ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 909/468/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 (головуючий суддя Бойко С. М., судді Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.) та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2021 (суддя Кобецька С. М.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Долинської міської ради Івано-Франківської області

за участю Івано-Франківської обласної прокуратури

про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки,

за участю представників:

прокурора - Шекшеєвої В. С.,

позивача - Малети А. І. (адвокат),

відповідача - Григорського З. М., Федор М. М. (у порядку самопредставництва).

СУТЬ СПОРУ:

1. Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», позивач) та Долинська міська рада Івано-Франківської області (далі - Долинська міськрада, відповідач) 01.07.2005 уклали договір оренди земельної ділянки площею 53,1685 га строком на 10 років. У подальшому договір оренди був продовжений ще на 2 роки.

2. Після закінчення строку дії договору позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки меншої площі. Однак Долинська міськрада відмовила ПАТ «Укрнафта» в укладенні такого договору.

3. Позивач стверджує, що наявні підстави для визнання укладеним договору оренди земельної ділянки площею 15,1993 га, що є частиною земельної ділянки площею 53,1685 га, оскільки ПАТ «Укрнафта» намагалося отримати від відповідача дозвіл на поділ земельної ділянки з метою отримання в оренду земельної ділянки меншої площі, оскільки саме така площа необхідна позивачу для здійснення виробничої діяльності, але Долинська міськрада згоди не надала.

4. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив. Апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишив без змін.

5. ПАТ «Укрнафта» звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

6. Верховний Суд залишив касаційну скаргу без задоволення, виходячи з такого.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

7. У травні 2021 року ПАТ «Укрнафта» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Долинської міськради (з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог) про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки площею 15,1993 га, що є частиною земельної ділянки площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002, для розміщення та обслуговування трьох об`єктів нерухомого майна та 15-ти діючих свердловин, в редакції, викладеній у позовній заяві.

8. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із закінченням 12.11.2017 строку дії договору оренди земельної ділянки від 01.07.2005 № 2/4-1/78-ОР/918/05-ОР (далі - договір оренди земельної ділянки), укладеного між орендодавцем - Долинською міськрадою та орендарем - ПАТ «Укрнафта», позивач впродовж чотирьох років намагається отримати від відповідача дозвіл на поділ земельної ділянки загальною площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002, з метою отримання в оренду земельної ділянки меншої площі - 15,1993 га, оскільки саме така площа необхідна позивачу для здійснення виробничої діяльності - розміщення та обслуговування трьох об`єктів нерухомого майна та 15-ти діючих свердловин, а не площа 53,1685 га.

9. При цьому всі вжиті позивачем заходи виявились безрезультатними, оскільки відповідач згоди на поділ земельної ділянки не надав.

10. Позивач просить суд захистити його порушене право шляхом визнання укладеним в судовому порядку договору оренди земельної ділянки площею 15,1993 га, що є частиною земельної ділянки площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11. Між Долинською міськрадою (орендодавець) та ПАТ «Укрнафта» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002, для обслуговування трьох об`єктів нерухомого майна ВРБ-301, КНС-7 та ГЗНіГ № 2 і 15-ти діючих свердловин: № 358, № 662, № 56-ПД, № 672, № 259, № 661, № 249, № 303, № 213, № 227, № 770, № 909, № 304, № 214, № 902, які знаходяться в м. Долині, строком на 10-ть років (пункти 1, 2, 3, 7 договору).

12. Відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування вказану земельну ділянку, що засвідчено сторонами у підписаному та скріпленому печатками орендодавця та орендаря акті приймання-передачі від 01.07.2005.

13. Додатковою угодою від 15.07.2015 строк дії вказаного договору продовжено на 2 роки.

14. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:029:0002 зареєстрована 14.07.2005.

15. У листі від 31.07.2017 № 11МГВ-2206 ПАТ «Укрнафта» висловило намір про повернення частини земельної ділянки площею 30,703 га за договором оренди земельної ділянки, а також просило надати дозвіл на виготовлення нової технічної документації із землеустрою та укласти новий договір оренди земельної ділянки меншої площі - 15,1993 га.

16. Рішенням Долинської міськради від 17.08.2017 № 843-29/2017 «Про розгляд клопотання ПАТ «Укрнафта» вирішено поновити договір оренди земельної ділянки площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002, на 5 років, зобов`язано ПАТ «Укрнафта» укласти угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки з дати прийняття рішення та провести державну реєстрацію права оренди.

17. Надалі листом від 02.10.2017 відповідач направив позивачу для підписання два примірники додаткової угоди від 02.10.2017 № 2 до договору оренди земельної ділянки.

18. Позивач відхилив оферту відповідача та повернув примірники вказаної додаткової угоди без підпису (лист від 20.10.2017 № 18юр-3086).

19. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 у справі № 910/22048/17, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову Долинської міськради до ПАТ «Укрнафта» про визнання укладеною додаткової угоди № 2 до договору оренди земельної ділянки з підстав закінчення 12.11.2017 строку дії договору та відсутністю вільного волевиявлення орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки, враховуючи приписи статей 319, 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі».

20. 12.11.2017 позивач направив відповідачу акт приймання-передачі земельної ділянки (повернення з оренди) площею 53,1685 га у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки (лист від 10.11.2017 № 11МГВ-3475).

21. Позивач листами від 03.08.2016, від 31.07.2017, від 12.10.2017, від 10.11.2017, від 16.03.2018, від 14.12.2018, від 02.07.2019, від 28.11.2019 повідомляв відповідача про відсутність наміру користуватись земельною ділянкою площею 53,1685 га через те, що на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:029:0002, окрім свердловин позивача, розташовані лінії електропередач Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», болота, чагарники, пасовища, присадибні ділянки, які не використовуються позивачем у господарській діяльності. Водночас просив відповідача надати дозвіл на поділ земельної ділянки та розробку технічної документації із землеустрою з метою укладання договору оренди земельної ділянки меншої площі.

22. У відповідях на вказані листи від 02.11.2017, від 24.11.2017, від 16.04.2018, від 02.08.2019, від 26.12.2019 Долинська міськрада вказує, що клопотання ПАТ «Укрнафта» винесені на розгляд сесії міської ради, проте не отримали достатньої кількості голосів для прийняття рішення.

23. Листом від 23.04.2021 № 35 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки меншої площі 22,4647 га, до якого додав проект договору оренди земельної ділянки.

24. Відповідач повернув без підписання проект договору з підстав відсутності рішення Долинської міськради про надання в оренду земельної ділянки такої площі та несформованості земельної ділянки як об`єкта цивільних прав в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України (лист від 11.05.2021 № 18/05-17/1579).

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

25. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 06.10.2021 в позові відмовив.

26. Західний апеляційний господарський суд постановою від 23.02.2022 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

27. Судові рішення мотивовані тим, що укладенню договору оренди земельної ділянки передує волевиявлення власника земельної ділянки, яке реалізується шляхом прийняття ним рішення про передачу в оренду земельної ділянки, за умови дотримання особою, яка виявила бажання її одержати, певної процедури, що визначена законодавством.

28. Встановивши, що відповідач не приймав відповідного рішення про передачу в оренду позивачу земельної ділянки, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок укладати з позивачем договір оренди земельної ділянки в запропонованій редакції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29. У квітні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Укрнафта» (скаржник), в якій скаржник просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2021 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційних скарг та заперечень на них

30. Підставами касаційного оскарження є пункти 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

31. На обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування статті 19 Конституції України та пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо неприйняття радою рішення про надання в оренду земельної ділянки.

32. ПАТ «Укрнафта» вказує, що суди не дослідили причини відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення питання про укладення чи неукладення договору оренди земельної ділянки.

33. При цьому скаржник також посилається на порушення принципів «належного урядування», «юридичної визначеності», «доброго врядування», «заборони свавілля», «верховенства права».

34. Позивач зазначає, що у постановах Великої Палати Верховного Суду сформовано висновок про загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, який безпосередньо розташований на ній, згідно з яким особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття, та який (висновок), на думку ПАТ «Укрнафта», підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

35. Крім того, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій на підставі недопустимого доказу (листа Долинської міськради від 11.05.2021 № 18/05-17/1579) неправомірно встановили обставину, що має суттєве значення для справи - відсутність рішення Долинської міськради щодо укладення з ПАТ «Укрнафта» договору оренди земельної ділянки.

36. У судовому засіданні представник позивача підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

37. У відзиві на касаційну скаргу заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури (далі - прокурор) вказує, що ПАТ «Укрнафта» просить визнати укладеним договір оренди щодо земельної ділянки, яка на даний час у встановленому законом порядку не сформована, дані щодо неї не вносились до Державного земельного кадастру.

38. Долинська міськрада у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що Земельний кодекс України встановлює, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Таким чином, на розгляд пленарного засідання відповідної ради виноситься питання про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, а не питання укладення договору оренди землі.

39. Крім того, відповідач вважає, що визнання судом укладеним договору оренди за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу позивачу земельної ділянки в оренду є порушенням виключної компетенції органу місцевого самоврядування на розпорядження землями.

40. З урахуванням викладеного прокурор та Долинська міськрада просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

41. У судовому засіданні прокурор та представники відповідача заперечили проти касаційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

42. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

43. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників сторін, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

44. Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки площею 15,1993 га, що є частиною земельної ділянки площею 53,1685 га, кадастровий номер :01:029:0002.

45. Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

46. Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

47. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

48. Частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

49. Частиною другою статті 16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

50. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України унормовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

51. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

52. З аналізу наведених норм права слідує, що укладенню договору оренди земельної ділянки комунальної власності передує волевиявлення власника земельної ділянки (територіальної громади), яке реалізується шляхом прийняття відповідним органом місцевого самоврядування (як представником власника) рішення про передачу в оренду земельної ділянки, за умови дотримання особою, яка виявила бажання її одержати, певної процедури, яка визначена законодавством.

53. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 909/485/21.

54. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 32/563 (провадження № 12-172гс18) зазначила, що відсутність рішення ради про передачу в оренду земельної ділянки, тобто волевиявлення орендодавця на виникнення орендних земельних правовідносин, виключає можливість передачі цієї земельної ділянки в користування (оренду) шляхом укладення відповідного договору оренди. Аналогічний правовий висновок щодо застосування приписів статті 116 і частини першої статті 124 Земельного кодексу України при вирішенні спору про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки комунальної власності викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 17.01.2011 у справі № 35/390 (провадження № 3-66г10).

55. Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка, на якій розташовано споруди позивача, кадастровий номер :01:029:0002, є сформованим об`єктом цивільних прав з площею 53,1685 га.

56. Судами не встановлено наявності дозволу органу місцевого самоврядування, який представляє відповідну територіальну громаду, на вилучення частини земельної ділянки чи її поділ, в тому числі згоди на розроблення технічної документації із землеустрою стосовно земельної ділянки площею 15,1993 га. Рішення Долинської міськради про передачу позивачу в оренду земельної ділянки зазначеної площі відсутнє.

57. ПАТ «Укрнафта» ініціювало укладення договору оренди землі щодо земельної ділянки площею 15,1993 га (яка є частиною земельної ділянки площею 53,1685 га, що орендувалась позивачем до 12.11.2017), що у встановленому законом порядку не сформована, а дані щодо неї не вносились до Державного земельного кадастру.

58. Ураховуючи вищенаведене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання укладеним договору оренди землі щодо земельної ділянки площею 15,1993 га.

59. Доводи скаржника про те, що суди не досліджували причини відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення питання про укладення чи неукладення договору оренди земельної ділянки, а також посилання на порушення принципів «належного урядування», «юридичної визначеності», «доброго врядування», «заборони свавілля», «верховенства права» стосовно дій Долинської міськради щодо неприйняття рішення про надання в оренду земельної ділянки площею 15,1993 га і в цьому контексті - на висновки Європейського суду з прав людини, суд касаційної інстанції відхиляє з огляду на предмет спору у справі, що розглядається, та межі перегляду справи Верховним Судом.

60. З аналогічної підстави (з огляду на предмет спору у цій справі) є необґрунтованими посилання ПАТ «Укрнафта» на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18), від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, в яких сформовано висновок про загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, який безпосередньо розташований на ній, згідно з яким особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

61. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

62. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

63. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

64. У касаційній скарзі ПАТ «Укрнафта» вказує на відсутність висновку Верховного Суду про застосування статті 19 Конституції України та пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо неприйняття радою рішення про надання в оренду земельної ділянки.

65. Суд касаційної інстанції зазначає, що суди попередніх інстанції на підставі власної оцінки доказів дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недотриманням процедури надання в оренду земельної ділянки, де визначальним є відсутність відповідного рішення ради, а не оцінка дій Долинської міськради щодо неприйняття такого рішення.

66. Отже, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи та підстави для відмови у задоволенні позову, Верховний Суд не вбачає підстав для формування правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права.

67. За таких обставин наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася після відкриття касаційного провадження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

68. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

69. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій на підставі недопустимого доказу (листа Долинської міськради від 11.05.2021 № 18/05-17/1579) неправомірно встановили обставину, що має суттєве значення для справи - відсутність рішення Долинської міськради щодо укладення з ПАТ «Укрнафта» договору оренди земельної ділянки.

70. Суд касаційної інстанції зазначає, що згідно із частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

71. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

72. Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

73. Отже, під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

74. У статті 77 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

75. Відповідно до частин першої, другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

76. Як було зазначено вище, укладенню договору оренди земельної ділянки передує волевиявлення власника земельної ділянки, яке реалізується шляхом прийняття ним як відповідним органом рішення про передачу в оренду земельної ділянки, за умови дотримання особою, що виявила бажання її одержати, певної процедури, яка визначена законодавством.

77. Отже, визначальним є наявність чи відсутність рішення органу місцевого самоврядування (Долинської міськради) про надання земельної ділянки в оренду, а не форма повідомлення відповідачем позивача про наявність або відсутність такого рішення.

78. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач не приймав відповідного рішення про передачу в оренду позивачу земельної ділянки, про що також свідчить лист Долинської міськради від 11.05.2021 № 18/05-17/1579, з урахуванням чого дійшли висновку, що у відповідача відсутній обов`язок укладати з позивачем запропонований ним договір та вважати договір оренди між сторонами укладеним.

79. Доказів про наявність відповідного рішення відповідача позивачем не надано.

80. Таким чином, судами попередніх інстанцій з урахуванням положень статей 73, 74, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України на підставі допустимих доказів у їх сукупності встановлено обставини щодо відсутності підстав для визнання укладеним договору оренди земельної ділянки.

81. Інших доводів щодо того, що суди попередніх інстанцій на підставі недопустимих доказів встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, скаржником не наведено.

82. Відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

83. З огляду на викладене суд касаційної інстанції не вважає підтвердженими доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права в частині встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

84. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

85. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

86. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

87. Взявши до уваги викладене, касаційну скаргу ПАТ «Укрнафта» слід залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

88. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2021 у справі № 909/468/21 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов