ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
"15" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/1162/22
Заява мотивована необхідністю забезпечення морської вимоги.
Зокрема, із заяви DDS Limited» вбачається, що 12.09.2018 року Заявник (продавець) уклав з компанією «Sellinger Alliance Ltd» (покупець) Меморандум про угоду, відповідно до якої Заявник продав, а «Sellinger Alliance Ltd» придбала несамохідні баржи «DDS-103» та «DDS-104» (далі - Меморандум).
Відповідно до умов Меморандуму та Додатку № 1 до Меморандуму:
- ціна покупки - 418 080 дол. США (ст. 1 Меморандуму);
- покупці сплачують авансовий платіж у розмірі 209 040 дол. США на протязі 3 банківських днів від дати надання Продавцями документів для Судна «DDS-103», зазначених у п. 3 (п. 1.1 ст. 1 Додатку № 1);
- покупці сплачують суму у розмірі 209 040 дол. США на протязі 5 місяців, починаючи з дати підписання дійної Угоди після надання Продавцями документів на Судно «DDS-104», зазначених у п. 3 (п. 1.2 ст. 1 Додатку № 1);
- у випадку, якщо після спливу 5 місяців від дати підписання дійсної Угоди, Покупці не зможуть сплатити суму, зазначену у п. 1.2 дійного Адендуму, вони сплачують Продавцям штраф у розмірі 50 000 дол. США (п.1.3 ст. 1 Додатку № 1).
Таким чином, відповідно до вказаних умов Меморандуму компанія «Sellinger Alliance Ltd» мала сплатити Заявнику 418 080 не пізніше 13.02.2019 року, а у випадку невиконання такого зобов`язання в строк мала сплатити Заявнику штраф у розмірі 50 000 дол. США.
15.01.2020 року на виконання умов Меморандуму сторони уклали Акти прийому- передачі вказаних вище барж та усіх необхідних документів на баржі
Заява обґрунтована тим, що компанія «Sellinger Alliance Ltd» не виконала вчасно свої зобов`язання щодо сплати покупної ціни за Меморандумом до 13.02.2019 року, і сплатила її повністю лише 13.05.2019 року, що підтверджується підписаним сторонами Балансом оплати за Меморандумом, а тому вказане порушення строків оплати надало право Заявнику вимагати від компанії «Sellinger Alliance Ltd» сплати штрафу у розмірі 50 000 дол. США відповідно до п. 1.3 ст. 1 Додатку № 1 до Меморандуму і від сплати, якого компанія «Sellinger Alliance Ltd» ухиляється.
До заяви додано копію позовної заяви, поданої Заявником до Вищого Суду Лондону 04.09.2020 року, з якої вбачається, що Заявник просить стягнути з компанії «Sellinger Alliance Ltd» штраф у розмірі 50 000 дол. США за несвоєчасну сплату вартості барж за Меморандумом.
В подальшому, 20.07.2021 року між сторонами спору була досягнута домовленість щодо передачі спору з Вищого суду Лондона на вирішення до арбітру Лондонської асоціації морських арбітрів (LMAA) пану Брюсу Харрісу, і вказана угода була затверджена Постановою Вищого суду Лондона від 22.07.2021 року. Заявник надав суду лист арбітра Брюса Харріса від 25.01.2022 року, яким останній підтвердив прийняття до свого провадження вказаної вище справи.
Згідно до пп. 23 ч. 1 ст. 42 КТМ України морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 КТМ України несамохідні баржи підпадають під поняття судна, оскільки у цій статті зазначено, що торговельне судно в цьому Кодексі означає самохідну чи несамохідну плавучу споруду, що використовується, зокрема, для перевезення вантажів.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 1 ст. 42 КТМ України судно може бути арештоване тільки за рішенням суду, господарського суду тільки на морські вимоги.
Згідно до ст. 43 КТМ України судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов:
а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7 статті 359 цього Кодексу;
б) вимога ґрунтується на зареєстрованій заставі судна;
в) вимога стосується права власності на судно або володіння ним;
г) вимога, не зазначена у підпунктах "а", "б" і "в" цієї статті, але якщо особа, якій судно належить на праві власності на час виникнення вимоги, несе відповідальність за цією вимогою і є його власником на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна.
Міжнародна конвенція з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (1952 року) (далі - Конвенція) набула чинності для України 16.05.2012 року.
Згідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції положення цієї Конвенції застосовуються в межах юрисдикції будь-якої Договірної Держави до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав.
Відповідно до положень ч. 2 названої статті Конвенції судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.
Суд враховує, що Словаччина не є учасницею Конвенції (тобто не є Договірною Державою Конвенції), а тому відповідно до ч. 2 ст. 8 Конвенції ця баржа може бути заарештована судом на підставі існуючої морської вимоги, яка передбачена п.п. 23 ч. 1 ст. 42 КТМ України (вимога у зв`язку з будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна).
При цьому відповідно у ст. 3 Конвенції зазначено, що з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.
Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 43 КТМ України, згідно до якої будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.
Таким чином, вимога Заявника до «Sellinger Alliance Ltd» щодо сплати 50 000 дол. США за Меморандумом є морською вимогою, оскільки вона виникла зі спору, який виник на підставі договору купівлі-продажу несамохідних барж, що є суднами.
Суди України можуть накладати арешти на морські судна, які ходять під прапором будь-якої держави, незалежно від того чи є держава, під прапором якої ходить судно, учасницею Конвенції. При цьому, арешт на судно, яке ходить під прапором держави, яка не є учасником Конвенції, може бути накладений не тільки на підставі переліку морських вимог зазначених у ст. 1 Конвенції, але і на підставі інших вимог, які дозволяють накласти арешт відповідно до законодавства України (ст. 42 КТМ України).
Пунктом 9 частини 1 та частиною 4 статті 137 ГПК встановлено, що позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини 2 статті 138 ГПК заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.
За приписами ч. 2 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.
Згідно ч. 3 ст. 144 ГПК України - Ухвала про арешт морського судна є підставою для затримання судна або обмеження в його пересуванні в порту, де знаходиться або до якого прямує таке судно, до моменту скасування заходів із забезпечення позову у вигляді арешту морського судна. Після вручення копії ухвали про арешт судна капітан морського порту, де знаходиться судно, філія Адміністрації морських портів України в морському порту, де знаходиться судно, відповідні органи Державної прикордонної служби та митні органи зобов`язані вжити заходів, що унеможливлюють вихід арештованого судна з порту.
Як зазначає заявник, на час звернення з цією заявою про арешт судна, баржа «SA-1», (прапор Словаччина), яка до продажу мала назву «DDS-103» і зараз належить «Sellinger Alliance Ltd», перебуває в акваторії Ренійського морського порту.
Таким чином, враховуючи, що у Заявника є морська вимога до «Sellinger Alliance Ltd» у розмірі 50 000 дол. США, то Заявник має право на арешт будь-якого судна, яке належить «Sellinger Alliance Ltd» - що є підставою для задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 136-144, 234 ГПК України, суд

Ухвала набрала законної сили 15.06.2022р. та дійсна для пред`явлення до виконання до 16.06.2025р. та може бути оскаржена в порядку ст.ст.253-259 ГПК України.
Боржником за ухвалою є: «Sellinger Alliance Ltd» (адреса Tripolitsas 25 B, Limassol, 3086, Cyprus (Кіпр).
Суддя Демешин Олександр Анатолійович