УХВАЛА

07 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/5006/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представників учасників справи:

представника позивача - Галя Є.С.; Глухенького О.А.;

представника відповідача - Боберського І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Стасюк С.В.)

від 10.06.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Сітайло Л.Г., судді - Пашкіна С.А., Шапран В.В.)

від 28.10.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України"

до Міністерства оборони України

про внесення змін до договору,

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (Міністерство) про внесення змін до договору на поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/20/119 від 22.06.2020 та зобов`язання Міністерство виключити Товариство з Реєстру учасників, які вчинили порушення відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 1 частини першої статті 26 Закону України "Про оборонні закупівлі".

2. Позовні вимоги мотивовані наявністю обставин непереборної сили (простою на підприємстві), що є підставою для внесення змін до договору в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції відповідно частини першої статті 652 ЦК України. Продовження строку дії зі зменшенням кількості товару не призводить до збільшення суми такого договору, що не суперечить пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" .

3. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не довів належними засобами доказування одночасну наявність усіх чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, та додаткової умови, визначеної частиною четвертої цієї статті, що є необхідним для внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Сертифікат № 1703-4/627 від 18.11.2020 Київської Торгово-промислової палати є підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення, яке вчинено під час дії форс-мажорних обставин (звільнення від сплати штрафних санкцій), однак не може бути доказом істотної зміни обставин та підставою для перенесення строків поставки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

4. 22 червня 2020 року між сторонами був укладений договір, відповідно якого позивач (постачальник) зобов`язаний був поставити відповідачу (замовнику) наступні партії товару (спальних мішків чорного кольору) в такі строки: 10 000 шт. - до 29.09.2020; 5 000 шт. - до 29.09.2020. Всього до 29.09.2020 - дві партії товару кількістю 10 000 шт. та 5 000 шт.;- 10 000 шт. - до 08.11.2020; 5 000 шт. - до 08.11.2020. Всього до 08.11.2020 - дві партії товару кількістю 10 000 шт. та 5 000 шт.;- партія товару в кількості 2 000 шт. - до 15.11.2020.

5. Відповідно до пунктів 10.1 та 10.2 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 (включно). Після закінчення терміну його дії, товар, визначений у пункті 1.3 не підлягає постачанню замовнику.

6. У пункті 8.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, епідемія, епізоотія, війна тощо).

7. За умовами пункту 8.2 договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

8. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними Торгово-промисловими палатами (пункт 8.3 договору).

9. Пунктом 8.4 договору сторони визначили, що у разі, коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати договір. Якщо обставини, зазначені в пункті 8.1 договору, будуть продовжуватись більше 30 календарних днів, то кожна із сторін буде вправі розірвати договір повністю чи частково.

10. Відповідно до пункту 11.5 договору зміни і доповнення до нього вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод (крім випадків, передбачених пунктом 6.2.4 договору), які будуть додаватися до тексту цього договору, як невід`ємні його частини.

11. На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар у кількості 27 000 шт. згідно з видатковими накладними: від 16.09.2020 №50 МО на 2 500 шт., від 29.09.2020 №55 МО на 2 833 шт., від 29.09.2020 №54 МО на 2 334 шт., 29.09.2020 №53 МО на 2 833 шт., від 05.11.2020 №80 МО на 5 000 шт., від 06.11.2020 №77 МО на 2 500 шт., від 06.11.2020 №78 МО на 2 500 шт., від 13.11.2020 №81 МО на 500 шт., від 24.11.2020 №85 МО на 1 000 шт., від 19.12.2020 №82 МО на 5 000 шт.

12. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19", з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин, який неодноразово був продовжений, зокрема, на період до 31.12.2020.

13. Наказом позивача від 05.08.2020 №12/1-А оголошено простій на виробництві з 05.08.2020 у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та впровадженням карантину.

14. Наказами від 01.09.2020 №14-А та від 30.09.2020 №17-А було продовжено дію наказу, зупинено роботи швейного цеху до 30.09.2020 та до 31.10.2020 відповідно.

15. Київська Торгово-промислова палата видала позивачу сертифікат №3000-20-1835 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

16. Цим сертифікатом засвідчено ТОВ "Захисні технології України" наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): установлення карантину на усій території України, відповідно до постанови КМУ від 20.05.2020 №392 (із змінами та доповненнями), постанови КМУ від 22.07.2020 №641 на період з 01.08.2020 по 31.12.2020 (зі змінами та доповненнями), постанови КМУ від 26.08.2020 №760 (із змінами та доповненнями) та призупинення (простій) на підприємстві щодо обов`язку постачання Допоміжного екіпірування (35820000-8) (мішок спальний чорного кольору (лот 1. Допоміжне екіпірування (35820000-8) (мішок спільний чорного кольору)) у кількості 15 000 шт. у строк до 29.09.2020, у кількості 15 000 шт. - у строк до 08.11.2020, та у кількості 2 000 шт. - у строк до 15.11.2020 за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.06.2020 №286/3/20/119.

17. В сертифікаті засвідчується, що вказані обставини непереборної сили тривали з 05.08.2020 по 31.10.2020 включно та унеможливили виконання позивачем зобов`язань по договору протягом зазначеного терміну. Обставини непереборної сили тривали 86 днів.

18. Партії товару в кількості 10 000 шт. та 5 000 шт., які необхідно було поставити в строк до 29.09.2020 було поставлено своєчасно лише в частині 10 000 шт., (видаткова накладна №50 МО від 16.09.2020 на 2 500 шт., акт №347 приймального контролю товару за якістю від 15.09.2020, оголошення №1 від 10.09.2020, посвідчення №347 від 16.09.2020; - видаткова накладна №55 МО від 29.09.2020 на 2 833 шт., акт №158 приймального контролю товару за якістю від 28.09.2020, оголошення №4 від 22.09.2020, посвідчення №481 від 29.09.2020; видаткова накладна №54 МО від 29.09.2020 на 2 334 шт., акт №3 приймального контролю товару за якістю від 28.09.2020, оголошення №3 від 18.09.2020, посвідчення №482 від 29.09.2020; - видаткова накладна №53 МО від 29.09.2020 в частині 2 333 шт. (всього на 2 833 шт.), акт №363 приймального контролю товару за якістю від 25.09.2020, оголошення №1 від 22.09.2020, посвідчення №480 від 29.09.2020).

19. Партія товару в кількості 5 000 шт., яку необхідно було поставити в строк до 29.09.2020, була поставлена 05.11.2020 (видаткова накладна №80 МО від 05.11.2020 на 5 000 шт., акт №1 приймального контролю товару за якістю від 04.11.2020, оголошення №1 від 20.10.2020, посвідчення №256 від 05.11.2020) із затримкою на 37 календарних днів.

20. Партія товару в кількості 10 000 шт. та 5000 шт., яку необхідно було поставити в строк до 08.11.2020, була поставлена своєчасно в кількості 5 500 шт. (видаткова накладна №53 МО від 29.09.2020 в частині 500 шт. (всього на 2 833 шт.), акт №363 приймального контролю товару за якістю від 25.09.2020, оголошення №1 від 22.09.2020, посвідчення №480 від 29.09.2020; видаткова накладна №77 МО від 06.11.2020 на 2 500 шт., акт №4 приймального контролю товару за якістю від 05.11.2020, оголошення №4 від 02.11.2020, посвідчення №258 від 06.11.2020; - видаткова накладна №78 від 06.11.2020 на 2 500 шт., акт №196 приймального контролю товару за якістю від 05.11.2020, оголошення №2 від 27.10.2020, посвідчення №260 від 06.11.2020).

21. Решту товару в кількості 500 шт. поставлено з затримкою на 4 дні - 13.11.2020 (видаткова накладна №81 МО від 13.11.2020 на 500 шт., акт №5 приймального контролю товару за якістю від 12.11.2020, оголошення №5 від 06.11.2020, посвідчення №585 від 13.11.2020).

22. Товар в кількості 1 000 шт. поставлений з затримкою на 15 днів - 24.11.2020 (видаткова накладна №85 МО від 24.11.2020 на 1 000 шт., акт №2 приймального контролю товару за якістю від 23.11.2020, оголошення №2 від 10.11.2020, посвідчення №604 від 24.11.2020).

23. Товар в кількості 5 000 шт. поставлений 19.12.2020 з затримкою на 40 днів (видаткова накладна №82 МО від 19.12.2020 на 5 000 шт., акт №5 приймального контролю товару за якістю від 18.12.2020, оголошення №5 від 14.12.2020, посвідчення №690 від 19.12.2020).

24. Партія товару в кількості 5 000 шт. взагалі не була поставлена у 2020 році.

25. 14 серпня 2020 року позивач направив на адресу Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міноборони повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

26. Листом від 01.12.2020 №150 позивач повідомив замовника, що виконання договору ускладнене виникненням на підприємстві форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом №3000-20-1835 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Позивач просив погодити внесення відповідних змін до договору, викликаних обставинами непереборної сили, в частині продовження термінів поставки товару у кількості 15 000 шт. - до 10.12.2020, у кількості 12 000 штук - до 28.12.2020, а також частково розірвати договір в частині поставки 5 000 одиниць товару.

27. Дане звернення замовник залишив без розгляду та відповіді.

28. 17.12.2020 позивач звернувся до відповідача листом №167, в якому повторно повідомив, що виконання договору було ускладнено виникненням та дією на підприємстві форс-мажорних обставин, які тривали 86 діб та підтверджуються вищезгаданим сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). У зазначеному листі постачальник повідомив про часткове розірвання договору, а саме в частині поставки товару в кількості 5 000 штук.

29. Вказане звернення також залишено замовником без відповіді.

30. Листом від 21.12.2020 №173 позивач повідомив відповідача про форс-мажорні обставини та про часткове розірвання договору на підставі пункту 8.4 договору, в частині поставки товару в кількості 5 000 штук. Повторно просив внести відповідні зміни у договір щодо термінів та обсягів поставки продукції.

31. Оскільки відповідачем не було погоджено внесення змін до договору в частині строку та обсягів виконання зобов`язання з поставки продукції, позивач звернувся з позовом до суду з метою внесення змін до договору у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

32. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №910/5006/21, позов задоволено частково. Внесено зміни в договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.06.2020 №286/3/20/119, укладений між Міністерством оборони України та ТОВ "Захисні технології України", а саме: в пункт 1.3 договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.06.2020 №286/3/20/119 внесено зміни та викладено його в редакції, запропонованій позивачем; рознарядку Міноборони за специфікацією (додаток 1 до договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.06.2020 №286/3/20/119) викладено в редакції запропонованій позивачем. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270,00 грн судового збору.

33. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що:

- наявні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які тривали з 05.08.2020 по 31.10.2020 включно (установлення карантину на усій території України; призупинення (простій) на підприємстві), що унеможливили виконання позивачем зобов`язань в установлений строк та відповідно до статті 652 ЦК України, пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є підставою для внесення змін до договору;

- такі зміни не призвели до збільшення суми, визначеної в договорі;

- сертифікат Торгово-промислової палати є доказом того, що визначені в ньому форс-мажорні обставини мали безпосередній вплив на строки поставки позивачем товару, існування яких призвело до затримки виготовлення та поставки товару на користь відповідача;

- відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити позивача з Реєстру учасників, які вчинили порушення, оскільки після набрання рішенням про внесення змін до договору законної сили, позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача з такою вимогою відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про оборонні закупівлі".

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу

34. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, іншу частину судових рішень залишити без змін.

35. Скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, посилаючись на те, що суди неправильно застосували норми частини другої статті 651, частин першої та другої статті 652 ЦК України без урахування висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, що "сертифікат Торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин не є підставою для внесення змін до договору, якщо лише самим договором не передбачено іншого; сертифікат Торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань".

36. В обґрунтування касаційної скарги скаржник також зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що в пункті 8.1 договору передбачено, що форс-мажорні обставини можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, а сертифікат Торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань, а тому такий сертифікат не є підставою для внесення змін до договору.

37. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, а також просить стягнути з скаржника на свою користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 25 000, 00 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

38. За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.

39. У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21).

40. У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

41. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1). Водночас суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (ч. 4).

42. Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

43. Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

44. Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

45. При цьому, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

46. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

47. Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши таке.

48. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

49. Проаналізувавши висновок, що викладений у постанові Верховного Суду, на яку посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що цей висновок стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, з огляду на таке.

50. У даному випадку правове регулювання залежить від складу їх учасників та об`єктів, оскільки у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 Верховний Суд розглядав спір між двома юридичними особами приватного права, що укладали договір на основі вільного волевиявлення, а у справі, що переглядається, стороною (замовником) є Міністерство, яке здійснює закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі", і предметом спору є внесення змін до договору про закупівлю, а відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що визначає основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

51. Зокрема, відповідно до норми пункту 4 частини п`ятої статті 41 цього Закону, що була застосована судами передніх інстанцій у сукупності з нормою статті 652 ЦК України, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

52. У постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, на яку посилається скаржник, Верховний Суд не вирішував питання щодо застосування цієї норми.

53. У цій постанові Верховний Суд зробив висновок, що враховуючи характер спірних правовідносин, зазначає, що підтвердження форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань (що не є предметом розгляду у даній справі), а не для примусового внесення змін до відповідного договору, якщо лише самим договором не передбачено іншого.

Із встановлених судами обставин вбачається, що у спірних договорах суборенди правове регулювання відносин сторін у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин обумовлене саме в контексті відповідальності.

54. Колегія суддів вважає, що висновок судів щодо застосування норм пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у системному зв`язку з нормою статті 652 ЦК України не суперечать відповідному висновку і підстави для його врахування відсутні, оскільки Верховний Суд обумовлював, що договором може бути передбачено інше, але не вирішував питання, чи може бути внесені зміни до договору договору про закупівлю, якщо спеціальним Законом передбачено інше, як у справі, що переглядається.

55. Тобто, спірні правовідносини у цій справі та у справі, на яку послався скаржник у касаційній скарзі, є очевидно неподібними за суб`єктним й об`єктним критеріями.

56. З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.

57. Позивач у відзиві заявив клопотання, в якому він просив стягнути з відповідача на його користь 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним розглядом справи №910/5006/21.

58. Представник Міністерства усно в судовому засіданні заперечував, посилаючись на необґрунтованість та неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

59. Розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі, заперечення Міністерства, а також дослідивши матеріали даної справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

60. Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

61. Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

62. На підтвердження розміру судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) позивач подав наступні докази: договір про надання правової допомоги №16 від 02.04.2021 року, додаток №8 до договору №16 від 28.12.2021 року, рахунок №2812 від 28.12.2021 року, платіжне доручення №741 від 30.12.2021 року, акт виконаних робіт №1 від 21.02.2022 року.

63. У акті виконаних робіт з професійної правничої допомоги від 21.02.2022 року наведено перелік та вартість наданих адвокатом правових послуг, а саме: правовий аналіз касаційної скарги і доданих документів; пошук відповідної судової практики Верховного Суду; підготовка та подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу, представництво інтересів замовника у Верховному Суді. У вказаному акті сторони погодили, що вартість наданих послуг загалом становить 25 000,00 грн.

64. Згідно з частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

65. Відповідно до частин 5, 6 цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

66. Верховний Суд зауважує, що хоча представник Міністерства й не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, проте усно в судовому засіданні заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі з підстав розумності їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, що також має враховуватися при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

67. За практикою Верховного Суду (пункти 4.12 - 4.14 постанови від від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19) під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

68. При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

69. Тобто критерії, визначені частини четвертої статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас, критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

70. Виходячи з критеріїв розумності, обґрунтованості та пропорційності, враховуючи конкретні обставини цієї справи, зокрема, необхідність забезпечення потреб оборони під час дії правового режиму воєнного стану в Україні та роль Міністерства, як замовника закупівлі товарів, робіт і послуг, наявність публічного інтересу у вирішенні такої категорії спори в судовому порядку, Верховний Суд вважає заявлену суму компенсації витрат неспівмірною зі складністю справи та надмірною для відповідача, тому присуджує її частково у розмірі 5000,00 грн

Керуючись статтями 129, 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2021та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №910/5006/21.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захисні технології України" (09700, Київська область, Богуславський район, м. Богуслав, вул. Шевченка, 85, код 33604605) 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із касаційним розглядом справи №910/5006/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко