ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/52/22
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І.М.,

Секретар судового засідання Матіяш М. П.

За участю представників відповідача Бойка Р. Б.; Гордія В. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ФОП Лилак Г.М., АДРЕСА_1

до відповідача: ТОВ "Калушторгсервіс", просп. Лесі Українки, буд. 12/204, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77304 про визнання права власності на торгівельний кіоск № 53, розташований за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області та стягнення судових витрат,

встановив, що ФОП Лилак Г. М. звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Калушторгсервіс" про визнання права власності на торгівельний кіоск № 53, розташований за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову вказала на те, що відповідач всупереч вимогам ЦК та ГК України, якими визначено зміст права власності та його непорушність, не будучи ні власником, ні користувачем як земельної ділянки на якій розташовано торгове місце так і самого кіоску, не визнає права власності позивача на торгівельний кіоск № 53, розташований за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області. Крім того, позивач вказала на те, що з кінця 2007 і до цього часу позивачка користується вищевказаним торгівельним кіоском, який придбала за власні кошти, а тому є її власністю, добросовісно за ним слідкує, робить ремонт за особисті кошти. З ТОВ "Калушторгсервіс" ніколи не мала договірних відносин та не має перед ним жодних правових обов"язків, зокрема, щодо передачі ключів та самого торгівельного кіоску, який є її власністю, що підтверджується накладною №12/09 від 12.09.2007 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 12.09.2007.

В судовому засіданні, яке відбулось 12.05.2022 представник позивача вказала на те, що порушене право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, полягає у тому, що відповідач подав позов про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном і зазначений позов був предметом розгляду у справі №909/1022/21.

В підтвердження позовних вимог надала суду копії: паспорта ОСОБА_1 , витягу з Реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 від 17.06.2017 №117, пенсійного посвідчення ОСОБА_1 від 31.03.2016 серія ААІ №190769, ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 02.09.2021 про залишення позову без розгляду у справі № 909/361/21, ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2021 про відкриття провадження у справі № 909/1022/21, позовної заяви ТОВ "Калушторгсервіс" до ФОП Лилак Галини Миколаївни про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном у справі № 909/1022/21, накладної № 12/09 від 12.09.2007, квитанції до прибуткового касового ордера від 12.09.2007, план-схеми земельної ділянки, листа Управління земельних відносин Калуської міської ради від 08.07.2021 № 35/01-29, листа ГУ статистики в Івано-Франківській області б/н від 14.01.2021, докази направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення, копія листа ГУ статистики в Івано-Франківській області від 20.01.2022 № 17-16/73-22.

Відповідач, щодо позову заперечив та вказав на те, що є власником торгових рядів № з/п 1-5, які знаходяться у м. Калуш на вул. Дзвонарській. Зазначені торгові ряди виготовлені самостійно ТОВ "Калушторгсервіс" і наказом від 31.07.2015 № 3 введені в експлуатацію. Вказав також на позицію ВС викладену у постанові від 22.05.2018, що винесена у справі 923/1283/16, зокрема на те, що судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, яке набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач його не визнає чи оспорює. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи, щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

12.05.2022, суд на стадії розгляду справи по суті оголосив перерву до 02.06.2022.

02.06.2022, позивач в судове засідання не з"явилась, представник позивача направила суду заяву про залишення позову без розгляду.

Суд, з урахуванням вимог ст. 226 ГПК України, якою передбачено право позивача подати таке клопотання до початку розгляду справи по суті, відмовив в його задоволенні про що зазначив в протоколі судового засідання від 02.06.2022.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, суд вважає, що в позові слід відмовити.

При цьому суд врахував наступне.

Предметом даного позову є визнання права власності на торгівельний кіоск № 53, розташований за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів в підтвердження тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, законодавець поклав на сторін ( ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (Ст. 77 ГПК України).

З матеріалів справи, зокрема з поданих позивачем накладної № 12/09 від 12.09.2007 та квитанції до прибуткового касового ордера від 12.09.2007, встановлено факт придбання позивачем металевої конструкції, а не факт придбання торгівельного кіоска № 53, розташованого за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області.

Враховуючи викладене та те, що суду не доведено права позивача, як власника на торгівельний кіоск № 53, що розташований за адресою: вул. Дзвонарська в м. Калуші Івано-Франківської області, а відповідно права, яке порушується особою, що його оспорює або не визнає, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України ст. 86, 129, 236-238, 240-241 Господарсько процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.06.2022

Суддя І. М. Скапровська