УХВАЛА

08 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/1147/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Студенця В. І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи № 914/1147/20

за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фізична особа - підприємець Ходак Марія Василівна,

про відшкодування збитків,

за касаційною скаргою Пеприк Ольги Михайлівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця»,

на рішення Господарського суду Львівської області

у складі судді Березняк Н. Є.

від 02 листопада 2020 року

та постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Кравчук Н. М., Кордюк Г. Т., Плотніцького Б. Д.

від 20 квітня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області рішенням від 02 листопада 2020 року у справі № 914/1147/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», до ОСОБА_2 , третя особа фізична особа - підприємець Ходак Марія Василівна, про відшкодування збитків.

На зазначені судові рішення позивачка - ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій як на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржниця послалася на пункт 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначила про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору у цій справі неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме: статтю 92 Цивільного кодексу України, статтю 89 Господарського кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4550/15, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/21493/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 922/2187/16.

Верховний Суд за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постановив ухвалу від 30 вересня 2021 року у справі № 914/1147/20 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року.

Пеприк Ольга Михайлівна, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», 31 січня 2022 року повторно (вдруге) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20.

Верховний Суд ухвалою від 03 травня 2022 року залишив без руху повторно подану касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 та надав строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

До Верховного Суду 26 травня 2022 року від позивачки - ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи № 914/1147/20.

У зв`язку з перебуванням судді Верховного Суду Баранця О. М. у відпустці з 23 травня 2022 року до 03 червня 2022 року (підстава: наказ Голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 34 - кв від 17 травня 2022 року), заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи № 914/1147/20 була передана судді для розгляду 06 червня 2022 року.

Позивачка - Пеприк О. М. у заяві про відвід судді зазначає про те, що з ухвали Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 914/1147/20 (про залишення касаційної скарги без руху) їй стало відомо про те, що перегляд у цій справі за повторно поданою нею касаційною скаргою здійснюється суддею Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду Баранцем О. М., який підлягає відведенню від розгляду цієї справи № 914/1147/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування зазначеної заяви про відвід судді Баранця О. М. позивачка послалася на наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Верховного Суду Баранця О. М., а саме: на те, що:

- серед колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка постановила ухвалу про закриття касаційного провадження від 30 вересня 2021 року у цій справі (за результатом розгляду касаційної скарги позивачки, що була подана вперше), існують різні правові позиції щодо необхідності здійснення касаційного розгляду цієї справи, про що свідчить наявність окремої думки судді Верховного Суду Кібенко О. Р. на зазначену ухвалу, відповідно до якої Верховний Суд повинен був переглянути справу в межах заявлених доводів та вимог касаційної скарги та ухвалити рішення по суті спору - касаційну скаргу задовольнити частково, рішення судів попередніх інстанцій у справі № 914/1147/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог - стягнути з відповідача збитки у розмірі 602 640,00 грн;

- у справах з подібними до цієї справи правовідносинами існують різні правові позиції Верховного Суду, що були сформовані за участю судді Баранця О. М. та викладені, зокрема у постановах від 21 вересня 2021 року у справі № 910/1895/20 та від 02 листопада 2021 року у справі № 918/1131/20. За твердженням позивачки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, до якої входив і суддя Баранець О. М., у зазначених справах, на відміну від цієї справи № 914/1147/20 здійснив касаційний розгляд справи по суті спору та сформував правові висновки щодо застосування статей 92, 1166 Цивільного кодексу України та статей 55, 89 Господарського кодексу України. Натомість у цій справі № 914/1147/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, до якої входив і суддя Баранець О. М., закрив касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України та не здійснював касаційний розгляд справи по суті.

За твердженням позивачки існування зазначених обставин (наявність у судді Баранця О. М. сформованої за результатом розгляду первісно поданої позивачкою касаційної скарги позиції щодо необхідності закриття касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою позивачки та існування у судді Верховного Суду Баранця О. М. у справах з подібними правовідносинами різних правових позицій щодо) викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності зазначеного судді.

Згідно з частинами першою - третьою статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

У статтях 35, 36 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно зі статтею 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Оскільки стаття 35 Господарського процесуального кодексу України не містить вичерпного переліку обставин для відводу, вирішення питання про визнання тих чи інших обставин такими, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (у випадку відсутності передбачених обов`язкових підстав, визначених, зокрема, у частинах першій - четвертій вказаної статті), лежить в межах повноважень Суду. У свою чергу, посилання на відповідні обставини повинно бути обґрунтованим, а самі обставини - такими, що дійсно викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Розглянувши заяву позивачки про відвід суддів, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість цієї заяви.

Наведені позивачкою у заяві підстави для відводу судді Баранця О. М. фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду касаційної інстанції у цій справі про закриття касаційного провадження, постановленою за результатом розгляду поданої вперше касаційної скарги позивачки, в постановленні якої брав участь суддя Баранець О. М.

Відповідно до частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже згідно із зазначеними нормами Господарського процесуального кодексу України сама по собі незгода позивачки з процесуальними рішеннями, ухваленими колегією суддів касаційного господарського суду, до складу якої входив і суддя Баранець О. О., у справі № 914/1147/20, не є підставою для відводу судді.

Також заявниця в обґрунтування наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Баранця О. М., послалася на існування окремої думки судді Верховного Суду Кібенко О. Р., сформованої за результатом розгляду первісно поданої позивачкою касаційної скарги, щодо необхідності здійснення касаційного розгляду цієї справи.

Однак, враховуючи те, що окрема думка судді не має статусу судового рішення, наявність такої (окремої думки судді) не може свідчити про упередженість та необ`єктивність іншого судді, який брав участь у прийнятті судового рішення, у даному випадку судді Верховного Суду Баранця О. М.

З огляду на викладене зазначені доводи заявниці є необґрунтованими, а наведені заявницею зазначені обставини не є підставою для відводу судді Баранця О. М. від розгляду цієї справи.

Крім того заявниця в обґрунтування наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Баранця О. М., послалася на обставини того, що в інших справах з подібними до цієї справи правовідносинами, зокрема у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, до якого входив і суддя Баранець О. М., на відміну від цієї справи, здійснив касаційний розгляд цих справ по суті спору та сформував правові висновки щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і на думку заявниці наведене свідчить про існування неоднорідності правових позицій серед суддів Верховного Суду у вирішенні подібних спорів.

Однак зазначені доводи заявниці є необґрунтованими, з огляду на таке.

Заявниця, посилаючись на подібність правовідносин у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 з правовідносинами у цій справі № 914/1147/20, не зазначає, в чому полягає подібність правовідносин у зазначених справах, а Верховний Суд дійшов висновку, що правовідносини у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 не є подібними правовідносинам у цій справі.

Як вбачається правовідносини у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 за такими критеріями як суб`єктний склад учасників справ, предмет та підстави спору дійсно є подібними правовідносинам у цій справі № 914/1147/20. Проте за змістовним критерієм правовідносини у зазначених справах не є подібними. У справах цієї категорії (за позовом учасника господарського товариства в інтересах такого товариства до посадової особи товариства про відшкодування збитків, завданих товариству її посадовою особою) змістовний критерій визначається, зокрема обставинами, якими позивач обґрунтував наявність протиправної поведінки відповідача - посадової особи господарського товариства і такі обставини у кожній конкретній справі як правило є різними. Відповідно такі різні обставини не можуть оцінюватися судом однаково.

Так, у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 протиправна поведінка відповідачів (посадових осіб господарських товариств) була обґрунтована позивачами у справах тим, що відповідачі як директори господарських товариств вчинили правочини з іншими господарськими товариствами, засновниками яких були самі відповідачі.

Натомість у цій справі № 914/1147/20 обставини укладення директором господарського товариства договору з іншим господарським товариством, засновником якого є відповідач (посадова особа господарського товариства) не були визначені позивачкою підставою протиправної поведінки відповідача.

Крім того, на відміну від обставин у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20, позивачка у цій справі № 914/1147/20, заявляючи позов до відповідача як до посадової особи товариства, послалася на те, що відповідач взагалі не був керівником товариства. Обставини того, відповідачі у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 були керівниками господарських товариств станом на дати укладення ними правочинів, що завдали збитки господарським товариствам, позивачами у зазначених справах не заперечувалися.

З огляду на викладене фактичні обставини у зазначених справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 щодо протиправної поведінки відповідачів, що формують змістовний критерій, є різними, з огляду на що правовідносини у зазначених справах не можна вважати подібними до правовідносин у цій справі № 914/1147/20.

Отже, враховуючи те, що правовідносини у справах № 910/1895/20 та № 918/1131/20 є неподібними правовідносинам у цій справі № 914/1147/20, враховуючи те, що Верховний Суд за результатом постановлення ухвали про закриття касаційного провадження не здійснює касаційного розгляду справи та в такій ухвалі не формує жодних правових висновків щодо застосування норм права, доводи позивачки у заяві про відвід судді Баранця О. М. про існування в аналогічних справах різних правових позицій Верховного Суду, сформованих за участю судді Баранця О. М., є необґрунтованими і не свідчать про упередженість та / або необ`єктивність судді Верховного Суду Баранця О. М.

Оцінивши доводи ОСОБА_1 , викладені у заяві про відвід судді Баранця Олександра Миколайовича у справі № 914/1147/20, суд не виявив існування об`єктивних обставин, що викликають сумніви в неупередженості та / або об`єктивності судді Баранця О. М. при розгляді цієї справи, у зв`язку із чим Верховний Суд доходить висновку про те, що заявлений позивачкою відвід судді є необґрунтованим.

Крім того слід зазначити, що наразі у справі № 914/1147/20 повторно (вдруге) подана Пеприк Ольгою Михайлівною, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», касаційна скарга на рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі залишена без руху. Скаржниці запропоновано надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02 листопада 2020 року та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20 квітня 2021 року у справі № 914/1147/20 із зазначенням наявних поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Наразі питання про відкриття касаційного провадження у справі № 914/1147/20 з касаційною скаргою ОСОБА_1 ще не вирішено.

Таким чином, встановивши необґрунтованість заявленого позивачкою відводу судді Верховного Суду Баранцю О.М., Верховний Суд дійшов висновку про його передачу відповідно до частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України на автоматизований розподіл справ для визначення судді для вирішення питання щодо зазначеного відводу.

Керуючись статтями 35, 38-39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи № 914/1147/20 визнати необґрунтованою.

2. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Баранця О. М. від розгляду справи № 914/1147/20 передати для вирішення в порядку частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець