ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2022 р. Справа№ 910/14970/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 (повне рішення складено 27.01.2022)

у справі №910/14970/21 (суддя - Підченко Ю.О..)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро"

про стягнення штрафу

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (далі - Залізниця) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" (далі - Товариство) про стягнення штрафу в розмірі 76765 грн.

Позовні вимоги з посиланням на приписи ст. ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України обґрунтовано тим, що відповідач як вантажовідправник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, оскільки допустив порушення при складенні перевізних документів, а саме зазначив у накладній №43041656 неправильну масу вантажу, що було виявлено під час проведення переважування та про що було складено відповідний комерційний акт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 відкрито провадження у справі №910/14970/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2021 справу №910/14970/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 (повне рішення складено 27.01.2022) у справі №910/14970/21 позов задоволено повністю.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване доведеністю позовних вимог, оскільки саме на відправника покладається обов`язок заповнення комплекту перевізних документів (правильність внесених відомостей до накладної №43041656 підтвердив своїм підписом представник відправника - відповідача), а в матеріалах справи наявні належні докази невідповідності маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у накладній.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте на підставі неправильно встановлених обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт відмічає, що місцевим господарським судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо відсутності доступу представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" до зважування на залізничних вагах, які належать самому позивачу - Акціонерному товариству "Українська залізниця", зважування вантажу здійснював представник залізниці, у зв`язку з чим саме залізниця несе відповідальність за невідповідність зазначеної маси нетто вантажу у спірному відправленні.

Крім того відповідач стверджує, що причина складання комерційного акту - це не контрольне зважування перевізника, а ініціатива вантажоодержувача. Так, скаржник зазначає, що 05.03.2021 вантажоодержувач - Приватне акціонерне товариство «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» листом №263 повідомило начальника станції Миколаїв Вантажний про факт виявлення при огляді нижніх розвантажувальних люків вагонів №95842613 та №95093977 слідів доступу до вантажу (затиснуті зерна в нижніх розвантажувальних люках, сторонні предмети) та просило за результатами перевірки скласти відповідний комерційний акт. При первинному перевантаженні вагона на брутто виявилась різниця із вагою відправника в сторону зменшення вагону №95842613 на 1600 кг. 08.03.2021 складено комерційний акт №415207/80 про недостачу вантажу (зерна кукурудзи) в кількості 1850 кг у вагоні №95842613. Відтак, на переконання скаржника, вантаж було втрачено під час перевезення, а тому саме позивач відповідальний за його втрату.

Стверджуючи про безпідставність позовних вимог відповідач зауважує, що 27.02.2021 за накладною №43041656 було відправлено 6 вагонів з вантажем - зерно кукурудзи, а на станції Миколаїв-Вантажний при контрольному зважуванні у двох вагонах виявлено недостачу, зокрема, у вагоні №95093977 виявлено недостачу вантажу на 14000 кг., у вагоні №95842613 виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізними документами. А тому, як стверджує скаржник, факт втрати вантажу у зазначених вагонах пов`язаний між собою та свідчить про відповідальність перевізника, тоді як Акціонерне товариство "Українська залізниця" намагається перекласти вину за втрачений вантаж за накладною №95842613 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро".

Також відповідач звертає увагу, що судом першої інстанції не наведено позиції відповідача та не надано оцінки щодо зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/14970/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л.Г., Сулім В.В.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1237/22 від 23.02.2022, у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14970/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/14970/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л.Г., Андрієнко В.В.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану", судом не вирішено питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі №910/14970/21 у встановлений процесуальний строк.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1596/22 від 19.04.2022, у зв`язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14970/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 апеляційну скаргу у справі №910/14970/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 у справі №910/14970/21, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач не скористався правом наданим ст. 263 ГПК України та відзиву на апеляційну скаргу не надав, що в силу положень зазначеної статті не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 27.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" оформило залізничну накладну №43041656 на перевезення зерна кукурудзи у загальній кількості 399900 кг вагонами №95964763 (маса вантажу 69550 кг, провізна плата 15544,00 грн), №95965026 (маса вантажу 67850 кг, провізна плата 15544,00 грн), №95965000 (маса вантажу 67550 кг, провізна плата 15544,00 грн), №95150454 (маса вантажу 65050 кг, провізна плата 15353,00 грн), №95842613 (маса вантажу 62900 кг, провізна плата 15353,00 грн), №95796736 (маса вантажу 67000 кг, провізна плата 15353,00 грн) зі станції відправлення Суми-Товарна на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, отримувач Приватне акціонерне товариство «Миколаївський комбінат хлібопродуктів».

Згідно відомостей до залізничної накладної №43041656 зерно кукурудзи перевозиться насипом. Відповідальний за правильність розміщення вантажу у вагонах директор Бундін Р.В. Пломбувальні пристрої належать вантажовідправнику. Перевізна плата становить 92691,00 грн. Відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладній, відповідно до ст. ст. 24, 122 Статуту залізниць України несе відправник.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено приписами Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтвердив представник відповідача.

08.03.2021 на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, залізницею за допомогою вагонних 150-т тензометричних ваг проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагоні №95842613 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, а саме виявилось: вага брутто - 84500 кг, тара перевірена - 23450 кг, вага нетто - 61050 кг, що менше вказаної в документі на - 1850 кг, про що було складено комерційний акт №415207/80 від 08.03.2021.

У розділі «Д» вказаного акту зазначено, зокрема, що вагон прибув у комерційному стані справний, усі ЗПП вантажовідправника справні. Тарування вагона проводилось у присутності агента комерційного ОСОБА_1 та представника вантажоодержувача ОСОБА_2 08.03.2021 о 01:56 год.

Комісійне зважування вагона проведено у складі комісії ДСМ ОСОБА_8, агента комерційного ОСОБА_3, ВОХР ОСОБА_4, представник вантажоодержувача ОСОБА_2 Зазначений комерційний акт підписано ДСЗМ ОСОБА_7, ДСМ ОСОБА_8, агентом ком. ОСОБА_1 , вантажоодержувачем ОСОБА_2

Також за підписом начальника станції Миколаїв-Вантажний ОСОБА_5 та вагонного майстра ОСОБА_6 08.03.2021 складено акт №22 про технічний стан вагона (контейнера), згідно якого вагон №95842613 технічно справний, втрата вантажу неможлива.

У зв`язку з тим, що маса вантажу у вагоні №95842613 не відповідала масі, вказаній відправником у накладній, позивач на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, нарахував відповідачу штраф у розмірі 76765,00 грн з розрахунку: провізна плата за накладною №43041656 за вагон №95842613, за всю відстань перевезення, що визначалась у розмірі провізної плати - 15353,00 грн.

Несплата відповідачем означеного штрафу в добровільному порядку стала приводом для звернення позивача із позовом, що розглядається в цій справі про його стягнення в судовому порядку.

Відповідач заперечував проти позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів щодо правомірності та обґрунтованості позовних вимог. Також відповідач зазначив щодо права суду на зменшення суми штрафу вважаючи, що штраф є занадто великим, а позивачу не завдано матеріальної шкоди в результаті перевезення.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши матеріали справи в їх сукупності погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною п`ятою ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджений Статут залізниць України (далі - Статут).

За приписами ст. ст. 2, 3 Статуту ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Вказані норми свідчать про те, що залізниця не зобов`язана перевіряти відповідність вказаних відправником вантажу даних, які зазначені у накладній, при прийнятті вантажу до перевезення та проводити його переважування. А вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладних (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.03.2018 у справі №916/3615/16).

Твердження скаржника стосовно того, що саме залізниця несе відповідальність за невідповідність зазначеної маси нетто вантажу у спірному відправленні, оскільки зважування вагону, в якому було виявлено нестачу вантажу здійснювалось працівниками залізниці на вагах, які належать залізниці, не приймаються судом до уваги зважаючи на наступне.

Згідно п. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги.

Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів. Для навантаження масових насипних і навалочних вантажів їх відправники повинні використовувати вагові прилади, які визначають масу вантажу в процесі навантаження, чи механізовані дозувальні пристрої.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 N317 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (далі - Збірник), п. 4 розділу III якого визначає збір за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за участь працівника залізниці (перевізника) у зважуванні й/або видачі вантажу.

У відповідності до пп. 4.1 п. 4 розділу III Збірника за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за зважування вантажів у пунктах перевалки на вагах залізниці (перевізника) збір нараховується за кожну операцію в визначених вказаним підпунктом розмірах, зокрема, при зважуванні на вагонних вагах; при зважуванні на товарних вагах; при зважуванні на автомобільних вагах.

Участь працівника залізниці у зважуванні вантажу передбачено пп. 4.2 п. 4 розділу III Збірника, відповідно до якого за участь на вимогу вантажовласника працівника залізниці (перевізника) у зважуванні й/або видачі вантажу нараховується збір у розмірі визначеному вказаним підпунктом.

Тобто, для участі працівника залізниці у зважуванні вантажу відправник повинен сплатити відповідний збір. Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач сплачував збір за послугу зважування вантажу працівником залізниці.

За вказаних обставин, посилання відповідача на те, що зважування спірного вантажу здійснювалось працівниками залізниці та вага вантажу в накладній була вказана саме така як вказав працівник залізниці є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимим доказами.

З огляду на зазначене, за відсутності доказів протилежного, саме вантажовідправник, у даному випадку - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро", у відповідності до ст. 24 Статуту несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 118 Статуту передбачено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (ст. 122 Статуту).

За приписами ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Отже, за змістом положень ст.ст. 6, 118, 122, 129 Статуту допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч. 1 ст. 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 N334.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Відповідно до п. 7 вказаних Правил, недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом.

Відповідно до п. 9 Правил складання актів, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Згідно з п. 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Дослідивши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд встановив, що факт невідповідності маси вантажу, відправленого відповідачем, зафіксовано позивачем у комерційному акті №415207/80 від 08.03.2021, який складено залізницею із дотриманням вимог Правил складання актів та підписано уповноваженими на його складання особами, у зв`язку з чим даний акт є належним доказом в обґрунтування господарського правопорушення згідно ст. 118 Статуту.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та їх оцінку, як таких, що є належними доказами в обґрунтування господарського правопорушення відповідно до ст. 118 Статуту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення штрафу у розмірі 76765,00 грн за невідповідність даних щодо маси вантажу у накладній, що супроводжувала вантаж залізницею до станції позивача.

Посилання скаржника на те, що причиною складання комерційного акту було не контрольне зважування перевізника, а ініціатива вантажоодержувача не впливають на оцінку спірних правовідносин, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення відповідачем положень ст. 118 Статуту. Так, комерційним актом №415207/80 від 08.03.2021 встановлено технічну справність вагону №95842613 та ЗПП, акт підписано представником вантажоодержувача без зауважень. При цьому, комерційний акт №415207/80 від 08.03.2021 не оскаржено відповідачем в установленому Правилами складання актів порядку.

Згідно п. 16 Правил складання актів у разі оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Відповідно до п. 17 Правил складання актів начальник Дирекції на скаргу про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги. У разі обґрунтованості скарги начальник Дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта.

Твердження скаржника про те, що позивач намагається перекласти вину за втрачений вантаж за накладною №95842613 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро", оскільки за накладною №43041656 було відправлено 6 вагонів з вантажем - зерно кукурудзи, а на станції Миколаїв-Вантажний при контрольному зважуванні у двох вагонах виявлено недостачу (у вагоні №95093977 виявлено недостачу вантажу на 14000 кг., у вагоні №95842613 виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізними документами) суд сприймає критично враховуючи обставини того, що по-перше, предметом даного спору є стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу саме у вагоні №95842613; по-друге, встановлення певних обставин щодо вагону №95093977 не є належним доказом того, що такі ж обставини були при перевірці вагону №95842613, та по-третє, встановлення факту втрати вантажу у вагоні №95842613 не підтверджено належними та допустимими доказами.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач звертає увагу на наявність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу з огляду на те, що сума штрафних санкцій є занадто великою, а виявлення нестачі вантажу не спричинило збитків для позивача. При цьому скаржник стверджує, що суд першої інстанції при розгляді даного спору не вирішив питання щодо можливості зменшення суми штрафу.

Північний апеляційний господарський суд розглянувши клопотання скаржника про зменшення розміру штрафу дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.

Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 76765,00 грн на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту у зв`язку з неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній.

Заперечуючи підстави для нарахування позивачем означеного штрафу, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції посилався на відсутність своєї вини у нестачі вантажу, а щодо зменшення розміру штрафних санкцій з підстав встановлених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України вказував на те, що позивач не поніс та не міг понести збитки, оскільки маса вантажу, який фактично перевезений, менша, а не більша тієї, яка зазначена в накладній.

Так, можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) передбачена ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, підставою для зменшення розміру штрафних санкцій є співвідношення суми штрафних санкцій з сумою збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Однак слід відмітити, що відповідно до п. 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена п.п. 118, 122 Статуту. При цьому, зазначений штраф, відповідно до п.п. 118, 122 Статуту, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Зазначене вище щодо застосування норм матеріального права відповідає позиції Верховного Суду викладеній, зокрема, в постанові від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Інших обставин, які мають істотне значення та можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій в розумінні загальних положень цивільного та господарського законодавства, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України відповідачем не зазначено, а судом апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення розміру присуджених до стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що враховуючи наведені норми права, зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають до стягненню, є правом, а не обов`язком суду, хоча суд під час розгляду справи зобов`язаний розглянути доводи боржника, якими він обґрунтовує необхідність зменшення судом розміру штрафних санкцій. Незважаючи на те, що при розгляді даної справи місцевий господарський суд не розглянув доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення суми штрафу, вказані обставини не вплинули на правильність рішення суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою, в розумінні ст. 277 ГПК України, для його скасування. Інші доводи та міркування викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 по справі №910/14970/21 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарского процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 по справі №910/14970/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мамонт-Агро".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко