ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022м. ДніпроСправа № 904/9212/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Батової Р.Р.

за позовом Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до Дніпровської міської ради, Дніпропетровська область, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний комплекс Яворницький», Дніпропетровська область, м. Дніпро

про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради № 462/9 від 28.07.2021

Представники:

від позивача: Гордієнко Т.О.;

від відповідача: Росітюк Н.М.;

від третьої особи: Коноваленко О.В.;

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара звернувся до господарського суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій просить суд визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради Про надання ТОВ БК Яворницький дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького,36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення № 462/9 від 28.07.2021.

Ухвалою суду від 01.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.12.2021. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ Будівельний комплекс Яворницький (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.36, ідентифікаційний код 44385728).

Ухвалою від 16.12.2021 відкладено підготовне засідання на 17.01.2022.

23.12.2021 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що оспорюване рішення було прийнято за результатами розгляду клопотання ТОВ «БК Яворницький» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розташуванню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, орієнтовною площею 0,344 га, за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворнинького, 36. З метою забезпечення оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення до Дніпровської міської ради звернулося ТОВ "БК Яворницький" з клопотанням від 07.06.2021 вх. № 36/3408. До клопотання було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкт незавершеного будівництва за проектом квартирний (багатоповерхових) житловий будинок, загальною площею 3636,2 кв.м про державну реєстрацію прав власності за ТОВ «БК Яворницький» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності: 41685863, 41551390). Відповідач зазначає, що незавершене будівництво розташоване на землях територіальної громади міста Дніпра, інформація щодо реєстрації земельної ділянки за позивачем в Державному земельному кадастрі відсутня, в тому числі відсутня інформації і щодо реєстрації таких прав в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Таким чином, відповідач вважає, що оспорюване рішення є таким, яке прийнято з дотриманням норм чинного законодавства та жодним чином не порушує права позивача. Позивачем на підтвердження того, що за ним закріплено право постійного користування спірною земельною ділянкою надано до матеріалів справи випис із актів земельної реєстрації на земельну дільницю, що є в м. Дніпропетровську. За інформацією випису 10.07.1930 за протоколом № 55, Дніпропетровською міською радою за Інститутом народної освіти затверджено реєстрацію земельної ділянки у м. Дніпропетровську по пр. Карла Маркса, 18. Відповідно до постанови Ради народних комісарів УСРР від 21.07.1933 основні та допоміжні приміщення по пр. Карла Маркса, 18 були передані Дніпропетровському державному університету. Указом Президента України "Про надання деяким вищим навчальним закладам статусу національних" від 11.09.2000 № 1059/2000 Дніпропетровському державному університету надано статус національного з відповідною зміною його назви. Відповідач вважає, що надані документи не можуть підтверджувати таке набуття, оскільки право постійного користування земельною ділянкою, що виникло до 1991 року, може посвідчуватись державними актами трьох видів: на право постійного володіння землею, на право постійного користування землею, на право довічного успадкованого володіння землею. Однак, як вбачається з наданих документів позивач користується дільницею на підставі картки володіння. Також, відповідач зазначив, що з аналізу норм законодавства України вбачається, що державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є обов`язковою, тобто, саме з моментом реєстрації законодавець пов`язує виникнення прав на таку земельну ділянку. Відповідач наголошує, що в Державному земельному кадастрі відсутня інформація щодо зареєстрованого права користування на спірну земельну ділянку за позивачем. Таким чином, доводи позивача щодо закріпленого права користуванням земельною ділянкою за останнім не підтверджується належними доказами (відсутній державний акт), позивачем також не надано доказів того, що таке право на земельну ділянку за ним було зареєстровано в Державному земельному кадастрі, як того вимагає законодавство, а тому доводи позивача щодо виникнення у нього такого права є помилковими. Окрім того, навіть за умови, що таке право у позивача і було б, фактичні обставини все одно свідчать при припинення права користування земельною ділянкою за позивачем на відповідну частину ( з урахуванням території для обслуговування) в силу закону. Підсумовуюче наведене відповідач зазначає, що документи надані до позовної заяви на підтвердження набуття права користування спірною земельною ділянкою є неналежними доказами, докази проведеної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не надані, що в свою чергу спростовує обставини викладені в позовній заяві. У зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

17.01.2022 позивач подав відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 17.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 02.03.2022 включно; відкладено підготовче засідання на 07.02.2022. Визнано явку представника третьої особи обов`язковою.

07.02.2022 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 07.02.2022 відкладено підготовче засідання на 21.02.2022; визнано явку представника третьої особи обов`язковою.

09.02.2022 позивач подав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.02.2022 відкладено підготовче засідання на 28.02.2022.

22.02.2022 відповідач подав до суду заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У призначений судом час підготовче засідання не відбулося з огляду на таке.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

За вказаних обставин рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 було рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Так, відповідно до рішення зборів суддів Господарського суду Дніпропетровської області № 2 від 24.02.2022 та розпорядження голови суду № 30 від 24.02.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Господарським судом Дніпропетровської області з 24.02.2022 не відбувався до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України. Щодо вказаних обставин на сайті Господарського суду Дніпропетровської області 24.02.2022, 28.02.2022, 04.03.2022, 10.03.2022 та 15.03.2022 були розміщені відповідні оголошення.

Враховуючи вказане, а також те, що станом на 24.02.2022, як і протягом певного подальшого періоду, передбачити обсяг військової агресії, спосіб ведення воєнних дій, їх інтенсивність та територіальність було неможливим, судові засідання, призначені в період з 24.02.2022 до 21.03.2022, не відбулися.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Згідно з частиною 2 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Слід відзначити, що згідно з оперативною інформацією Голови Дніпропетровської обласної військової адміністрації станом на 12.04.2022 ситуація в області є контрольованою збройними силами України, крім того, Господарським судом Дніпропетровської області не приймалось рішення щодо тимчасового зупинення здійснення правосуддя при загрозі життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду.

Враховуючи вказане, а також проаналізувавши воєнну ситуацію та стан безпеки у Дніпропетровській області в період з 24.02.2022 до 12.04.2022, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України "Про правовий режим воєнного стану", ухвалою суду від 12.04.2022 призначено підготовче засідання на 26.04.2022, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у судове засідання необов`язковою та роз`яснення можливості подання додаткових пояснень, заяв чи клопотань будь-якими засобами зв`язку, зокрема, електронними.

19.04.2022 третя особа подала до суду письмові пояснення щодо позову та відзиву.

19.04.2022 третя особа подала до суду заперечення на клопотання позивача про витребування доказів.

17.01.2022 позивач подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати матеріали справи № Б3/160-10 (904/3228/20) для ознайомлення з ними та долучення (за необхідності) копій з наявних в ній документів до справи № 904/9212/21.

В підготовчому засіданні 26.04.2022 оголошено перерву до 11.05.2022.

Ухвалою суду від 26.04.2022 клопотання про витребування доказів Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара - задоволено. Витребувано матеріали справи № Б3/160-10 (904/3228/20).

28.04.2022 судом здійснено запит до судді Господарського суду Дніпропетровської області Первушина Ю.Ю. стосовно надання матеріалів справи № Б3/160-10 (904/3228/20).

09.05.2022 з супровідним листом було передано копії матеріалів справи № Б3/160-10 (904/3228/20).

11.05.2022 позивач подав до суду відповідь на пояснення третьої особи.

У підготовче засідання 11.05.2022 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Ухвалою суду від 11.05.2022 відкладено підготовче засідання на 25.05.2022.

Ухвалою суду від 25.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 13.06.2022.

Відповідач 10.06.2022 подав заяву, в якій просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

У судове засідання 13.06.2022 з`явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровської міської ради «Про надання ТОВ «БК Яворницький», , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення» від 28.07.2021 № 462/9 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 згідно з доданим графічним матеріалом.

Згідно з п.2 вказаного рішення ТОВ «БК Яворницький» зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження відповідно до чинного законодавства подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення.

В пп.3.1 п.3 рішення від 28.07.2021 № 462/9 встановлено, що площа та конфігурація земельної ділянки визначаються під час складання проекту землеустрою щодо її відведення.

Позивач зазначає, що Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара (далі - ДНУ) є закладом освіти державної форми власності. ДНУ має право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4730 га у м. Дніпро по просп. Дмитра Яворницького,36. Згідно з виписом з актів земельної реєстрації на земельну дільницю від 27.06.1934 за Інститутом народної освіти (в подальшому - Дніпропетровський державний університет) зареєстровано земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 18. Як вбачається зі змісту вказаного випису, зазначена реєстрація земельної ділянки затверджена Дніпропетровською міською радою 10.07.1930 за протоколом № 55 й занесена до загального реєстру земельних ділянок по м. Дніпропетровську 04.04.1930 за № 1328. Рішенням виконкому Дніпропетровської міськради від 16.12.1993 № 1213 адресу земельної ділянки по просп. Карла Маркса, 18 змінено на просп. Карла Маркса, 36. Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» від 19.02.2016 № 71-р проспект Карла Маркса перейменовано на проспект Дмитра Яворницького. Відповідно, земельна ділянка, що перебуває в користуванні позивача, має адресу - м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького,36. Указом Президента України «Про надання деяким вищим навчальним закладам статусу національних» від 11.09.2000 № 1059/2000 Дніпропетровському державному університету надано статус національного з відповідною зміною його назви. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про присвоєння Дніпропетровському національному університету імені Олеся Гончара» від 25.06.2008 № 884-р Дніпропетровському національному університету присвоєно ім`я Олеся Терентійовича Гончара та вирішено надалі іменувати його - Дніпропетровський національний університет Імені Олеся Гончара. На виконання норм Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» найменування позивача було змінено на наступне - Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара (з подальшим внесенням відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань). Відповідно до випису від 27.06.1934 загальна площа земельної ділянки у м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 36 складає 1,4730 га (п.8 випису). Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться в користуванні ДНУ до даного часу. Також, позивач зауважує, що право постійного користування ДНУ земельною ділянкою у м. Дніпро по просп. Дмитра Яворницького, 36 підтверджено, зокрема, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 по справі № 39/341-07.

Позивач зазначає, що на зазначеній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна - будівлі (споруди), що є державною власністю і закріплені за ДНУ на праві господарського відання. Як вбачається з долученого до рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 графічного матеріалу: зазначена в рішенні територія є частиною земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні ДНУ і відноситься до земель державної власності. Отже, прийняття рішення здійснено за відсутності компетенції органу місцевого самоврядування, визначеної ст.12, 122 Земельного кодексу України.Також, позивач зазначає, що при прийнятті рішення порушено приписи ст. 123 Земельного кодексу України в частині отримання обов`язкових погоджень щодо даного питання.Відповідно до абз.2 ч.2 ст.123 Земельного кодексу України у клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).Позивач наголошує, що ДНУ (як землекористувач) не надавало згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на користь ТОВ «БК Яворницький» та на вилучення земельної ділянки (частини ділянки) у м. Дніпро по просп. Дмитра Яворницького,36. Дана згода також не надавалася і Міністерством освіти і науки України, що здійснює контроль та управління спірною земельною ділянкою від імені держави. Наведене свідчить, що рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 прийнято за відсутності обов`язкових погоджень, передбачених законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

В п. г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Господарський суд зазначає, що правове значення при вирішенні спору між сторонами має обраний позивачем спосіб захисту.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 20 Господарського кодексу України також передбачає відповідні способи захисту цивільних прав та інтересів шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також Господарський суд зазначає, що з аналізу норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховенство права, як основоположний принцип судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09.03.2011, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.05.1980 в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, господарський суд встановив, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 30094674 від 22.02.2022 (а.с. 223-225), земельна ділянка площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) надана Товариству з обмеженою відповідальністю БК Яворницький у строкове платне користування. Номер запису про речове право 46629687, дата державної реєстрації 09.02.2022. Підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: 31, виданий 09.02.2022, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий С.В. Дата укладання договору/дата державної реєстрації: 09.02.2022. Строк: 10 років. Дата закінчення строку дії - 09.02.2032.

Господарський суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення міської ради недійсним не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема, повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга рішень, договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи,наприклад, про витребування майна із чужого незаконного володіння/усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Також господарський суд зауважує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19).

У справі, що розглядається, задоволення позовних вимог про визнання недісним рішення Дніпровської міської ради Про надання ТОВ БК Яворницький дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького,36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення № 462/9 від 28.07.2021, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів захисту.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19.

Наведена позиція господарського суду узгоджується з викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20)).

Ураховуючи наведене, господарський суд вважає, що такий спосіб захисту як визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради Про надання ТОВ БК Яворницький дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького,36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення № 462/9 від 28.07.2021, за наявності укладеного та зареєстрованого договору оренди спірної земельної ділянки, не є ефективним та не призведе до відновлення порушених прав позивача.

У зв`язку із викладеним, господарський суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 10.06.2022 подав заяву, в якій просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням того, що такий спосіб захисту як визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради Про надання ТОВ БК Яворницький дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького,36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення № 462/9 від 28.07.2021, за наявності укладеного та зареєстрованого договору оренди спірної земельної ділянки, не є ефективним та не призведе до відновлення порушених прав позивача - господарський суд зазначає, що підстави для застосування строку позовної давності в даному випадку відсутні.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 2 270,00 грн.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270,00 грн.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 16 574,11грн. згідно з платіжним дорученням №000650 від 07.11.2021, замість 2270,00грн.. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 14304,11 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 14 304,11 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.06.2022

Суддя І.В. Мілєва