1 купівлі-продажу цінних паперів склала 65 700 000,00 грн.

22.10.2019 року між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - позикодавець) та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - позичальник) було укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №2019/193-р (надалі - договір №2019/193-р), згідно п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець зобов`язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (надалі по тексту - фінансова допомога) у визначений даним договором строк.

Згідно із п. 1.2. договору №2019/193-р, фінансова допомога надається у розмірі 3 000 000 (три мільйони гривень) 00 копійок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Пунктом 1.3. договору №2019/193-р передбачено, що фінансова допомога надається терміном до 01 жовтня 2020 року включно. Вказаний в цьому пункті строк може бути продовжений або скорочений за згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Також, п. 1.5. договору №2019/193-р сторони узгодили обов`язок позичальника повернути суму фінансової допомоги в повному обсязі до 01.10.2020 р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця.

Позикодавець виконав свої зобов`язання та перерахував на розрахунковий рахунок позичальника суму грошових коштів в розмірі 3 000 000,00 грн., що підтверджується доданою до заяви копією платіжного доручення №3126 від 20.12.2019 року.

Поряд із наведеним, 05.10.2020 року сторони зазначеного договору уклали додаткову угоду, якою змінили п.1.5. договору №2019/193-р, встановивши обов`язок позичальника повернути фінансову допомогу до 31.08.2021 року.

Разом із тим, як зазначає кредитор, позичальник умови договору №2019/193-р в частині повернення фінансової допомоги у встановлені строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по договору №2019/193-р в розмірі 3 000 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів заяви та встановлено судом, в 2021 році між AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" проведено звірку розрахунків, підписано та скріплено відтисками печаток товариств відповідний акт, з якого вбачається, що станом на 01.01.2021 року заборгованість AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за вищевказаними договорами складає 68 700 000,00 грн.

В подальшому, 23.07.2021 року між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", як первісним кредитором, та ТОВ "Альтера Фінанс", як новим кредитором, укладено договір №01 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договорами (надалі - договір відступлення №01), згідно із п.1.1.1 якого боржником, право вимоги до якого відступаються за цим договором, є АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (ідентифікаційний код юридичної особи 05407737).

Відповідно до п. 1.1.3 договору відступлення №01, під договорами, право вимоги за якими відступається новому кредитору, слід розуміти:

- договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №2019/193-р від 22.10.2019 р.;

- договір №Б-183/1 від 27.06.2008 р., право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №01/06/18 про відступлення права вимоги від 14.06.2018 р., укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором.

Пунктом 1.1.4 договору відступлення №01 визначено, що право вимоги - право грошової вимоги первісного кредитора до боржника за договорами, що визначені п. 1.1.3 цього договору зі сплати заборгованості за ними, строк платежу за якими настав, а також інші права вимоги за цими договорами.

Відповідно до умов п. 2.1. договору відступлення №01, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Пунктом 2.2. договору відступлення №01 передбачено, що розмір заборгованості боржника станом на день підписання сторонами цього договору становить:

- за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №2019/193-р від 22.10.2019 р. складає 3 000 000 (три мільйони) гривень;

- за договором №Б-183/1 від 27.06.2008 р., право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №01/06/18 про відступлення права вимоги від 14.06.2018 складає 65 700 000 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно із п. 3.1.3 договору відступлення №01, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання договору уповноваженими представниками сторін та акту приймання-передачі оригіналів правовстановлюючих документів, після чого новий кредитор набуває право вимоги по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за договорами, що визначені п. 1.1.3 цього договору. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі без виключення інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав або виникнуть в майбутньому на підставі договорів.

За результатами підписання договору відступлення №01, 23.07.2021 року між ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", як первісним кредитором, та ТОВ "Альтера Фінанс", як новим кредитором, було підписано Акт приймання-передачі правовстановлюючих документів, на підставі якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв оригінали правовстановлюючих документів, а також Акт приймання-передачі вимоги до боржника.

Виходячи із вищенаведених обставин, посилаючись на наявність у AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" заборгованості перед ТОВ "Альтера Фінанс" у зв`язку із неналежним виконанням вищенаведених зобов`язань за договорами на загальну суму 68 700 000,00 грн., заявник звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника - AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Боржник, в свою чергу, у відзиві на зазначену заяву підтвердив наявність невиконаних ним зобов`язань за вищенаведеними договорами на суму 68700000,00 грн. та відповідно - наявність заборгованості перед заявником на зазначену суму.

Відкриваючи провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі виходив з обґрунтованості вимог заявника на суму 65 700 000,00 грн. та визнанням таких вимог боржником, відсутністю в матеріалах справи доказів, які б свідчили про можливість боржника здійснити погашення підтвердженої документально заборгованості, а також не встановленням у підготовчому засіданні підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", визначених ч. 6 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Поряд із наведеним судом в ухвалі було також зазначено, що незважаючи на те, що заборгованість у розмірі 3 000 000,00 грн. за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №2019/193-р (зі змінами) від 22.10.2019 року не є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки виникла після 12.03.2020 року, тобто в період дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, дані вимоги кредитора також були визнані судом через те, що вказана заборгованість документально підтверджена, визнана боржником і станом на дату проведення судового засідання не погашена.

Однак, переглядаючи в апеляційному порядку законність прийняття даної ухвали, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

На переконання колегії суддів, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Суд також зауважує, що провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Згідно з частиною 2 ст. 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор.

Частинами першою, другою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. До заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

За змістом частини першої статті 35 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Відповідно до частин 1-5 ст. 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. У разі якщо до господарського суду до дня підготовчого засідання надійшло кілька заяв і одна з них прийнята судом до розгляду, інші ухвалою господарського суду приєднуються до матеріалів справи і розглядаються одночасно. У разі визнання вимог заявника необґрунтованими господарський суд оцінює обґрунтованість вимог інших заяв кредиторів, приєднаних до матеріалів справи, і вирішує питання про відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому цією статтею. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Поряд з цим, у силу частини восьмої статті 39 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед іншого, зазначається про введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, стадія відкриття провадження у справі про банкрутство має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

За таких обставин, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 року у справі № 904/3251/20).

Тож, важливим питанням при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

Колегія суддів зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №918/420/16 та в низці постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах про банкрутство).

Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.

При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 року у справі №911/2043/20.

Таким чином, для належного відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, суд має ретельно перевірити заяву ініціюючого кредитора та додані до неї документи на предмет відповідності вимогам Кодексу України з процедур банкрутства та інших нормативно-правових актів з метою встановлення на підставі належних та допустимих доказів наявності заборгованості боржника та неможливості виконання боржником грошових зобов`язань і постановити таку ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, яка має бути обґрунтованою та мотивованою, де будуть встановлені всі ознаки неплатоспроможності боржника.

Так, у даній справі №911/3616/21 ТОВ "Альтера Фінанс" ініціювало питання відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" з підстав, зокрема, наявності у боржника заборгованості за Договором №Б-183/1 купівлі-продажу цінних паперів, яку останній неспроможний погасити, при цьому частина боргу за твердженням кредитора, була погашена.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав відкриття провадження у справі, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27.06.2008 року між ТОВ "Хімреактив" (надалі - продавець) та ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - покупець) укладено договір №Б-183/1 купівлі-продажу цінних паперів (надалі - договір №Б-183/1), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах, визначених цим договором, цінні папери у кількості 2994667 шт. на загальну суму 65 865 330,00 грн.

Пунктом 2.1. договору №Б-183/1 передбачено, що покупець зобов`язаний сплатити на банківський рахунок продавця загальну суму договору, вказану в п.1.2. даного договору, в строк не пізніше "30" червня 2008 року, але не раніше поставки цінних паперів, зазначених в п. 1.1. цього договору.

Сторони не пізніше 30 червня 2008 року здійснюють переоформлення прав власності на ЦП, що є предметом даного договору. (п. 3.1. договору).

Згідно п.3.2. договору №Б-183/1,поставка цінних паперів, що є предметом даного договору, здійснюється в межах депозитарної системи України.

На підставі акту прийому-передачі цінних паперів від 27.06.2008 року, продавець передав, а покупець прийняв цінні папери, що є предметом даного договору.

Отже, з доданих до заяви документів вбачається, що первісно вимоги боржника ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" виникли перед ТОВ "Хімреактив" на підставі укладеного договору купівлі-продажу цінних паперів.

З цього приводу слід зазначити, що згідно за ст. 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" в редакції, чинній на дату укладення такого договору, акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляд дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні", в редакції, чинній на дату укладення договору №Б-183/1, цінні папери, обіг яких дозволено на території України, і цінні папери, на які поширюється дія законів України, можуть випускатися в документарній та бездокументарній формах.

Крім того, статтею 5 цього Закону у наведеній редакції регламентовано питання переходу та реалізації права власності на цінні папери в Національній депозитарній системі, згідно ч.ч. 3,4 якої право власності на цінні папери, випущені в бездокументарній формі, переходить до нового власника з моменту зарахування цінних паперів на рахунок власника у зберігача. Підтвердженням права власності на цінні папери є сертифікат, а в разі знерухомлення цінних паперів чи їх емісії в бездокументарній формі - виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов`язаний надавати власнику цінних паперів. Виписка з рахунку у цінних паперах не може бути предметом угод, що тягнуть за собою перехід права власності на цінні папери.

Таким чином, діючим на дату укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-183/1 законодавством було унормовано механізм та порядок переходу права власності на цінні папери, в тому числі і на акції.

Звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження справі про банкрутство ТОВ "Альтера Фінанс" до заяви було додано лише копію договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-183/1 від 27.06.2008 року, а також копію акту прийому-передачі цінних паперів від 27.08.2008 року.

Разом з тим, маючи обов`язок належними та допустимими доказами довести дійсність та обсяг зобов`язання, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс", останнім не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності права власності ТОВ "Хімреактив" на цінні папери та переходу права власності за цим договором на користь боржника, а відтак і виникнення у нього зобов`язання, зокрема: виписки з реєстру власників іменних паперів або відповідних сертифікатів на підтвердження належності акцій ТОВ "Хімреактив", доказів реєстрації за покупцем - ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" компетентним реєстратором акцій у відповідності до умов п.3.1 договору купівлі-продажу ЦП, а також виписки з реєстру власників іменних паперів або відповідних сертифікатів на підтвердження належності акцій покупцю - ВАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Крім того, як зазначає кредитор у заяві, покупець виконав свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів за передані ЦП лише частково, як наслідок станом на 14.06.2018 року заборгованість ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за договором №Б-183/1 складала 65 710 730,00 грн.

Водночас, до заяви не додано доказів часткової оплати за договором купівлі-продажу на підтвердження виконання цього договору, що ставить під сумнів реальність даного договору та відповідних зобов`язань боржника.

В подальшому, як встановлено судом, 14.06.2018 між ТОВ "Хімреактив" (надалі - ТОВ "Хімреактив" або первісний кредитор), ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (надалі - новий кредитор) та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" було укладено договір №01/06/2018 про відступлення права вимоги (надалі - договір відступлення), за умовами п. 1.1. якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе належне первісному кредитору право вимоги згідно із договором №Б-183/1 від 27.06.2008 р. (надалі - основний договір), укладений між первісним кредитором та ПАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" в сумі основного боргу 65 710 730 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять гривень) 00 копійок.

Пунктом 2.1. договору відступлення сторонами визначено, що незалежно від виконання боржником його обов`язків перед новим кредитором, за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор розраховується з первісним кредитором в розмірі основного боргу боржника - 65 710 730 (шістдесят п`ять мільйонів сімсот десять тисяч сімсот тридцять гривень) 00 копійок.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що новий кредитор зобов`язується до 31.12.2018 закрити заборгованість, вказану у п. 2.1. Договору.

Однак, крім самого договору про відступлення права вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника кредитором не додано та матеріали справи не містять доказів оплати ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" суми відступленого на його користь права вимоги у відповідності до пунктів 2.1., 2.2. Договору.

Окрім наведеного, як зазначає заявник і не заперечує боржник, після укладення договору відступлення прав вимоги заборгованість за договором купівлі-продажу №Б-183/1 боржником була частково погашена в сумі 10730,00 грн., внаслідок чого загальна заборгованість боржника за договором №Б-183/1 купівлі-продажу цінних паперів склала 65 700 000,00 грн., разом з тим відповідних доказів часткової оплати за договором купівлі-продажу до заяви також не додано.

Як вбачається із матеріалів заяви та встановлено судом, в 2021 році між AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" проведено звірку розрахунків, підписано та скріплено відтисками печаток товариств відповідний акт, з якого вбачається, що станом на 01.01.2021 року заборгованість AT "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за договором №01/06/2018 про відступлення права вимоги від 14.06.2018 року складає 65 700 000,00 грн.

З цього приводу слід зазначити, що за приписами статті 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Цей перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз викладеного свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання.

За висновками судової колегії, акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2021 року не є майновою дією боржника (така ж позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13), не свідчить про проведення певної господарської операції, оскільки сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; при цьому акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Тобто, саме первинними документами підтверджується заборгованість суб`єкта господарювання, її розмір (або ж рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору - тобто про заборгованість боржника перед кредитором); саме ці докази мають подаватися кредитором для встановлення судом невиконаного зобов`язання боржника та для визнання грошових вимог цього кредитора.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на підтвердження наявності заборгованості боржника перед ТОВ "Альтера Фінанс", ініціюючим кредитором до заяви додано лише договір купівлі-продажу цінних паперів та акт прийому-передачі цінних паперів, договори про відступлення права вимоги від 14.06.2018 року та від 23.07.2021 року, а також акт приймання-передачі правовстановлюючих документів від 23.07.2021 року та акт приймання-передачі права вимоги від 23.07.2021 року.

Інших доказів, в тому числі судових рішень, первинних бухгалтерських документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні) на підтвердження дійсності та обсягу зобов`язання боржника, право вимоги за яким, на думку кредитора, перейшло до ТОВ "Альтера Фінанс", до заяви не долучено, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Виходячи з правової природи правовідносин між боржником та ініціюючим кредитором, в матеріалах справи відсутній відповідний обсяг доказів, які б свідчили про безспірність грошового зобов`язання боржника.

Досліджуючи заяву про відкриття справи про банкрутство колегія суддів також враховує численну практику Верховного Суду з питання надання оцінки обґрунтованості вимог кредитора, згідно яких:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17);

Таким чином, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

При цьому, апеляційним судом враховано, що згідно положень процесуального законодавства, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, тобто збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" перед ТОВ "Альтера Фінанс".

Крім того, стосовно доданого до заяви акту звірки взаємних розрахунків, а також подання відзиву на заяву, в якому боржник підтвердив наявність невиконаних ним зобов`язань за вищенаведеними договорами, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Разом з тим, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.

Отже, дослідивши заяву ініціюючого кредитора та додані до неї докази, здійснивши правовий аналіз підстав виникнення грошових вимог ТОВ "Альтера Фінанс" до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, в даному конкретному випадку у суду апеляційної інстанції, на відміну від місцевого господарського суду, виникають сумніви щодо обґрунтованості кредиторських вимог ТОВ "Альтера Фінанс", мотиви яких викладено судом у мотивувальній частині даної постанови, оскільки наявні в матеріалах справи докази не дозволяють однозначно дійти висновку як стосовно наявності зобов`язання боржника, так і факту належного переходу права вимоги такого зобов`язання на користь ТОВ "Альтера Фінанс".

За вказаних обставин, на заявника таких вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування, але оскільки кредитором жодних додаткових доказів станом на дату проведення підготовчого засідання суду не надано, заявлені вимоги ТОВ "Альтера Фінанс", як підстава для відкриття провадження у справі про банкрутство, визнаються судом апеляційної інстанції недоведеними.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, залишив поза увагою норми законодавства, якими врегульовано обіг цінних паперів, та не врахував наведених вище фактичних обставин справи, які встановлені судом апеляційної інстанції, чим допустив неповне дослідження обставин справи та порушення норм матеріального права.

Поряд із наведеним, судова колегія погоджується з господарським судом Київської області, що заборгованість боржника в розмірі 3 000 000,00 грн. за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 22.10.2019 року №2019/193-р (зі змінами); договором про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договорами від 23.07.2021 року № 01 (в частині вимог за вказаним договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) не є підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Пунктом 1-2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, та протягом 90 днів з дня скасування карантину: не допускається відкриття проваджень у справах про банкрутство боржників - юридичних осіб за заявою кредиторів за вимогами до боржника, що виникли з 12 березня 2020 року.

Відтак, оскільки сторонами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 22.10.2019 року №2019/193-р в редакції додаткової угоди від 05.10.2020 року) погоджено, що позичальник має повернути фінансову допомогу позикодавцю до 31.08.2021 року, заборгованість у розмірі 3 000 000,00 грн. за вказаним договором, яка виникла після 01.09.2021 року не є підставою, в даному випадку, для відкриття провадження у справі про банкрутство в силу прямої вказівки закону.

Таким чином, здійснивши перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувавши наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, проаналізувавши подані заявником та боржником докази та дослідивши всі обставини справи, колегія суддів за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на необґрунтованість заявлених вимог ініціюючого кредитора.

Слід також зазначити, що норми частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство як-то необґрунтованість/непідтвердження вимог ініціюючого кредитора, однак (беручи до уваги визначений частиною першою статті 39 КУзПБ обов`язок суду щодо перевірки обґрунтованості вимог заявника) протилежний підхід, тобто відкриття провадження за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, інших його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства у сфері неплатоспроможності.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Отже, у випадку необґрунтованості/непідтвердження вимог ініціюючого кредитора господарський суд має відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство з посиланням на норму частини шостої статті 39 КУзПБ, яка, з урахуванням концепції недостатньої якості закону, є найбільш близькою за предметом регулювання до сфери спірних правовідносин.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 року у справі №911/2043/20.

На вказані вище обставини, які були встановлені апеляційним судом, суд першої інстанції уваги не звернув, не дотримався вимог КУзПБ та ГПК України щодо перевірки обґрунтованості заявлених вимог, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом надано оцінку доводам скаржника та встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваної апелянтом ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, ухвала Господарського суду Київської області від 22.12.2021 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову відкритті провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Відповідно до ч. 7 ст. 39 КУзПБ, відмова у відкритті провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, за наявності обґрунтованих на те підстав, а також доведеності належними, допустимими, достовірними, вірогідними та достатніми доказами наявності безспірної заборгованості боржника, ТОВ "Альтера Фінанс" не позбавлений права та можливості повторно звернутись до місцевого господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 року у справі №911/3616/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль".

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі та державному реєстратору за місцезнаходженням боржника.

5. Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 22.06.2022 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков