ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022м. ДніпроСправа № 904/685/22

За позовом Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Лавриненко Марини Вадимівни, с. Мар`ївка Синельниківського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 53 992 грн 72 коп. за договором передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста від 20.11.2020 № 236-3-2020

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Лавриненко Марини Вадимівни заборгованість в сумі 53 992 грн. 72 коп., з яких: 43 596 грн. 00 коп. - основний борг за період з 20.11.2020 по 31.10.2021, 1 533 грн. 47 коп. - 3% річних, 3 873 грн. 46 коп. - пеня, 4 989 грн. 79 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста від 20.11.2020 № 236-3-2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати плати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста.

Ухвалою господарського суду від 12.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду завчасно надсилалась відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи, інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до поштового повідомлення № 320 ухвала суду від 12.03.2022 отримана відповідачем 25.03.2022.

Проте, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов та не подав витребувані судом документи.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; факт передання відповідачу об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста; строк оплати за використання об`єкта; наявність прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що 20.11.2020 між Комунальним підприємством "Дніпротранскомплекс" Дніпровської міської ради, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Лавриненко Мариною Вадимівною (сторона-2) укладено договір передачі в платне користування об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі міста № 236-3-2020 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1, що діє від власного імені, на підставі повноважень, наданих територіальною громадою м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, надає стороні-2 зупиночний комплекс (надалі - об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі), а сторона-2 приймає в строкове платне користування об`єкт благоустрою вулично дорожньої мережі, а саме: частину об`єкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування: м. Дніпро, вул. Гайова, біля буд. 53 Б , площею 12,5 м. кв, (Додаток 1), для утримання в належному стані місць очікування пасажирами громадського транспорту та використання з комерційною метою відповідно до вимог чинного законодавства України.

За умовами п. 2.2. договору право на використання об`єкту благоустрою виникає у сторони-2 з моменту підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об`єкту благоустрою у використання і діє до закінчення терміну дії цього договору.

Згідно п. 3.1. договору сторона-1 визначає плату під час оформлення договору та має право її змінювати протягом дії договору у разі внесення змін до розрахункових даних.

Розмір плати розраховується відповідно до калькуляції вартості плати за тимчасове використання об`єктів благоустрою вулично-дорожньої мережі м. Дніпра (Додаток 3), що є невід`ємною частиною даного договору (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору плата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється щомісячно. Розмір плати у кожному календарному місяці визначається шляхом множення кількості календарних днів у відповідному місяці на розмір плати за один календарний день використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі. Індексація плати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється за погодженням сторін один раз на рік шляхом коригування плати за останній місяць року з урахування індексу інфляції за весь поточний рік.

У п. 3.4. договору сторони погодили, що оплата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі у другому та кожному наступному місяці дії договору здійснюється стороною-2 щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця і не залежить від наслідків господарської діяльності сторони-2. Перерахування плати здійснюється стороною-2 на поточний рахунок сторони-1, визначений у реквізитах цього договору, або інший рахунок, повідомлений стороною-1 стороні-2 письмово. У призначенні платежу зазначається дата і номер цього договору. Оплата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі здійснюється за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

За змістом п. 6.3. договору до обов`язків сторони-2 віднесено, зокрема, обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати плату за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі та здійснювати відшкодування витрат щодо утримання і експлуатації об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за весь час фактичного використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за використання об`єкта благоустрою сторона-2 зобов`язана сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми плати за кожен день прострочення. Сторона зобов`язана сплатити пеню протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 12.1. договору цей договір набирає чинності з 07.12.2020 та діє строком до 31.12.2021, а в частині обов`язку сторони-2 щодо здійснення розрахунків та сплати штрафних санкцій та пені - до повного виконання стороною-2 зазначених зобов`язань.

Закінчення строку дії договору або його дострокове припинення не звільняє сторону- 2 від виконання грошових та інших зобов`язань перед стороною-1, які виникли під час дії договору (п. 12.3 договору).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу об`єкт благоустрою вулично-дорожньої мережі, що підтверджується актом приймання-передачі від 20.11.2020 (а.с. 23).

Доказів припинення, зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Позивач зазначає, що за період з листопада 2020 по жовтень 2021 відповідачу нарахована плата за користування об`єктом благоустрою вулично-дорожньої мережі у загальному розмірі 43 596 грн. 00 коп., яка відповідачем, в порушення умов договору, оплачена не була, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у вказаній сумі.

На підставі п. 8.3. договору позивач нарахував додатково до сплати відповідачу пеню в сумі 3 878 грн. 46 коп. за період з 16.08.2021 по 16.02.2022 .

Із посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 533 грн. 47 коп. за період з 16.12.2020 по 16.02.2022 та інфляційні втрати в сумі 4 989 грн. 79 коп. за період грудень 2021 - лютий 2022.

Доказів оплати відповідачем спірної основної заборгованості та нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Оплата за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі у другому та кожному наступному місяці дії договору здійснюється стороною-2 щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця і не залежить від наслідків господарської діяльності сторони-2 (п. 3.4. договору).

За розрахунком позивача, долученому до позову, відповідач має заборгованість з плати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі у загальній сумі 43 596 грн 00 коп., яка утворилася за період з листопада 2020 по жовтень 2021.

Доказів внесення плати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі за вказаний період відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 43 596 грн 00 коп., строк оплати якої настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. ст. 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При перевірці виконаного позивачем розрахунку пені судом встановлено, що останнім не дотримано вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Крім того, за зобов`язаннями відповідача за вересень та жовтень 2021 позивачем нарахована пеня з дати 16.08.2021, на яку строк оплати за вказаними зобов`язаннями ще не настав.

З урахуванням вищевикладеного, за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня за визначений позивачем період з 16.08.2021 по 16.02.2022 у загальному розмірі 1 664 грн. 14 коп., з яких: 50 грн. 08 коп. - пеня за порушення зобов`язань за березень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 13.09.2021; 103 грн. 04 коп. - пеня за порушення зобов`язань за квітень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 14.10.2021; 161 грн. 06 коп. - пеня за порушення зобов`язань за травень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 13.11.2021; 210 грн. 96 коп. - пеня за порушення зобов`язань за червень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 14.12.2021; 275 грн. 77 коп. - пеня за порушення зобов`язань за липень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 13.01.2022; 340 грн. 62 коп. - пеня за порушення зобов`язань за серпень 2021, нарахована за період з 16.08.2021 по 13.02.2022; 283 грн. 86 коп. - пеня за порушення зобов`язань за вересень 2021, нарахована за період з 16.09.2021 по 16.02.2022; 238 грн. 75 коп. - пеня за порушення зобов`язань за жовтень 2021, нарахована за період з 16.10.2021 по 16.02.2022. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що хоч у розрахунку, викладеному у позовній заяві, позивачем зазначений період нарахування з 16.12.2021 по 16.02.2022 (з грудня 2021 по лютий 2022), фактично індекси інфляції для вирахування сукупного індексу використані позивачем за період з січня 2021 по січень 2022. Отже, з огляду на зміст розрахунку позивача, за розрахунком суду інфляційні втрати за період з січня 2021 по січень 2022 складають 4 989 грн. 79 коп. та вірно розраховані позивачем.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних порушень чинного законодавства та умов договору судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати за використання об`єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 43 596 грн. 00 коп. основного боргу, 1 664 грн. 14 коп. пені, 1 533 грн. 47 коп. 3% річних, 4 989 грн. 79 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лавриненко Марини Вадимівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8 75, ) 43 596 грн. 00 коп. (сорок три тисячі п`ятсот дев`яносто шість грн. 00 коп.) основного боргу, 1 664 грн. 14 коп. (одну тисячу шістсот шістдесят чотири грн. 14 коп.) пені, 1 533 грн. 47 коп. (одну тисячу п`ятсот тридцять три грн. 47 коп.) 3% річних, 4 989 грн. 79 коп. (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 79 коп.) інфляційних втрат, 2 379 грн. 48 коп. (дві тисячі триста сімдесят дев`ять грн. 48 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.06.2022

Суддя І.А. Рудь