ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року Справа №903/1068/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.,

суддя Тимошенко О.М.

без виклику представників сторін;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 02 лютого 2022 року, суддя Гарбар І. О., м. Луцьк, повний текст складено 02 лютого 2022 року, у справі

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до Головного управління Національної поліції у Волинській області

про стягнення 24 125,06 грн.

Клопотання про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2021 року, Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ГУ НП у Волинській області про стягнення 24 125,06 грн. - виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1

02 лютого 2022 року, рішенням Господарського суду Волинської області даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 24 125,06 грн. - виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а також 2 270,00 грн. - судового збору.

ГУ НП у Волинській області у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки ОСОБА_1 , не виконуючи свої обов`язки по Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ввела в оману Волинський окружний адміністративний суд під час розгляду справа №140/3510/21, приховавши факт отримання допомоги у розмірі 24 125,06 грн. з Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченої їй допомоги по безробіттю, що призвело до подвійної виплати їй коштів з державного бюджету, а саме: одночасної виплати допомоги по безробіттю та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому, відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Одночасно зазначає, що виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 проведена центром зайнятості добровільно, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої ГУ НП у Волинській області, а тому відсутні підстави для повернення вказаних коштів.

Волинський обласний центр зайнятості у відзиві на апеляційну скаргу вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнятн у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Приписами статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити таку суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 в період її перебування на обліку в центрі зайнятості за період з 06 квітня по 28 червня 2021 року, як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Щодо подвійної виплати ОСОБА_1 коштів з державного бюджету, на яку посилається скаржник, суд першої інстанції правомірно вказав, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону, виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

01 квітня 2022 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ГУ НП у Волинській області було відкрито провадження та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

30 вересня 2021 року, Волинський обласний центр зайнятості надіслало відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

05 березня 2021 року, наказом ГУ НП у Волинській області №66о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 , у зв`язку з скороченням штату, було звільнено з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". (а.с.10)

17 березня 2021 року, до Любешівської РФ Волинського обласного центру зайнятості в пошуку роботи звернулася ОСОБА_1 з заявами про надання статусу безробітного і про призначення виплати допомоги по безробіттю. (а.с.6-7)

17 березня 2021 року, наказом №НТ210317 Любешівської РФ Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 , на підставі ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", було надано статус безробітної та призначено їй виплату допомоги по безробіттю, відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 22, ч.1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком з 17 березня 2021 року по 11 березня 2022 року. (а.с.12)

Відповідно до ч.4 ст. 31 Закону, в зв`язку з наданням компенсаційних виплат при звільненні, з 17 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 відкладено виплату допомоги по безробіттю.

З 06 квітня 2021 року, відповідно до ст. 22 Закону розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю. (а.с.13)

З 05 березня по 28 червня 2021 року, згідно довідки Волинського обласного центру зайнятості (за період перебування на обліку як безробітна) ОСОБА_1 отримала 24 125,06 грн. - допомоги по безробіттю. (а.с.17)

18 червня 2021 року, рішенням Волинського окружного адміністративного суду (справа №140/3510/21), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, було задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та:

- визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Волинській області №66 о/с від 05 березня 2021 року, в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, з 05 березня 2021 року;

- поновлено ОСОБА_1 на службі в органах поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, з 06 березня 2021 року;

- стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 березня 2021 року по день поновлення на посаді в розмірі 38 930,85 грн.

25 червня 2021 року, наказом ГУ НП у Волинській області №186 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 було поновлено на службі в органах поліції з 06 березня 2021 року. (а.с. 49-50)

26 червня 2021 року, наказом ГУ НП у Волинській області №186о/с "по особовому складу", на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі №140/3510/21, було:

- скасовано наказ ГУ НП у Волинській області від 05 березня 2021 року №66 о/с, в частині звільнення зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліції" у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, з 05 березня 2021 року.

- поновлено майора поліції ОСОБА_1 , на службі в органах поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції. (а.с.16)

29 червня 2021 року, ОСОБА_1 на підставі поданої заяви, відповідно до пп.3 п.1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", пп.10, п.1 ст. 31 Закону припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію в центрі зайнятості. (а.с.14-15)

У липні 2021 року ГУ НП у Волинській області виплатило на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 123,10 грн. (а.с.51)

У жовтні 2021 року, ГУ НП у Волинській області було виплачено решту суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 27 352,62 грн. (а.с.53)

01 грудня 2021 року, відповідно до ч.1 ст. 34 та ч.4 ст. 35 Закону на підставі рішень судів, наказом Волинського обласного центру зайнятості №20 було прийнято рішення про стягнення з ГУ НП у Волинській області допомоги по безробіттю у сумі 24 125,06 грн., що були виплачені з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття ОСОБА_1 в період перебування на обліку як безробітної. (а.с.18)

01 грудня 2021 року, Волинський обласний центр зайнятості, листом №982/24/03, направив ГУ НП Волинської області претензію про повернення коштів на суму 24 125,06 грн., в порядку досудового врегулювання спору. (а.с.19-22)

13 грудня 2021 року, ГУ НП Волинської області відмовило Волинському обласному центру зайнятості у задоволенні вимоги щодо повернення виплаченої ОСОБА_1 допомоги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , при розгляді справи №140/3510/21 ввела в оману суд, приховавши факт отримання нею даних виплат, таким чином, вони безпідставно не були враховані при винесенні рішення. (а.с.23-24)

24 грудня 2021 року, Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ГУ НП у Волинській області про стягнення 24 125,06 грн. - виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 (а.с.1-4)

02 лютого 2022 року, рішенням Господарського суду Волинської області даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 24 125,06 грн. - виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а також 2 270,00 грн. - судового збору. (а.с.70-73)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі - Законом).

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 1, п.1 ч.1 ст. 7 Закону, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Одним із видів такого забезпечення за Законом, є допомога по безробіттю.

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Як встановлено з матеріалів справи, 17 березня 2021 року, Любешівською РФ Волинського обласного центру зайнятості, у зв`язку з звільненням з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, ОСОБА_1 було надано статус безробітної та з 05 березня по 28 червня 2021 року їй виплачено 24 125,06 грн. - допомоги по безробіттю.

18 червня 2021 року, рішенням Волинського окружного адміністративного суду (справа №140/3510/21), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, було задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та:

- визнано протиправними і скасовано наказ ГУ НП у Волинській області №66 о/с від 05 березня 2021 року, в частині звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, майора поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, з 05 березня 2021 року;

- поновлено ОСОБА_1 на службі в органах поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Маневицького відділу поліції, з 06 березня 2021 року;

- стягнуто з ГУ НП у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 березня 2021 року по день поновлення на посаді в розмірі 38 930,85 грн.

ГУ НП у Волинській області було поновлено на посаді і сплачено ОСОБА_1 кошти, призначені судом, повністю у розмірі 38 930,85 грн.

29 червня 2021 року, у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду відповідно, вона була знята з обліку у Любешівською РФ Волинського обласного центру зайнятості, як безробітна (наказ №НТ210629).

Згідно ч.1 ст. 34 Закону, Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст. 35 Закону, з роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Тобто, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12 липня 2018 року у справі №914/586/17, від 09 липня 2018 року у справі №914/1875/17, від 12 червня 2018 року у справі №914/2087/17.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач підставно звернувся до суду про стягнення з ГУ НП у Волинській області вартості наданих ОСОБА_1 соціальних послуг по безробіттю в сумі 24 125,06 грн. сплачених Любешівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості за період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості за період з 06 квітня по 28 червня 2021 року, як безробітній, у зв`язку з її незаконним звільненням,а тому ці кошти підлягають поверненню роботодавцем.

Щодо подвійного притягнення до відповідальності, суд засвідчує, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлює чіткий порядок повернення суми виплаченого забезпечення у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду. В рішенні суду визначено розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що носить іншу правову природу та сферу регулювання.

За приписами ч.2 ст. 235 Кодексу законів по працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Згідно з абз. 2 п.32. постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Аналогічно вищевказана ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, у тому числі, на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2018 року у справі №914/1975/17.

Крім того, судова колегія враховує, що у разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою, а виконання відповідачем прямого обов`язку, передбаченого ч.4 ст. 35 Закону щодо відшкодування Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суми виплаченого забезпечення, не позбавляє роботодавця права враховувати це як переплату.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 02 лютого 2022 року у справі №903/1068/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №903/1068/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.