ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2022 р. Справа №914/851/16

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

з участю представників: Львівської міської ради Поліщук О.С. (самопредставництво), ТОВ "Парус Девелопмент" Жбадинський В.О. (адвокат)

за апеляційною скаргою Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 рокуу справі №914/851/16 за позовом Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до відповідача 1: Львівської міська рада та до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Парус Девелопмент"; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство культури та інформаційної політики України, Львівська обласна державна адміністрація, Відділ Держгеокадастру у м.Львові, Відкрите акціонерне товариство "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація"; про визнання недійсними ухвал Львівської міської ради та договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу звернулись до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Парус Девелопмент". Позивачі просили суд визнати недійсними ухвали Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року №5302, від 21 травня 2015 року №4671 (в частині пункту 2) та договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024, укладений Львівською міською радою з ТОВ «БК Львівська мрія».

Позивачі стверджують, що оскаржені ухвали та договір порушують права та інтереси єврейської громади, поховання якої знаходяться на земельній ділянці за адресою вул. Єрошенка, 22 у м. Львові. При прийнятті оскаржуваних ухвал та при укладенні договору оренди Львівською міською радою не дотримано вимог Міжурядової угоди, укладеної 04 березня 1994 року між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки «Про охорону та збереження культурної спадщини», Земельного Кодексу України, Закону України «Про охорону культурної спадщини», розпорядження Кабінету Міністрів України № 604-р від 20.07.1998, а саме: перед прийняттям рішень про надання земельної ділянки для будівництва Львівська міська рада зобов`язана була замовити проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам`яток, обстежити та вивчити земельну ділянку, що планувалась для передачі в оренду, чого не зробила, чим порушила норми чинного законодавства. Також Львівська міська рада надала земельну ділянку в користування з метою забудови з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Позивачі зазначають, що зацікавлені в тому, щоб місце Юдейського цвинтаря ХІХ століття було віднесено до переліку об`єктів культурної спадщини, а земельна ділянка залишалась у комунальній власності з цільовим призначенням «землі історико-культурного призначення», оскільки лише таким чином буде забезпечене право національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу, вшанування пам`яті загиблих, а також забезпечення прав громадських організацій на участь в охороні культурної спадщини.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Господарський суд Львівської області рішенням від 06 червня 2016 року у справі №914/851/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2016 року, відмовив у задоволенні позову.

Вищий господарський суд України постановою від 27 червня 2017 року частково задовольнив касаційну скаргу Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу - постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2016 року та рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2016 року у справі № 914/851/16 скасував; справу направив на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

У постанові Вищий господарський суд України вказав, що господарські суди попередніх інстанцій, зазначивши, що подані позивачами паспорт та облікова картка об`єкта культурної спадщини не є належними доказами порушення передбачених Законом України "Про охорону культурної спадщини" прав останніх на збереження об`єктів культурної спадщини єврейського народу, не визначилися з належністю і допустимістю вказаних доказів з точки зору наявності у позивачів охоронюваного законом інтересу щодо збереження та захисту національних культурних традицій єврейського народу. Для правильного вирішення спору в цій справі господарським судам попередніх інстанцій необхідно було б, з метою захисту охоронюваного законом інтересу позивачів та дотримання принципу верховенства права, перш за все, встановити чи підтверджується поданими позивачами доказами знаходження можливого нововиявленого об`єкта культурної спадщини - Юдейського кладовища ХІХ століття в межах спірної земельної ділянки за адресою вул. Єрошенка, 22 у м. Львові кадастровий № :02:005:0024. З метою встановлення накладення земельних ділянок та визначення меж такого накладення, суду, дотримуючись принципу змагальності сторін, слід було визначитися щодо можливості призначення відповідної експертизи з покладенням витрат на позивачів як на сторону, на яку законодавством покладено обов`язок доведення вказаних обставин справи і лише після встановлення такого накладення чи ненакладення було б за можливе повно та всебічно розглянути справу та вирішити спір по суті заявлених позовних вимог. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати вищевикладені обставини, які стали підставою для скасування судових актів та передачі справи на новий розгляд.

Господарський суд Львівської області (у складі колегії суддів Запотічняк О.Д., Король М.Р., Яворського Б.І.) рішенням від 15 квітня 2021 року у справі №914/851/16 відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд констатував, що оскаржені ухвали прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, зокрема, з дотримання положень Земельного Кодексу України, тому немає підстав для визнання недійсними ухвал та договору оренди земельної ділянки. Зазначив також, що на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих №522 від 16.10.1969 об`єднано території Янівського та Єврейського (Юдейського) кладовищ та створено єдину службу по експлуатації Янівського кладовища. На даний час територію Янівського кладовища обслуговує КП «Виробничо-реставраційний комбінат похоронного обслуговування», якому у постійне користування передана земельна ділянка по вул. Шевченка, 128 загальною площею 32,3338 га. На цій земельній ділянці розміщене і Єврейське кладовище. Таким чином межі земельної ділянки по вул. Шевченка, 128 (на якій розміщене єврейське кладовище) встановлені та визначені. Рішенням №268 від 19.06.1980 виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів Янівський цвинтар закрито та заборонено захоронення на ньому. Доступ до цвинтаря є вільним і ніяким чином не перешкоджає праву національної меншини на збереження національних культурних традицій єврейського народу.

Суд відхилив доводи позивачів про те, що у зв`язку з прийняттям Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації наказу № 58-ос від 04 грудня 2017 року «Про внесення до Переліку об`єктів культурної спадщини щойно виявлених пам`яток» змінився правовий статус Нового юдейського кладовища, як об`єкта культурної спадщини, і такий набув статусу нововиявленої пам`ятки та, в силу вимог ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини», набув і охоронного статусу на рівні із пам`яткою культурної спадщини. Ураховуючи приписи пункту 2 розділу І та пункти 2-4 розділу II Порядку, суд констатував, що наказ Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації № 58-ос від 04.12.2017р. «Про внесення до Переліку об`єктів культурної спадщини щойно виявлених пам`яток», яким внесено в Перелік щойно виявлених пам`яток історії Нове юдейське кладовище на вул. Єрощенка у м. Львові, не є тим документом, який підтверджує занесення щойно виявленого об`єкта культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини. Крім цього, закон не має зворотної сили, а оскаржені ухвали Львівською міською Радою приймались у 2015 році. Також не доведено, що земельна ділянка за адресою вул. Єрошенка, 22 у м. Львові кадастровий номер :02:005:0024 входить до меж Нового юдейського кладовища. Листом Міністерства культури та інформаційної політики України №124/6 11.7 від 11.01.2021 повідомлено, що станом на 11.01.2021 об`єкт: Нове юдейське кладовище на вул. Єрошенка у м. Львові не занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Суд вказав, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту.

Щодо експертизи.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 19 вересня 2017 року призначив комплексну судову інженерно-технічну експертизу. На вирішення експертизи поставив питання: 1) Чи накладається земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0024 та земельна ділянка Нового Юдейського кладовища XIX ст. на вул. Єрошенка у м.Львові. 2) Якщо земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0024 та земельна ділянка Нового Юдейського кладовища XIX ст. на вул. Єрошенка у м.Львові накладаються, вказати межі такого накладення.

Згідно з висновком експерта №34133/19-41/22880/22881/20-41 від 28 вересня 2020 року, судова земельно-технічна експертиза проводилась на місцевості (візуальне та інструментальне обстеження меж) в присутності директора Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу Шейхет Мейлаха, за участі інженера-геодезиста Дощечкіна О.І. На місцевості експерту було вказано на історичні межі Нового юдейського кладовища, яке на сьогодні фактично є частиною Янівського кладовища на яке кладовищу видано акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛВ № 005462 від 08.10.2003 року. Визначити площу історичної території Нового юдейського кладовища за фактичним використанням не вдалось можливим, оскільки будь-які вказівники, які б виокремлювали його з числа Янівського кладовища на місцевості відсутні. Для проведення дослідження експерт встановлював чи обидва досліджувані об`єкти характеризуються правовим статусом «земельної ділянки». Експерт зазначив, що відносно Нового юдейського кладовища, розташованого у м. Львові по вул. Єрошенка, будь-яка документація із землеустрою відсутня, установлені межі, площа та місце розташування у Нового юдейського кладовища відсутні. Таким чином, територія Єврейського кладовища не характеризується жодною із ознак, які притаманні земельним ділянкам, тому не може аналізуватися з точки зору накладання відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024. Експерт співставив між собою межі історичної території Нового юдейського кладовища, визначені паспортом пам`ятки - об`єкту культурної спадщини (щойно виявленої пам`ятки історії) та межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0024 на предмет наявності/відсутності перетину між ними. За наслідками співставлення координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024 та історичної території Нового юдейського кладовища, між об`єктами дослідження існує перетин загальною площею 0,0022 га, що складається з двох відокремлених частин - площами 0,0021 га та 0,0001 га.

04 лютого 2021 року позивачі подали спільне клопотання про призначення у справі повторної судової земельно-технічної експертизи на підставі наявних документів без проведення натурного обстеження. Проведення експертизи просили доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, та поставити перед експертом наступне питання: Чи є накладення земельних ділянок з кадастровим номером :02:005:0024 та земельної ділянки Нового Юдейського кладовища на вул.Єрошенка у м.Львові, у задоволенні якого суд першої інстанції відмовив.

Суд вказав, що позивач не спростував необґрунтованість висновку експерта від 28 вересня 2020 року та в чому полягає його суперечливість з іншими матеріалами справи. Щодо каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки Нового юдейського кладовища на вул. Єрошенка у м. Львові, виконаних ТОВ «Геодезичний- будівельний стандарт», у висновку експерт зазначила, що дані координати не можуть бути використані, оскільки вони не є складовою частиною документації із землеустрою. Призначення повторної експертизи зводиться до незгоди із висновком експертизи, а не із суперечливостями з іншими матеріалами справи.

Також суд зазначив, що висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтями 86, 104 ГПК України..

В апеляційній скарзі Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року у справі №914/851/16 і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржники вважають рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року у справі №914/851/16 таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права на підставі неповно з`ясованих обставин; висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме:

Порушенням норм процесуального права вважають те, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2020 року, який не відповідає вимогам частин першої і другої статті 98 ГПК України, лише в частині визначення правових питань. При цьому висновок експерта є необгрунтованим, суперечить рішенню Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №813/3297/18, не враховано координат кутів повороту меж земельної ділянки Нового юдейського кладовища, що є визначенням меж території об`єкта щойновиявленої пам`ятки, виконаного ТОВ Геодезичний будівельний стандарт. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивачів про проведення повторної судової земельно-технічної експертизи, що свідчить про невиконання судом вказівок ВГСУ у цій справі.

Щодо порушення норм матеріального права, скаржники вважають безпідставними висновки місцевого господарського суду про неналежно обраний спосіб захисту. Зазначають, що на земельній ділянці на вул.Єрошенка,22 у місті Львові знаходяться споруди, які підлягають зносу. Відповідачі не надали жодних документів, які б свідчили про набуття права власності ВАТ Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» на нерухоме майно, наявні у справі реєстраційні документи є суперечливими, а приватизаційні документи відсутні. Вважають, що названу земельну ділянку надано для нового будівництва, а не для обслуговування будівель і споруд. Тому для повного захисту прав позивачів необхідним і достатнім є визнання недійсними документів, що стали підставою для набуття відповідачами права користування земельною ділянкою. Первинне цільове призначення земельної ділянки відсутнє, що в силу ст.21 ЗКУ є підставою незаконності оскаржених ухвал і договору. Стверджують, що в межах земельної ділянки кадастровий № :02:005:0024 на вул.Єрошенка,22 у місті Львові знаходиться нововиявлений об`єкт культурної спадщини - Юдейське кладовище ХІХ століття. З урахуванням цього підставою визнання недійсними оскаржених рішень органу місцевого самоврядування і договору оренди позивачі називають: розташування спірної земельної ділянки в межах території об`єкта культурної спадщини (що в подальшому включений до Переліку щойно виявлених пам`яток, тобто підтверджено культурну цінність об`єкта та посилено його охоронний статус); в межах охоронної зони об`єкту ЮНЕСКО, в межах ареалу історично населеного місця; надання земельної ділянки в користування з порушенням порядку встановлення та зміни цільового використання земель, без проведення попередніх досліджень на предмет наявності або відсутності об`єктів культурної спадщини на території ареалу історично населеного місця. З цього приводу зазначають про обставини, встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 08 квітня 2014 року у справі №914/4078/13 і рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №813/3297/18 та стверджують, що сам факт віднесення міста Львова до списку історичних населених місць України є беззаперечним доказом того, що всі землі в межах ареалу є землями історико-культурного призначення і розпорядження такими землями має проводитись за правилами статей 186, 186-1 Земельного кодексу України. Також стверджують, що з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Угоди «Про охорону і збереження культурної спадщини», укладеної 04 березня 1994 року між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки Нове юдейське кладовище є об`єктом культурної спадщини з усіма наслідками щодо такого статусу. В апеляційній скарзі наведено й інші доводи, які позивачі не вказували у позовній заяві, як підстави позовних вимог.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 01 червня 2021 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу на рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року у справі №914/851/16; ухвалив клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи вирішити на стадії підготовки справи до розгляду.

Суд неодноразово призначав і відкладав розгляд справи, оголошував перерви у судових засіданнях, про що зазначено у відповідних ухвалах, які суд надсилав учасникам справи з дотриманням приписів частини 6 статті 242 ГПК України.

Востаннє суд ухвалою від 12 квітня 2022 року за клопотанням Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу відклав розгляд справи на 19 травня 2022 року о 12:45 год. Через відсутність коштів на відправлення поштової кореспонденції, суд надіслав ухвалу від 19 травня 2022 року учасникам справи, а саме - на електронну пошту, названу представниками позивачів, третіх осіб у заявах, клопотаннях та інших процесуальних документах у цій справі,

19 травня 2022 року на електронну пошту суду від представника Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу адвоката Шнир Я.Б. надійшло клопотання відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки представник зайнятий у кримінальній справі, яка призначена до розгляду 14:00 19 травня 2022 року у Львівському апеляційному суді. Просить без участі представника апеляційну скаргу не розглядати і повідомляє про свою зайнятість у справах 24, 25, 26, 30, 31 травня та 01, 06, 07, 08, 09, 14, 15, 16, 21, 22, 23 червня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції виснував відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні представників та ураховуючи тривалість розгляду справи (апеляційне провадження відкрито ухвалою від 01 червня 2021 року).

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо експертизи. В апеляційній скарзі позивачі просили призначити у справі судову земельно-технічну експертизу на підставі наявних документів без проведення натурного обстеження. На вирішення експерту поставити питання: Чи є накладення земельних ділянок: з кадастровим номером 0 та земельної ділянки Нового юдейського кладовища на вул. Єрошенка у м. Львові? Проведення експертизи доручити Товариству з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-СВІТ»; витрати за проведення експертизи, за питання запропоноване позивачами, покласти на позивачів.

Надалі 25 листопада 2021 року і 29 березня 2022 року позивачі подали суду апеляційної інстанції заяви, у яких просили призначити повторну судову земельно-технічну експертизу на підставі наявних документів без проведення натурного обстеження. На вирішення експерту поставити питання: Чи є накладення земельних ділянок: з кадастровим номером :02:005:0024 та земельної ділянки Нового юдейського кладовища на вул. Єрошенка у м. Львові? Дозволити експерту використовувати результати топографо-геодезичних робіт виконаних ТОВ «Геодезично-будівельний стандарт», в тому числі каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки Нового юдейського кладовища на вул. Єрошенка у м. Львові та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №813/3297/18. Проведення повторної експертизи доручити ТОВ «ГАЛ-СВІТ» або київському НДІСЕ.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 14 квітня 2022 року відмовив у призначенні повторної земельно-технічної експертизи у справі №914/851/16, оскільки за своїм змістом заяви про призначення повторної судової земельно-технічної експертизи зводяться до незгоди позивачів із висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №34133/19-41/22880/22881/20-41 від 28 вересня 2020 року, а не вказують саме на сумніви у правильності названого висновку експерта. Більш того, позивачі просять призначити повторну судову земельно-технічну експертизу на підставі наявних документів без проведення натурного обстеження, у той час, як судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої складено Висновок №34133/19-41/22880/22881/20-41 від 28 вересня 2020 року, проводилась на місцевості (візуальне та інструментальне обстеження меж) в присутності директора Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу Шейхет Мейлаха, за участі інженера-геодезиста Дощечкіна О.І.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, матеріали справи, заслухав представників і вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу визнати недійсними ухвали Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року №5302, від 21 травня 2015 року №4671 (в частині пункту 2) та договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024, укладений між Львівською міською радою і ТОВ «БК Львівська мрія».

Згідно з матеріалами справи, земельна ділянка на вул. В. Єрошенка, 22 (кадастровий номер :02:005:0024) є власністю територіальної громади міста Львова.

Львівська міська рада ухвалою від 21 травня 2015 року №4671 вирішила: вилучити за згодою з користування ПАТ "Львівгаз" земельну ділянку площею 0,5179 га на вул. В.Єрошенка,22 (пункт 1); затвердити ПАТ "Будівельно-монтажне управління "Львівгазифікація" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну ділянку площею 0,5179 га (у тому числі площею 0,0068 га у межах червоних ліній) на вул. В. Єрошенка, 22 (кадастровий номер :02:005:0024) в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування готелю вищого розряду, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової і громадської забудови за функцією використання - землі комерції (пункт 2).

29 липня 2015 року ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» і ТОВ «БК Львівська мрія» уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень за яким ТОВ «БК Львівська мрія» придбало будівлі та споруди на вул. В.Єрошенка, 22 у м.Львові.

Львівська міська рада ухвалою від 01 жовтня 2015 року №5302 вирішила: вилучити за згодою з користування ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Львівгазифікація» земельну ділянку площею 0,5179 га (у тому числі площею 0,0068 га у межах червоних ліній) на вул. В.Єрошенка, 22 (кадастровий номер :02:005:0024) (пункт 1); припинити дію договору оренди землі, зареєстрованого у Львівській міській раді 05.06.2015 за № Ш-3514 та у реєстрі речових прав ( пункт 2); передати Товариству з обмеженою відповідальністю "БК Львівська мрія" земельну ділянку на вул. В.Єрошенка, 22 у м.Львові площею 0,5179 га (кадастровий № :02:005:0024) із земель, які є власністю територіальної громади м.Львова, в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування готелю вищого розряду за рахунок земель житлової і громадської забудови за функцією використання - землі змішаного використання (землі житлової забудови, землі комерції) (пункт 3); вказала ТОВ "БК Львівська мрія" у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та зареєструвати такий відповідно до закону, укласти договір про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою, забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на земельній ділянці інженерних мере, дотримуватись правил використання земель в охоронній зоні (пункт 4).

12 листопада 2015 року Львівська міська рада і ТОВ "БК Львівська мрія" (перейменовано в ТОВ «Парус Девелопмент») уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024 на вул. В.Єрошенка,22 у м.Львові.

Суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року у справі №914/851/16, яким суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

Так, позивачі стверджують, що Нове юдейське кладовище є об`єктом культурної спадщини з усіма наслідками щодо такого статусу, а земля кладовища належить до земель історико-культурного призначення. Відповідно, оскаржені ухвали щодо земельної ділянки за адресою вул. Єрошенка, 22 у м.Львові кадастровий номер :02:005:0024 та договір оренди цієї земельної ділянки порушують їх права на збереження об`єктів культурної спадщини єврейського народу та охоронюваний законом інтерес щодо збереження та захисту національних культурних традицій єврейського народу.

Відповідно до статті 53 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

За текстом статті 54 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення) землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (частина 1).

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель (частина 2). Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом (частина 3).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини», за визначенням статті першої якого (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення):

культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;

предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою;

зони охорони пам`ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання;

щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону;

облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень;

історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України;

історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку;

об`єкт всесвітньої спадщини - об`єкт культурної спадщини, включений до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО відповідно до Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини;

За приписами частини першої статті 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення) об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Державний реєстр нерухомих пам`яток України включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних" (частина 4 статті 13).

Згідно з статтею 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення) занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки: а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання; б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання (частина 1).

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини. Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (частина 2).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки (частина 3).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини надає органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, відповідним виконавчим органам сільської, селищної, міської ради витяги з Реєстру щодо пам`яток, які розташовані на їхніх територіях (частина 4).

Статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення) визначено, що землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (з наступними змінами і доповненнями) затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, який визначає єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів (пункт перший розділу І).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку визначено, зокрема:

Державний реєстр нерухомих пам`яток України - банк даних, сформованих за єдиними ознаками та принципами, що містить відомості про пам`ятки культурної спадщини (далі - Реєстр);

Експертна комісія з питань обліку об`єктів культурної спадщини - консультативно-дорадчий орган з питань обліку об`єктів культурної спадщини при Мінкультури (далі - Експертна комісія);

критерії - сукупність ознак об`єкта культурної спадщини, класифікації його за типами та видами, що визначені абзацами третім та четвертим статті 1 та статтею 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон), яким він має відповідати для набуття правового статусу пам`ятки;

територія пам`ятки - земельна ділянка, на якій розташована пам`ятка і яка пов`язана з нею історично і функціонально та забезпечує її збереження і функціонування як об`єкта культурної спадщини;

уповноважений орган - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Розділом ІІ Порядку регламентовано порядок взяття на облік об`єкта культурної спадщини, зокрема встановлено, що:

1. Взяття на облік об`єкта культурної спадщини забезпечують уповноважені органи, повноваження яких поширюється на територію розміщення такого об`єкта, шляхом занесення його до Переліку об`єктів культурної спадщини (далі - Перелік).

2. Уповноважений орган розглядає питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку за власною ініціативою або за зверненням фізичних, юридичних осіб або інших громадських формувань.

4. Рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку приймається у формі розпорядження голови місцевої державної адміністрації або акта Ради міністрів Автономної Республіки Крим, яке в день прийняття оприлюднюється на веб-сайті уповноваженого органу та має містити таку інформацію про об`єкт: найменування; власник або уповноважений ним орган (у разі наявності); місцезнаходження; дата утворення; вид; автентичність (збережено, збережено частково); цінність об`єкта з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду.

7. Об`єкт набуває статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини з дня його внесення до Переліку.

8. Про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта уповноважений орган у десятиденний строк з дня прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку надсилає власнику цього об`єкта або уповноваженому(ній) ним органу (особі) відповідне повідомлення рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

У розділі ІІІ Порядку визначено, що облікова документація складається на об`єкт культурної спадщини та містить дані щодо його цінності, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність, етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень (далі - облікова документація) (пункт 1). Облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз (дії негативних чинників); акта стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 22 розділу ІУ Порядку, рішення про визначення меж території пам`ятки та встановлення режиму використання пам`ятки та її території органами охорони культурної спадщини приймаються після занесення пам`ятки до Реєстру за результатами проведених досліджень. Рішення про визначення меж території пам`ятки та встановлення режиму використання пам`ятки підлягає обов`язковому оприлюдненню на веб-сайті органу, який його прийняв у день прийняття.

У матеріалах справи немає належних і допустимих доказів того, що земельна ділянка за адресою вул. Єрошенка, 22 у м. Львові кадастровий номер :02:005:0024 входить до меж Нового юдейського кладовища (яке у позовній заяві названо Юдейський цвинтар XIX століття); що Нове юдейське кладовище, як щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно приписів частини 2 статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та з дотриманням Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (з наступними змінами і доповненнями) та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Наказ Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 04 грудня 2017 року № 58-ос «Про внесення до Переліку об`єктів культурної спадщини щойно виявлених пам`яток», яким внесено в Перелік щойно виявлених пам`яток історії Нове юдейське кладовище на вул. Єрошенка у м. Львові, таким доказом не є.

Адже в силу названих вище приписів Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, рішення про занесення нововиявленого об`єкта культурної спадщини (Нове юдейське кладовище на вул. Єрошенка у м. Львові) до Переліку повинен прийняти уповноважений орган Львівська обласна державна адміністрація у формі розпорядження голови обласної державної адміністрації. В день прийняття це рішення мало бути оприлюднене на веб-сайті Львівської обласної державної адміністрації та мало містити відповідну інформацію про об`єкт (найменування; власник або уповноважений ним орган; місцезнаходження; дата утворення; вид; автентичність (збережено, збережено частково); цінність об`єкта з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду). Такі докази у справі відсутні.

Згідно з листом Міністерства культури та інформаційної політики України від 11 січня 2021 року №124/6 11.7, об`єкт: Нове юдейське кладовище на вул. Єрошенка у м. Львові не занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Питання про занесення вказаного об`єкта розглядалось на засіданні Експертної комісії з розгляду питань занесення (не занесення) об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (протоколи засіданні від 08.-6.2017 №4/17 та від 18.10.2017 №6/17), за результатами розгляду якої надана облікова документація була направлена на доопрацювання з рекомендацією винести на повторний розгляд питання відповідності об`єкта критеріям пам`яток місцевого значення та доцільності занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також неодноразово висловлювались зауваження щодо повноти зазначеної в обліковій документації інформації та необхідності проведення додаткових досліджень щодо наявності місць поховань, встановлення обгрунтованих меж території об`єкта, доопрацювання графічної частини.

Немає й доказів визначення у встановленому законом порядку території земельної ділянки, на якій розташоване Нове юдейське кладовище і яка забезпечує збереження і функціонування такого, як об`єкта культурної спадщини. Відповідно, відсутні докази знаходження Нове юдейське кладовище в межах історичного ареалу міста Львова чи в межах охоронної зони об`єкта всесвітньої спадщини.

Отже, на час прийняття Львівською міською радою від 21 травня 2015 року №4671, від 01 жовтня 2015 року №5302 та укладення 12 листопада 2015 року з ТОВ «БК Львівська мрія» договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024, ця земельна ділянка не належала до категорії земель історико-культурного призначення і не потребувала окремого погодження її надання в оренду, проведення археологічних досліджень на предмет наявності археологічних пам`яток тощо; Нове юдейське кладовище не мало статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, не було пам`яткою культурної спадщини - не було внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

А з огляду на зміст названого листа Міністерства культури та інформаційної політики України, Нове юдейське кладовище на вул. Єрошенка у м. Львові не внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України через не вирішення питання відповідності об`єкта критеріям пам`яток місцевого значення, необхідність доопрацювати облікову документацію.

Відсутні й докази того, що земельна ділянка кадастровий № :02:005:0024 на вул.Єрошенка,22 у місті Львові знаходиться в межах охоронної зони об`єкту ЮНЕСКО, в межах ареалу історично населеного місця.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновок Господарського суду Львівської області про те, що ухвали Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року №5302, від 21 травня 2015 року №4671 (в частині пункту 2) та договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0024, укладений Львівською міською радою з ТОВ «БК Львівська мрія», не порушують права та інтереси позивачів на збереження об`єктів культурної спадщини єврейського народу.

Щодо обраного позивачами способу захисту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням.

Підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Подібні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц, від 04 червня 2019 року у справі№916/3156/17, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 та в багатьох інших.

Ураховуючи наведене, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та зміст позовних вимог у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективний, який не призведе до захисту прав та інтересів єврейської громади щодо збереження та захисту Нового юдейського кладовища на вул. Єрошенка у м. Львові без вжиття додаткових заходів. А неналежно обраний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови у позові.

Тому немає необхідності надавати оцінку іншим доводам апеляційної скарги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За текстом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 15 квітня 2021 рок у справі №914/851/16 з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу немає.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції суд покладає на Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 15 квітня 2021 рок у справі №914/851/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуюча суддя В.М.Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя Г.Г. Якімець