ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2022 р. Справа№ 5002-17/1718-2011

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Дюкаревої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.12.2021

у справі № 5002-17/1718-2011 (Янюк О.С.)

за скаргою арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на рішення та дії державного виконавця

у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс»

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 14.06.2022

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа №5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Неаполь-Сервіс» (далі ТОВ «Неаполь-Сервіс», банкрут), яке ухвалою суду від 09.11.2020, залишеною в силі постановами Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 - закрито.

Водночас, ухвалою суду від 09.11.2020, яка залишена без змін постановами судів апеляційної інстанції від 03.06.2021 та касаційної інстанції від 23.09.2021, зокрема, затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому Демчану Олександру Івановичу (свідоцтво №1732 від 11.11.2015; далі арбітражний керуючий) у розмірі 68 478,79 грн та відшкодуванню витрат, пов`язаних у провадженням у справі про банкрутство у розмірі 510,20 грн за виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Неаполь-Сервіс». Указаною ухвалою зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» (далі АТ «Родовід банк») Каранченцева Артема Юрійовича перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн.

03.12.2020 Господарським судом Київської області, на виконання вказаного судового рішення у відповідній частині, видано наказ.

На підставі ст.339 ГПК України арбітражним керуючим подано скаргу №02-51/83 від 26.11.2021 (вх. №113/21 від 30.11.2021), в якій просив суд, зокрема:

визнати неправомірною дію державного виконавця Подільського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича (далі ДВС, державний виконавець) щодо винесення 12.11.2021 повідомлення №67458662/6 про повернення виконавчого документа наказ суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011 стягувачу без прийняття до виконання;

визнати неправомірним винесене державним виконавцем повідомлення №67458662/6 від 12.11.2021 про повернення виконавчого документа наказ суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011 стягувачу без прийняття до виконання;

зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) та винести постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011;

зобов`язати державного виконавця у строк, який не перевищує 10 днів з дня одержання ухвали, повідомити суд та заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2021 скаргу арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича за №02-51/83 від 26.11.2021 (вх. №113/21 від 30.11.2021) на рішення та протиправні дії державного виконавця задоволено частково. Визнано неправомірним винесене державним виконавцем Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича повідомлення №67458662/6 від 12.11.2021 про повернення виконавчого документа, наказу Господарського суду Київської області від 03.12.2020 у справі №5002-17/17182011, стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано державного виконавця Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича усунути порушення (поновити порушене право заявника) та винести постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду Київської області від 03.12.2020 у справі №5002-17/17182011. В іншій частині скарги відмовлено.

Ключовими мотивами ухвали є:

- державним виконавцем помилково зазначено те, що наказ суду від 03.12.2020 видано на «стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Караченцева А.Ю. на користь арбітражного керуючого Демчана О.І. частини грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн»;

- повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є передчасним.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича на рішення та дії державного виконавця відмовити.

Ключовим аргументом скарги є:

- ПАТ «Родовід Банк», як банківська установа, перебуває у ліквідаційній процедурі та спеціальним законом про ліквідацію банків не передбачено можливості витрачання коштів банку, який ліквідується, на інші витрати, окрім витрат ліквідаційної процедури власне банківської установи та задоволення вимог кредиторів банку відповідно до черговості.

Від арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича надійшов відзив на апеляційну каргу.

Ключовим аргументом відзиву є:

- ухвалою суду від 09.11.2020, на виконання якої видано відповідний наказ, судом зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» перерахувати арбітражному керуючому Демчану О.І. частину основної грошової винагороди у відповідному розмірі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 5002-17/1718-2011 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Пантелієнко В.О., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 апеляційну ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 5002-17/1718-2011 залишено без руху. Зобов`язано скаржника усунути недоліки, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому розмірі і порядку (2 481 грн) та направлення копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі.

На виконання ухвали від 27.01.2022 ПАТ «Родовід Банк» подало до апеляційного суду заяву з доказами сплати судового збору в розмірі 2 481 грн. та направлення копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №5002-17/1718-2011, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 15.02.2022 з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 5002-17/1718-2011.

Розпорядженнями в.о. керівника апарату від 12.04.2022 у зв`язку з перебуванням судді Гарник Л.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.. Вказана колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 5002-17/1718-2011., розгляд справи призначено на 14.06.2022.

Колегія зауважує, що стосовно розгляду справи, який було призначено на 14.06.2022 сторони апеляційного провадження були повідомленні всіма можливими способами в умовах воєнного стану введеного в Україні, а саме: ухвалу про призначення розгляду справи було направлено на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи, інформація про розгляд справи була оприлюднена на офіційному сайті Північного апеляційного господарського суду, за наявності реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі на офіційні електронні адреси таких осіб.

При цьому колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи положення ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка сторін судове засідання не може бути підставою для відкладення розгляду справи.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 09.11.2020, яка залишена постановами судів апеляційної інстанції від 03.06.2021 та касаційної інстанції від 23.09.2021, зокрема, затверджено звіт про нарахування грошової винагороди арбітражному керуючому Демчану Олександру Івановичу (свідоцтво №1732 від 11.11.2015; далі арбітражний керуючий) у розмірі 68 478,79 грн та відшкодуванню витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство у розмірі 510,20 грн за виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Неаполь-Сервіс». Указаною ухвалою зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» (далі АТ «Родовід банк») Каранченцева Артема Юрійовича перерахувати арбітражному керуючому частину основної грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн.

03.12.2020 Господарським судом Київської області, на виконання вказаного судового рішення у відповідній частині, видано наказ.

Державний виконавець Подільського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладищенка В.А. (далі ДВС, державний виконавець) повернув виконавчий документ - наказ суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011 стягувачу без прийняття до виконання, виходячи із приписів п 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якого передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

На підставі ст.339 ГПК України арбітражним керуючим подано скаргу в якій він просив суд, зокрема: визнати неправомірною дію державного виконавця Подільського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гладищенка Владислава Андрійовича (далі ДВС, державний виконавець) щодо винесення 12.11.2021 повідомлення №67458662/6 про повернення виконавчого документа наказ суду від 03.12.2020 у справі №5002-17/1718-2011 стягувачу без прийняття до виконання.

Місцевий суд, задовольняючи в цій частині скаргу арбітражного керуючого, виходив з того, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є передчасним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Родовід Банк» був заставним кредитором у справі №5002-17/1718-2011, як до так і після відкликання у нього ліцензії й прийняття рішення про його ліквідацію. Під час ліквідації ТОВ «Неаполь-Сервіс» АТ «Родовід Банк», як кредитор, отримав певну суму коштів від першочергової реалізації майна у справі про банкрутство, чим частково погасив свої кредиторські вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Так, згідно п.п. 4, 54 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського рахунку, банківського вкладу (депозиту); кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, які мають документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що зобов`язання з оплати послуг ліквідатора за своєю специфікою та природою походження не призводить до набуття таким ліквідатором статусу ані кредитора, ані статусу вкладника.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що оплата праці ліквідатора відноситься до витрат АТ «Родовід Банк», пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, з метою одержання активів останнього.

Таким чином, колегія суддів не вбачає у даному випадку порушення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки згідно з ч. 3 ст. 46 цього Закону, в ході ліквідаційної процедури здійснюється фінансування витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку, а компенсація оплати праці ліквідатора, може бути віднесена ліквідатором банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури з метою одержання активів банку. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №10/Б-5022/1359/2011.

Отже, з огляду на те, що надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі, а законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно, то наявність норми п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у свою чергу, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням господарського судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, із змісту повідомлення ДВС про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 185, 186 Т 17) вбачається, що державним виконавцем помилково зазначено те, що наказ суд від 03.12.2020 видано на «стягнення коштів з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Родовід Банк» Караченцева А.Ю. на користь арбітражного керуючого Демчана О.І. частини грошової винагороди у розмірі 30 147,68грн». Натомість, ухвалою суду від 09.11.2020, на виконання якої видано відповідний наказ, судом саме зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід банк» перерахувати арбітражному керуючому Демчану О.І. частину основної грошової винагороди у відповідному розмірі.

З огляду на викладені обставини, місцевий суд правильно вважав, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є передчасним.

Водночас, у своїй апеляційній скарзі АТ «Родовід Банк» посилається на положення ст. ст. 46, 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зазначає про те, що він, як банківська установа, перебуває у ліквідаційній процедурі та спеціальним законом про ліквідацію банків не передбачено можливості витрачання коштів банку, який ліквідується, на інші витрати, окрім витрат ліквідаційної процедури власне банківської установи та задоволення вимог кредиторів банку відповідно до черговості.

Проте, відмова АТ «Родовід Банк» від здійснення оплати послуг арбітражного керуючого можна розцінювати як відмову в можливості отримання гарантованої Кодексом оплати послуг і тим самим примушення його виконувати повноваження за відсутності оплати праці, що суперечить ст. 43 Конституції України та ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №Б14/040-07/15-08).

Крім того, арбітражний керуючий не повинен нести додатковий тягар із повторного доведення своїх законних вимог відповідно до іншого механізму реалізації прав на захист своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, зважаючи на передчасність дій державного виконавця та повернення виконавчого документу, винесеного без з`ясування всіх істотних обставин справи, суд першої інстанції правильно зазначив, що скарга арбітражного керуючого у відповідній частині підлягає задоволенню, а повідомлення ДВС визнається судом неправомірним та підлягає скасуванню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 5002-17/1718-2011 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 20.12.2021 у справі № 5002-17/1718-2011 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржникa.

4. Справу №5002-17/1718-2011 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко

Повний текст складено 16.06.2022