РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2022Справа № 910/228/22

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" (вулиця Грінченка Миколи, будинок 18, літера Б, приміщення автомийки, місто Київ, 03039)
доФізичної особи-підприємця Жерегіна Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 )
простягнення 162 038 грн 84 коп.
Представники сторін:не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" з вимогами до Фізичної особи-підприємця Жерегіна Олександра Юрійовича про стягнення 162 038 грн 84 коп. заборгованості за договором суборенди нежитлових приміщень від 28.07.2016 № 4356, в тому числі: 93 458 грн 81 коп. основної заборгованості, 14 485 грн 53 коп. інфляційних втрат, 6 458 грн 58 коп. 3 % річних та 47 635 грн 92 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору суборенди нежитлових приміщень від 28.07.2016 № 4356 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних платежів, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 93 458 грн 81 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 14 485 грн 53 коп. інфляційних втрат, 6 458 грн 58 коп. 3 % річних та 47 635 грн 92 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 відкрито провадження у справі № 910/228/22, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

14.02.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

16.02.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

30.05.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" (орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Жерегіним Олександром Юрійовичем (суборендар, відповідач), укладено договір суборенди нежитлового приміщення №28/07/16 (далі - договір суборенди), відповідно до умов якого орендар передав, а суборендар прийняв в строкове користування на умовах суборенди нежитлові приміщення площею 200 м.кв., згідно плану зазначеного в додатку №3 до цього договору (далі - об`єкт), що розташовані в нежилому - будинку - приміщенні автомийки за адресою: 03039, м.Київ, вул. Грінченка Миколи, буд. 18, літера «Б».

Строк суборенди відповідно до п. 3.2 договору з урахуванням договорів про внесення змін до договору до 30 11.2019 включно.

Плата за суборенду з урахуванням договорів про внесення змін складає 35 000 грн 00 коп. з 01.01.2018.

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 та 4.5 договору плата за суборенду нараховується виключно із застосуванням коефіцієнту, що є величиною, отриманою в результаті ділення офіційного курсу, чинного на дату виставлення орендарем рахунку на офіційний курс, чинний на дату підписання договору, але не може бути менша, ніж 30 000 грн 00 коп.

Строком користування об`єктом суборенди визнається період з моменту передачі об`єкта суборенди до моменту повернення відповідно до умов договору (п. 4.6 договору).

Плата за суборенду сплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендаря не пізніше 5-го числа поточного місяця (п. 4.7 договору).

При простроченні сплати платежів за суборенду суборендар сплачує на користь орендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту фактичного виконання зобов`язання (п. 8.3 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За період з грудня 2018 по жовтень 2019 року сторонами щомісяця складались акти надання послуг, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідачем вказані акти були оплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень за вказаний період.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/19878/20 встановлено, що відповідачем об`єкт оренди було повернуто позивачеві 16.12.2019.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач в порушення умов договору суборенди нежитлових приміщень від 28.07.2016 № 28/07/16 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних платежів у загальному розмірі 93 458 грн 81 коп., що є порушенням з боку відповідача умов договору, а саме неврахування відповідачем при оплаті суборендних платежів коефіцієнту відповідно до п. 4.3 до договору, а також оплату за місяць менше 33 000 грн 00 коп. відповідно до п. 4.2 договору. Крім того, позивач вказує, що відповідач не оплатив фактичне користування об`єктом суборенди в період з 01.12.2019 по 16.12.2019.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що всі підписані між сторонами акти були ним оплачені на суми, що в них зазначені, що не заперечується позивачем. Також позивачем неправомірно нараховано оплату за листопад 2019 року, оскільки відповідачем на підставі платіжного доручення №171 від 13.07.2016 сплачено 35 000 грн 00 коп. як авансовий платіж за останній місяць суборенди. Крім того, відповідач стверджує, що оплату за фактичне користування об`єктом суборенди в період з 01.12.2019 по 16.12.2019 ним було оплачено на користь директора позивача - Кобзаря Сергія Миколайовича відповідно до квитанцій №№ від 03.12.2019 та 5 від 04.12.2019 на загальну суму 20 968 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи відповідача судом відхиляються з наступних підстав.

Умовами договору суборенди нежитлового приміщення №28/07/16 від 28.07.2016 передбачено, що плата за суборенду нараховується виключно із застосуванням коефіцієнту, що є величиною, отриманою в результаті ділення офіційного курсу, чинного на дату виставлення орендарем рахунку на офіційний курс, чинний на дату підписання договору, але не може бути менша, ніж 30 000 грн 00 коп. Дану обставину відповідачем при оплаті суборендних платежів за спірний період враховано не було.

Щодо оплати на підставі платіжного доручення №171 від 13.07.2016 авансового платежу суд зазначає, що у призначенні платежу не вказано посилання на договір суборенди, а сам договір не містить умов щодо такого виду платежів.

Відповідно до умов договору плата за суборенду сплачується в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендаря, а тому суд відхиляє твердження відповідачаа щодо виконання ним обов`язку по оплаті за фактичне користування об`єктом суборенди в період з 01.12.2019 по 16.12.2019 на користь директора позивача - Кобзаря Сергія Миколайовича, як такі, що не відповідають умовам укладеного між сторонами договору.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів за договором суборенди нежитлового приміщення №28/07/16 від 28.07.2016 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором за період з грудня 2018 по жовтень 2019 року та оплату за фактичне користування об`єктом суборенди в період з 01.12.2019 по 16.12.2019 на загальну суму 93 458 грн 81 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 14 485 грн 53 коп. інфляційних втрат, 6 458 грн 58 коп. 3 % річних та 47 635 грн 92 коп. пені.

Суд зазначає, що у разі прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, підлягають стягненню річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 8.3 договору при простроченні сплати платежів за суборенду суборендар сплачує на користь орендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 8.3 договору.

Суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами у п. 8.3 було обумовлено інший порядок нарахування пені.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення пені судом встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, становить 47 635 грн 92 коп. пені, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в сумі 47 635 грн 92 коп. пені.

Крім того, за результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та процентів річних судом встановлено, що розмір інфляційних втрат та процентів річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 485 грн 53 коп. інфляційних втрат, 6 458 грн 58 коп. 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жерегіна Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокра справа" (вулиця Грінченка Миколи, будинок 18, літера Б, приміщення автомийки, місто Київ, 03039, ідентифікаційний код 37120239) 93 458 (дев`яносто три тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 81 коп. заборгованості, 14 485 грн (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) 53 коп. інфляційних втрат, 6 458 (шість тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн 58 коп. 3 % річних, 47 635 (сорок сім тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 92 коп. пені та судовий збір у розмірі 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) грн 58 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька