ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 червня 2022 року Справа № 903/299/22

за позовом: Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Камінь-Каширської міської ради, м. Камінь-Каширський, Волинська обл.

до відповідача: Підприємця Лахая Віктора Андрійовича, с. Олексіївка, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл.

про стягнення 32 576 грн. 26 коп.

Суддя: Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11.05.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Камінь-Каширської міської ради до підприємця Лахая Віктора Андрійовича про стягнення 32 576 грн. 26 коп. безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та судових витрат по справі.

Ухвалою суду від 12.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати прокурору, позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, прокурору, позивачу - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано прокурору, позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь прокурора, позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокурору, позивачу.

Відповідач ухвалу суду від 12.05.2022 отримав 18.05.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №309.

Строк для подання відзиву по 02.06.2022.

У відзиві від 26.05.2022 відповідач позовні вимоги заперечує. Зазначає, що спірна земельна ділянка до 24.03.2021 ним не використовувалась, договір оренди земельної ділянки укладено в кінці 2020 року, а право оренди зареєстровано в березні 2021 року. Позивач не одноразово відмовляв відповідачу в переданні у користування земельної ділянки. Фактичне користування земельної ділянки відповідачем здійснюється після реєстрації права оренди, у зв`язку з чим будь які підстави сплачувати орендну плату за період, коли земельна ділянка не використовувалась відсутні. Земельна ділянка під складом сформована не була, технічна документація відсутня.

Камінь-Каширська окружна прокуратура у відповіді на відзив від 02.06.2022 позовні вимоги підтримує. Зазначає, що державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно здійснено 10.12.2010 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2010. Державну реєстрацію спірної земельної ділянки проведено 24.09.2018. Таким чином, обов`язок укласти договір оренди на спірну земельну ділянку та сплачувати орендну плату виник з моменту її державної реєстрації.

Відповідач відповідь на відзив отримав 06.06.2022.

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 09.06.2022.

Заперечення на відповідь на відзив відповідача на адресу суду не надходили.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.09.2021 № 275866198 Лахай В. А. на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2010 № 2499 набув право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Ковельська, 103, а саме склад 1500 площею 1599,5 м2. Державну реєстрацію права приватної власності на вказане нерухоме майно проведено 10.12.2010.

Вказаний об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:2417 площею 0,6643 га, яку сформовано на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0811 площею 1,2496 га відповідно до затвердженого рішенням Камінь-Каширської міської ради від 13.02.2018 № 25/71 Детального плану території.

Право комунальної власності на згадану земельну ділянку зареєстровано за Камінь-Каширською міською радою 17.10.2018.

На підставі заяви відповідача від 06.05.2020 рішенням Камінь-Каширської міської ради від 27.05.2020 № 50/21 земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:2417 площею 0,6643 га передано ОСОБА_1 в оренду на 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Встановлено орендну плату за земельну ділянку в розмірі трьох відсотків від її нормативної грошової оцінки.

16.11.2020 між Камінь-Каширською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:2417 площею 0,6643 га. Згідно п. 3 договору на земельній ділянці розміщенні об`єкти нерухомого майна склад 1500. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 581574 грн. 44 коп. (п. 5). Договір укладено на 49 років (п. 8). Орендна плата складає 17 447 грн. 23 коп. в рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 9).

Реєстрація права оренди спірної земельної ділянки на підставі договору здійснено лише 24.03.2021, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру.

Згідно листа ТОВ «Волиньелектрозбут» за адресою Ковельська, 103 у м. Камінь-Каширський укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №624-0493000 від 01.01.2019 з ФОП Лахай В.А. За період з 01.01.2019 по 01.10.2021 по вказаному договору сплачено 77 459 грн. 88 коп.

Згідно листа Камінь-Каширської міської ради від 17.03.2022 плата відповідачем за користування спірною земельною ділянкою за період з квітня 2019 року по 23.03.2021 не здійснювалась.

Згідно листа ГУ ДПС у Волинській області від 07.10.2021 Лахай В.А. є платником податку на нерухоме майно, за об`єкти нерухомого майна, розміщенні за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Ковельська, 103, площею 1599,5 кв.м. 17.06.2021 ОСОБА_1 сплачено 13 527 грн. 58 коп. орендної плати згідно договору оренди від 16.11.2020 за земельну ділянку по вул. Ковельськвй, 103, м. Камінь-Каширський, площею 0,6643 га, кадастровий номер :01:003:2417 та 18.10.2019 125 грн. 00 коп. За приміщення площею 1599,5 м2, розташоване за адресою: вул. Ковельська, 103, м. Камінь-Каширський, у 2018 році останнім сплачено 15 355,2 грн податку на нерухоме майно, у 2019 році 17 864,82 грн, у 2020 році 20 024,14 грн, у 2021 році 22 663,32 грн.

ФОП Лахай В.А. перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Волинській області, Камінь-Каширській ДПІ з 24.12.2002 (дата державної реєстрації 23.12.2002, основний вид діяльності - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах). Відповідно до поданої звітності (податкових декларацій платника єдиного податку другої групи) Лахай В.А. отримав дохід від здійснення підприємницької діяльності за 2019 рік 889 700 грн, за 2020 рік 898 700 грн, за 2021 рік 988 700 грн.

Як вбачається з акту, складеного 31.03.2022 за результатами проведеного Камінь-Каширською міською радою обстеження земельної ділянки, яка використовувалась ФОП Лахаєм В.А. без правовстановлюючих документів, земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:2417 огороджена бетонним парканом висотою 1,5-2 метри, на її території розташоване складське приміщення, яке ймовірно, з урахуванням вивісок та виставлених зразків продукції, використовується для ведення підприємницької діяльності, в`їзні ворота на момент обстеження зачинені.

Згідно витягу з ЄДРПОУ Лахай В.А. зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.12.2002, основний вид діяльності - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідачем, зокрема укладення відповідного договору оренди з Камінь-Каширською міською радою та державної реєстрації такого права з моменту придбання приміщення, у зв`язку з чим відповідач користувався земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:2417 загальною площею 0,6643 га в період з 10.12.2010 по 23.03.2021 без достатньої правової підстави.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власниками об`єктів нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкти, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Підприємець Лахай В.А., як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 15.01.2019 у справі №920/1161/17, від 15.01.2019 у справі №916/2860/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 29.01.2019 у справі №3922/3780/17, від 01.02.2019 у справі №916/678/18, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 06.02.2019 у справі №922/587/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 21.12.2020 у справі №908/848/18, від 09.02.2021 у справі №922/3617/19, від 02.06.2021 у справі №201/2956/19.

Згідно ст. 13 ЗУ "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема комунальної власності.

Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (абз. 1 п. 289.1 ст. 289 ПК України).

Ч. 2 ст. 20 ЗУ "Про оцінку земель" визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно витягу з технічної документації від 02.06.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:2417 загальною площею 0,6643 га становить 581 574 грн. 44 коп.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

При стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/2843/19 від 29.05.2020.

Згідно пп. 288.5.1 а. 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідно категорії земельних ділянок на відповідній території.

Встановлена для спірної земельної ділянки нормативно-грошова оцінка упродовж 2019-2021 років не змінювалась, оскільки вона розраховувалась на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Камінь-Каширського, затвердженої рішенням Камінь-Каширської міської ради від 03.12.2012 № 28/6, з 01.01.2022 почала діяти технічна документація з нормативної грошової оцінки земель населених пунктів Камінь-Каширської міської ради, а саме міста Камінь-Каширський та с. Підцир`я Камінь-Каширського району, яка затверджена рішенням Камінь-Каширської міської ради від 03.02.2021 № 5/276.

Рішенням Камінь-Каширської міської ради від 21.11.2011 № 15/13 затверджено Положення про оренду земельних ділянок на території Камінь-Каширської міської ради та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, пунктом 2.3 якого встановлено, що орендна плата за земельні ділянки, розташовані у м. Камені-Каширському, підприємств, організацій та фізичних осіб, надані для обслуговування виробничих та адміністративних приміщень приватної форми власності, встановлюється у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік. Крім цього, згідно п. 9 договору оренди землі, укладеного Камінь-Каширською міською радою з Лахаєм В.А. 16.11.2020, встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 17 447,23 грн на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Суд, здійснивши перевірку правильності розрахунку позивача щодо розміру безпідставно збережених коштів як плати за користування земельною ділянкою, дійшов висновку про його підставність як такого, що обчислений згідно вимог чинного законодавства України.

При цьому, заявлена прокуратурою сума безпідставно збережених коштів 32 576 грн. 26 коп. вирахувана з врахуванням граничних строків загальної позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України.

Судом враховано відсутність контррозрахунку відповідача розміру безпідставно збережених коштів.

Заперечення відповідача щодо не укладення договору оренди спірної земельної ділянки із вини позивача не приймаються судом. Долучений відповідачем лист позивача від 10.05.2018 виданий у період до державної реєстрації земельної ділянки та оформлення права комунальної власності на неї.

Будь які інші докази в створенні позивачем перешкод в передачі спірної земельної ділянки в оренду в матеріалах справи відсутні.

Відсутність договору оренди не звільняє власника приміщення від платежів за користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення.

Обов`язковість досудового звернення з вимогою про сплату боргу не передбачено.

Сплата орендних платежів не пов`язана з використанням приміщення, а з його придбанням.

Земельна ділянка формується з врахуванням площі для обслуговування приміщення.

Наявність сформованої земельної ділянки, на якій розміщено приміщення, що належить відповідачу, доведена матеріалами справи.

Згідно договору оренди землі від 16.11.2020 в оренду передано земельну ділянку площею 0,6643 га.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду №912/2385/18 від 26.05.2020).

Повноваження прокурора на звернення до суду підтверджені матеріалами справи, зокрема листами щодо представницьких повноважень Камінь-Каширської окружної прокуратури від 16.03.2022 №51-441, Камінь-Каширської міської ради від 17.03.2022 №982/02-27/2-22.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор належними та допустимими доказами довів позовні вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги в сумі 32 576 грн. 26 коп. є підставні та підлягають стягненню з підприємця Лахая В.А.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп. коп. слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з підприємця Лахая Віктора Андрійовича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Камінь-Каширської міської ради (вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, )

- 32 576 грн. 26 коп. (тридцять дві тисячі п`ятсот сімдесят шість грн. 26 коп.) безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

3. Стягнути з підприємця Лахая Віктора Андрійовича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, )

- 2 481 грн. 00 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук