ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3913/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участю секретаря судового засідання Рибки Ю. Е., розглянувши матеріали справи № 916/3913/21

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

Відповідач: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; код - 20992104)

про скасування рішення

з підстав незаконності, недоведеності та безпідставності

за участю представників сторін:

від позивача: Подорожній А.С., Нікітіна Г.Е.

від відповідача: Вірт С.О.

СУТЬ СПОРУ: 20.12.2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Відповідач, Відділення) яким просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 року №65/55-р/к по справі №31-02/2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу.

Ухвалою від 21.12.2021 року суд відкрив провадження по справі та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив дату та час підготовчого засідання, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

14.01.2022 року суд отримав відзив на позов, яким відповідач просить суд в задоволені позову відмовити.

31.01.2022 року від позивача через електронну скриньку суду з КЕП надійшла відповідь на відзив просить позов задовольнити. При цьому, суд звернув увагу на відсутність у відповіді на відзив аркушу "4".

11.02.2022 року Відповідач надав суду письмові пояснення надав додаткові докази та просить у задоволені позову відмовити.

14.02.2022 року до суду надійшли письмові пояснення Позивача позов підтримав.

Ухвалою від 15.02.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

10.06.2022 року Позивач надав суду остаточний розрахунок судових витрат.

Суд оголошував перерву у судовому засіданні 18.01.2022 року та 01.02.2022 року, 11.05.2022 року, 01.06.2022 року.

Під час розгляду справи представник Позивача позов підтримав, представник Відповідача проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2008 року №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання», проведений конкурс з визначенням суб`єктів господарювання недержавної форми власності для надання послуг з організації доставлення тимчасово затриманого транспорту на спецмайданчики та стоянки.

За результатами конкурсу 08.01.2020 року між Головним управлінням Національної поліції в Одеській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір №8 про надання послуг перевезення транспортних засобів, предметом якого є надання Замовнику послуг з транспортування (доставлення) за допомогою спеціалізованого автомобіля-евакуатора (евакуації) транспортних засобів фізичних та/або юридичних осіб, що затримані працівниками поліції у випадках, передбачених чинним законодавством України.

10.06.2021 року Адміністративна колегія Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України розпочала розгляд справи у зв`язку із наявністю в діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ознак порушення Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №65/55-р/к від 12.10.2021 року по справі №31-02/2021:

- визнано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач по справі) на ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , займав монопольне (домінуюче) становище, як такий, що не мав жодного конкурента у період з 08.01.2020 по 31.12.2020 року;

- визнано дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у вигляді встановлення та застосування цін тарифів за послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у період з 08.01.2020 по 31.12.2020 року без економічного обґрунтування порушення, передбаченим п.2 ст. 50 , п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки), шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

- за вчинене порушення законодавства про захист від економічної конкуренції зазначеного у п.2 резолютивної частини рішення на ФОП ОСОБА_1 штраф накладено штраф у розмірі 66333,00 гривень.

Позивач, просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 року №65/55-р/к по справі №31-02/2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 не може займати монопольне становище на ринку послуг по перевезенню спеціальним автомобільним транспортом (евакуатором) транспортних засобів, що належать юридичним особам або фізичним особам, на спецмайданчик, які були затримані працівниками поліції за правопорушення, оскільки кількість учасників ринку зазначених послуг визначається ГУНП в Одеській області і не залежить від ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач не погодився із позовними вимогами зазначив, що у зв`язку із порушенням законодавства про захист економічної конкуренції ФОП ОСОБА_1 адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 12.10.2021 прийнято рішення № 65/55-р/к (далі по тексту - Рішення № 65/55-р/к), яке ухвалено у відповідності до вимог діючого законодавства про захист економічної конкуренції, Відділенням в повному обсязі були з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які доведено та всебічно обґрунтовано в Рішення № 65/55-р/к адміністративною колегією.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з огляду на наступне.

При вирішенні спору по цій справі суд зазначає на необхідність врахування сталої судової практики щодо розгляду аналогічних спорів Верховним судом.

Так, Велика палата Верховного суду у Постанові від 02.07.2019р. по справі № 910/23000/17 звернула увагу на те, що для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як недобросовісної конкуренції необов`язково з`ясовувати настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, настання інших відповідних наслідків. Достатньо встановити сам факт вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 11, 13-15 і 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (статті 6 і 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 4, 6, 8, 15-1, 16-18 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 21.10.2021 року по справі № 914/2667/20 зазначив:

"8.16. Також суд касаційної інстанції зазначає, що господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 910/6999/17, від 19.06.2018 у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019 у справі № 915/523/18, від 05.03.2020 у справі № 910/2921/19."

Так, Позивач оскаржує рішення Адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.10.2021 року №65/55-р/к по справі №31-02/2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу, посилаючись на те, що:

- у вказаному рішенні Колегія посилається на наявну інформацію, стосовно того, що ФОП ОСОБА_1 за період з 08.01.2020 року по 31.12.2021 року було надано 767 послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів.

Проте, Позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 надав менше послуг, з яких не усі були сплачені.

- Колегія в якості обґрунтування притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності зазначила, що він нараховував плату за транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) більшу ніж передбачено Наказом МВС України, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством фінансів України №967/1218/869 від 10.10.2013 року «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)».

Проте Колегія не прийняла до уваги посилання ФОП ОСОБА_1 на той факт, що тарифи наданих послуг визначаються в залежності від ваги транспортного засобу, відстані транспортування, складності послуг/подачі евакуатора, доставки засобу до стоянки, завантаження та розвантаження засобу, часу простою евакуатора.

- Колегія безпідставно обмежила територіальні межі ринку лише територією спецмайданчиків, оскільки за своєю суттю послуга, яка надається ФОП ОСОБА_1 є специфічною послугою, яка надається, фактично, державі, а не володільцю транспортного засобу, оскільки останній є лише порушником ПДР і має нести додаткові витрати, пов`язані із тимчасовим вилученням транспортного засобу (транспортування, зберігання) на підставі норм Кодексу про адміністративні правопорушення України.

- позивач не вільний в обранні місця зберігання транспортного засобу, оскільки спецмайданчик для зберігання транспортних засобів визначається поліцейським за наявності вільних місць на найближчому спец майданчику.

На думку суду така позиція Позивача є хибною, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, в тому числі: правові засади і гарантії підприємництва; правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання: організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Частиною 1 статті 3 Закону України Про захист економічної конкуренції встановлено, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України Про Антимонопольний комітет України, Про захист від недобросовісної конкуренції, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Крім того, відповідні відносини регулюються й нормами підзаконних нормативно-правових актів, зокрема: Положенням про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженим розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р; Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням АМКУ від 05.03.2002 № 49-р; Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими розпорядженням АМКУ від 19.04.1994 № 5 (із змінами); Положенням про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженим розпорядженням АМКУ від 25.12.2001 № 182-р.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про Антимонопольний комітет України Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 3 Закону України Про Антимонопольний комітет України до основних завдань Антимонопольного комітету України відноситься участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно- господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Частиною 1 статті 23 Закону України Про Антимонопольний комітет України унормовано, що діяльність стосовно виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.

Пунктами 1, 5 та 12 частини 1 статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження: проводити, організовувати розслідування за заявами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Аналогічні повноваження закріплені й Положенням про територіальне відділення, а саме: підпунктами 1, 4 та 10 частини 1 пункту 3, підпунктами 1, 5 та 12 частини 1 пункту 8.

Статтею 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України в межах його компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ним строки. Невиконання вимог голови територіального відділення Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.

За нормою частини першої статті 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» суб`єкти господарювання зобов`язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання територіальним відділенням Антимонопольного комітету України завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону України Про захист економічної конкуренції розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Під час розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями проводиться збір доказів, які в тій чи іншій мірі можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, до прикладу, у постанові від 23.09.2021 зі справи № 916/103/20.

Відповідно до пункту 32 Правил розгляду заяв і справ у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення.

Слід також зауважити, що приписами статті 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Так, керуючись статтями 12, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статтями 48, 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пунктом 11 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-Р, пунктом 32 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, адміністративна колегія Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України:

1. Визнала, що ФОП ОСОБА_1 на ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 займав монопольне (домінуюче) становище, як такий, що не мав жодного конкурента у період з 08.01.2020 по 31.12.2020;

2. Визнала дії ФОП Пономарьова, у вигляді встановлення та застосування цін/тарифів за послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами; місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 у період з 08.01.2020 по 31.12.2020 без економічного обґрунтування порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки), шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення наклала на ФОП Пономарьова штраф у розмірі 66 333,00 (шістдесят шість тисяч триста тридцять три) грн;

4. Зобов`язала ФОП Пономарьова протягом трьох місяців з дня отримання цього рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Суд зазначає, що визначення монопольного (домінуючого) становища ФОП ОСОБА_1 на ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 - було визначено відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р (надалі по тексту - Методика).

Пунктом 3.1. Методики визнано, що об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб`єкт господарювання; група суб`єктів господарювання; конкретний товар (продукція, роботи, послуги), який (які) випускається(ються), постачається(ються), продається(ються), придбавається(ються) (використовується(ються), споживається(ються)) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання.

Об`єктом аналізу на ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 є:

- суб`єкти господарювання, що надають послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) в територіальних межах Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27;

- послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27.

Пунктом 4.1. Методики визнано, що, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Товаром щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище, є послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27.

Пунктом 4.4. Методики визнано, що перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) може складатися шляхом визначення суб`єктів господарювання, які мають значущі обсяги продажу (постачання, виробництва), придбання (споживання, використання) товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території.

Учасниками ринку є суб`єкти господарювання, які надають послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27, та фізичні особи (водії, власники/співвласники тимчасово затриманого транспортного засобу), які отримують такі послуги.

Основними споживачами послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 є водії, власники (співвласники) тимчасово затриманого транспортного засобу.

Пунктом 5.1. Методики визнано, що товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання Іншого.

Товарні межі ринку досліджуваного ринку є саме надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки).

Пунктом 1.3. Методики визнано, що територіальні (географічні) межі ринку - територія зі сферою взаємовідносин купівлі-продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста тощо або їхніми частинами.

При цьому регіональний ринок товару - ринок товару, територіальні (географічні) межі якого охоплюють територію окремого регіону або його частини.

Пунктом 6.1. Методики визнано, що територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Так, відповідно до листа Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області (вх. № 65-01/534 від 11.03.2020):

«...з 20 по 25 грудня 2019року Головним управлінням, відповідно до Постанови КМУ від 17.02.2008 № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання», проведений конкурс з визначення суб`єктів господарювання недержавної форми власності для надання послуг з організації доставляння тимчасово затриманого транспорту на спецмайданчики та стоянки ГУНП, в якому взяли участь лише шість фізичних осіб-підприємців. Оголошення про проведення даного конкурсу опубліковано на сайті Головного управління.

Зі всіма заявленими ФОПами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) Головним управлінням укладені відповідні договори...».

Вказаними договорами передбачалось, що зазначені фізичні особи-підприємці власними силами здійснюють завантаження, розвантаження та транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів виключно територіально за адресами, які передбачені договорами:

ФОП ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ; ФОП ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 ; ФОП ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 ; ФОП ОСОБА_4 : АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 ; ФОП ОСОБА_5 : АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 ; ФОП ОСОБА_6 : АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_6 .

Таким чином, виходячи зі змісту договорів, зазначені фізичні особи-підприємці могли транспортувати тимчасово затримані транспортні засоби на спеціальні майданчики (стоянки) лише за вказаними у договорах адресами, що виключає транспортування таких транспортних засобів за іншими адресами та в інші міста.

До того ж, отримання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 в інших містах Одеської області було недоцільним, враховуючи, наприклад, відстань, а також адміністративні бар`єри, такі, як визначення на підставі укладеного договору Головним управлінням Національної поліції Одеській області саме ФОП Пономарьова надавати такі послуги саме в місті Арциз та місті Ізмаїл Одеської області з урахуванням визначених місць зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу в Одеській області.

Суд погоджується з позицією Відповідача про те, що в силу укладеного договору Головним управлінням Національної поліції Одеській області з ФОП ОСОБА_1 , ураховуючи умови та предмет договору, лише останній міг надавати послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27.

Тому, територіальними (географічними) межами ринку надання послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) у справі №31-02/2021 була територія Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27,

Відповідно до пункту 7.1. Методики часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Так, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області з ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг перевезення транспортних засобів (послуг з транспортування (доставляння) за допомогою спеціалізованого автомобіля-евакуатора (евакуації) транспортних засобів фізичних та/або юридичних осіб, що тимчасово затримані працівниками поліції у випадках, передбачених чинним законодавством України) від 08.01.2020 № 8, який діяв до 31.12.2020.

Отже, часовими межами ринку у справі є період з 08.01.2020 по 31.12.2020, протягом якого залишалися сталими структура ринку (сталий склад учасників ринку), співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

Пунктом 8.2. Методики визнано, що обсяг товарів (товарних груп), що продається (постачається, виробляється) або придбавається (споживається, використовується) суб`єктом господарювання, визначається як загальний обсяг реалізованих або придбаних товарів (товарних груп), що входять до товарних меж ринку, протягом часу, що складає часові межі ринку.

Відповідно до інформації (вх. № 65-01/325 від 15.02.2021) ФОП Пономарьовим за період з 08.01.2020 по 31.12.2020 надано 767 послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27.

Відповідно до пункту 8.6 Методики розрахунок часток суб`єктів господарювання на ринку за відсутності достовірної інформації про обсяги товарів (товарних груп), які продаються (постачаються, виробляються) або придбаваються (споживаються, використовуються), може здійснюватися на основі оцінок відповідних показників, наявних виробничих потужностей або інших показників, які свідчать про обсяги продажу (постачання, виробництва) або придбання (споживання, використання) товарів (товарних груп) на ринку.

Враховуючи те, що послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 відповідно до договору укладеному з Головним управлінням Національної поліції в Одеській області надає лише ФОП ОСОБА_7 , а отже, частка ФОП Пономарьова на зазначеному ринку складає 100%.

Відповідно до пункту 9.1. Методики, потенційними конкурентами вважаються такі суб`єкти господарювання:

- які мають матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо, але з різних причин не реалізують ці можливості;

- які виготовляють товари (товарні групи), що складають товарні межі ринку, але не реалізують їх на відповідному ринку;

- нові суб`єкти господарювання, які можуть вступити на ринок.

Враховуючи те, що послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 відповідно до договору, укладеного з Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, надає лише ФОП ОСОБА_7 , отже в період дії договору з 08.01.2020 по 31.12,2020 у ФОП ОСОБА_7 на зазначеному ринку були відсутні потенційні конкуренти.

Пунктом 1.3. Методики визнано, що бар`єрами вступу на ринок - є обставини, що перешкоджають новим суб`єктам господарювання почати конкурувати на рівних із суб`єктами господарювання, що вже діють на певному товарному ринку.

Відповідно до пункту 9.2. Методики, бар`єрами для вступу потенційних конкурентів на відповідний ринок є: обмеження за попитом, пов`язані з високою насиченістю ринку товарами (товарними групами) та низькою платоспроможністю покупців; адміністративні обмеження; економічні та організаційні обмеження; екологічні обмеження; нерозвиненість ринкової інфраструктури; інші обмеження, що спричиняють суттєві витрати, необхідні для вступу на певний ринок товару (товарної групи).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Таким чином, Позивач по справі - ФОП ОСОБА_1 є єдиним суб`єктом господарювання на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27, який надає послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на зазначених територіях. Інші суб`єкти господарювання не мають права надавати такі послуги на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 через відсутність договорів, укладених у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

До основних нормативно-правових актів, які регулюють функціонування ринку послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) належить постанова Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» (надалі по тексту - Порядок) та наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 № 967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)» (надалі по тексту - Наказ).

Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Так, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (надалі по тексту - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 142 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, при цьому умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.

Таким чином, за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється обов`язкова плата у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до Наказу розміри плат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці стягуються з водіїв, власників (співвласників) тимчасово затриманого транспортного засобу і застосовуються незалежно від форми власності майданчика (стоянки) усіма підприємствами, установами та організаціями, які провадять діяльність, пов`язану із доставлянням та зберіганням транспортних засобів (крім бюджетних установ). Розмір плати визначено без урахування податку на додану вартість, який справляється відповідно до Податкового кодексу України.

Ураховуючи зазначені законодавчо закріплені норми Відповідачем обґрунтовано було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при наданні послуг з транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках) застосовував не тільки тарифи, передбачені Наказом, а й додаткові тарифи, які не передбачені Наказом, що в кінцевому випадку призвело до збільшення ціни для споживачів цих послуг (водіїв, власників (співвласників) тимчасово затриманих транспортних засобів, та є прямим зловживанням монопольним становищем на ринку.

Як стверджує Відповідач та не заперечує Позивач, в період з 29.09.2020 по 21.10.2020 відповідно до наданих ФОП Пономарьовим актів № № 285, 279, 270, 257, 263 встановлено, що величина витрат з подачі евакуатора відрізняється як для мопедів (300 грн. за актом № 285: 250 грн. за актом № 271; 0 грн за актом № 263), так і для автомобілів (200 грн за актом № 279), розмір витрат на завантаження/розвантаження транспортних засобів теж різні як для мопедів (ТООгрн за актами № 285. № 270,20 грн за актом № 263), так і для автомобілів (250 грн за актом № 279; 400 грн за актом № 257 відповідно. 250 грн.. 100 грн., 400 грн. відповідно).

При цьому ФОП ОСОБА_7 не надано обґрунтування різниці тарифів на послуги з перевезення тимчасово затриманих транспортних засобів, не надав пояснення щодо різного складу витрат на надання послуг за актами № 285 і № 263.

Відповідно до інформації (лист вх. № 65-01/325 від 15.02.2021) ФОП ОСОБА_1 за період з 08.01.2020 по 31.12.2020 надано 767 послуг з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

З наведеного суд робить висновок, що встановлення та застосування ФОП Пономарьовим цін/тарифів за послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у період з 08.01.2020 по 31.12.2020 без економічного обґрунтування призводило до ущемлення інтересів споживачів (водіїв, власників (співвласників), які сплачують більшу суму, за рахунок додаткових витрат, які не передбачені Наказом.

Як встановлено судом, розмір штрафу Відділенням було визначено відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ч. 1 ст. 77 ГПК України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Суд також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Отже, на думку суду, позовна заява не містить фактів, якими підтверджено належними та допустимим доказами щодо спростування обставини, які покладені Відділенням в обґрунтування спірного Рішення № 65/55-р/к. Тобто, ураховуючи положення норм законодавства про захист економічної конкуренції, а саме статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначені у позовній заяві доводи та Позивача не є підставою для скасування рішення органу Антимонопольного комітету України, адже з`ясування Фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Фактично, Позивач не спростував висновок адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про те, що у діях Позивача, які полягали у встановленні та застосуванні останнім цін/тарифів на послуги з транспортування тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики (стоянки) на території Одеської області в радіусі до 100 км від спеціальних майданчиків (стоянок) для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресами: місто Арциз, вул. Транспортна, 2-Б та місто Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27 у період 08.01.2020-31.12.2020 без економічного обґрунтування за умови відсутності альтернативних джерел придбання такого товару.

На підставі викладеного у задоволені позову слід відмовити з покладенням судових витрат на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України .

Повний текст рішення складено 20 червня 2022 р.

Суддя О.А. Демешин