РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.06.2022Справа № 910/1035/22
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Гармонія-Лубни»

до комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 212 783,57 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Гармонія-Лубни» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 212 783,57 грн., а саме: 150 000,00 грн. - основний борг, 59 669,47 грн. - сума неустойки в розмірі 0,5% від суми боргу, 3 133,23 грн. - інфляційні збитки, 980,87 грн. - сума відсотків за користування грошовими коштами.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач не здійснив оплату товару, поставленого за договором №70/19 від 02.08.2019, у встановлений порядок та строк.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

05.04.2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, відправлене позивачем 11.03.2022.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 12.05.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №012.

03.06.2022 до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що дійсно заборгованість зі сплати за поставлену по договору продукцію перед ТОВ «Торговий дім «Гармонія-Лубни» становить 150 000,00 грн., однак, з нарахованими штрафними санкціями за несвоєчасне виконання зобов`язань КП «Школяр» погодитися не може, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні вимог ТОВ «Торговий дім «Гармонія-Лубни» відмовити.

15.06.2022 до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

02.08.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Гармонія-Лубни» (продавець) та комунальним підприємством "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (покупець) укладено договір №70/19 купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов`язується продавати та передавати у власність покупцю продукцію, згідно поданої заявки,- а покупець зобов`язується приймати цю продукцію і своєчасно здійснювати її оплату.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Найменування, ціна та асортимент продукції зазначається в накладній (п.1.2 договору).

Як зазначено позивачем за період з 06.10.2021 по 20.10.2021 позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 150 000,00 грн., на підтвердження чого надано видаткові накладні, а саме:

- №ТД-0015393 від 06.10.2021 року на суму 31 561,38 грн.,

- №ТД-0015677 від 11.10.2021 року на суму 49 982,58 грн.,

- №ТД-0015950 від 18.10.2021 року на суму 54 422,94 грн.,

- №ТД-0016030 від 20.10.2021 року на суму 15 885,90 грн.

З вищезазначених накладних вбачається, що загальна вартість поставленого товару становить 151 852,80 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.2.2 договору покупець розраховується за отриману продукцію в безготівковій формі або готівкою (згідно чинного законодавства) не пізніше 14 календарних днів після отримання продукції.

За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, з урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України, останнім днем оплати по поставленому товару по видатковій накладній:

- №ТД-0015393 від 06.10.2021 року на суму 31 561,38 грн. є 20.10.21, а першим днем прострочення - 21.10.2021 року;

- №ТД-0015677 від 11.10.2021 року на суму 49 982,58 грн. є 25.10.21, а першим днем прострочення - 26.10.2021 року;

- №ТД-0015950 від 18.10.2021 року на суму 54 422,94 грн. є 01.11.21, а першим днем прострочення - 02.11.2021 року;

- №ТД-0016030 від 20.10.2021 року на суму 15 885,90 грн. є 03.11.2020 року, а першим днем прострочення - 04.11.2021 року.

З акту звірки взаємних розрахунків підписаного сторонами вбачається, що заборгованість станом на 31.12.2021 на користь товариства становить 150 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що дійсно заборгованість зі сплати за поставлену по договору продукцію перед ТОВ «Торговий дім «Гармонія-Лубни» становить 150 000,00 грн., яка не була своєчасно оплачена у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором поставки у відповідача перед позивачем в сумі 150 000,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та визнаний відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача 59 669,47 грн. - сума неустойки в розмірі 0,5% від суми боргу нараховано станом на 13.01.2022, 3 133,23 грн. - інфляційні збитки нараховано станом на 31.12.2021, 980,87 грн. - сума відсотків за користування грошовими коштами нарахована станом на 13.01.2022.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.2 договору у випадку прострочення покупцем, оплати за продукцію .у встановлений договором термін, продавець має право нарахувати покупцю неустойку у розмірі 0,5% від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, судом враховано, що загальна вартість поставленого товару по накладним №ТД-0015393 від 06.10.2021 року на суму 31 561,38 грн., №ТД-0015677 від 11.10.2021 року на суму 49 982,58 грн., №ТД-0015950 від 18.10.2021 року на суму 54 422,94 грн., №ТД-0016030 від 20.10.2021 року на суму 15 885,90 грн. становить 151 852,80 грн., проте, з акту звірки станом на 31.12.2021 вбачається, що заборгованість по даним накладним становить 150 000,00 грн., оскільки врахована часткова оплата в розмірі 1 852,80 грн., яка була здійснена відповідачем 17.12.2021.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
31 561,3821.10.2021 - 09.12.2021508,500.047734,99
31 561,3810.12.2021 - 17.12.202189,000.049124,52
29 708,5818.12.2021 - 13.01.2022279,000.049395,57
49 982,5826.10.2021 - 09.12.2021458,500.0471 047,58
49 982,5810.12.2021 - 13.01.2022359,000.049862,71
54 422,9402.11.2021 - 09.12.2021388,500.047963,21
54 422,9410.12.2021 - 13.01.2022359,000.049939,35
15 885,9004.11.2021 - 09.12.2021368,500.047266,36
15 885,9010.12.2021 - 13.01.2022359,000.049274,19
За перерахунком суду загальний розмір пені становить 5 608,48 грн. та підлягає задоволенню.

Вимога позивача в частині стягнення пені в розмірі 54 060,99 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 21/10/2021 до 17/12/2021 31 561,38 x 3 % x 58 : 365 : 10058150,46 грн.
з 18/12/2021 до 13/01/2022 29 708,58 x 3 % x 27 : 365 : 1002765,93 грн.
з 26/10/2021 до 13/01/2022 49 982,58 x 3 % x 80 : 365 : 10080328,65 грн.
з 02/11/2021 до 13/01/2022 54 422,94 x 3 % x 73 : 365 : 10073326,54 грн.
з 04/11/2021 до 13/01/2022 15 885,90 x 3 % x 71 : 365 : 1007192,70 грн.
За перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 964,28 грн. та підлягає задоволенню.

В частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 16,59 грн. відмовити.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 2 133,23 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти нарахування штрафних санкцій відповідачем зазначено, що відповідно до п. 4.4 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за даним договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після підписання договору в результаті подій, які сторони не могли передбачити та запобігти їм розумними способами (форс-мажор). Пунктом 4.5 договору передбачено, що до обставин непереборної сили (форс-мажор) відносяться військові дії різного характеру.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України введено воєнний стан.

Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану.

Вищезазначене рішення Торгово-промислової палати України, розміщено у відкритому доступі на офіційному сайті Торгово-промислової палати України.

Станом на момент подання відзиву на позовну заяву КП «Школяр» господарську діяльність фактично призупинило, фінансові надходження за надані Відповідачем послуги за договорами із замовниками послуг - припинилися. Причинами для припинення фінансування діяльності КП «Школяр» стали військові дії на території України, зокрема в місті Києві за місцем розташування Відповідача, введений Указом Президента України воєнний стан в країні. Можливість своєчасного виконання зобов`язання відповідача з оплати 150 000,00 грн. стали обставини непереборної сили, які настали незалежно від волі відповідача.

Вищезазначені твердження суд не приймає до уваги, оскільки з позовом позивач звернувся 20.01.2022 та штрафні санкції нараховані станом на 13.01.2022, тобто до початку введення воєнного стану.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому, частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 3 191,76 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення заявлених витрат до матеріалів справи надано копії договору №б/н про надання юридичних послуг від 30.11.2021, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Гармонія-Лубни» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ВОЛДО», акту від 17.12.2021 приймання-передачі виконаних робіт по наданню правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги б/н від 30.11.2021 на суму 5 000,00 грн., акту від 12.01.2022 приймання-передачі виконаних робіт по наданню правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги б/н від 30.11.2021 на суму 10 000,00 грн., ордеру серія ВІ №1084629 від 13.01.2022 та посвідченна адвоката України на ім`я Онищенко Наталії Юріївни (свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2250 від 03.07.2018).

Суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 про те, що "витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)".

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 4 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Будь-якого клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до даної справи не надано.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку позовної заяви, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, а також те, що жодних заперечень від відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не надходило, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову.

Пунктом 3 ч. 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката підлягають частковому задоволенню в розмірі 11 188,50 грн.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (03056, м. Київ, вулиця Дашавська, будинок 22, ідентифікаційний код 164832423) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Гармонія-Лубни» (37500, Полтавська обл., місто Лубни, проспект Володимирський, будинок 212, ідентифікаційний номер 38729029) основний борг в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., пеню в розмірі 5 608 (п`ять тисяч шістсот вісім) грн. 48 коп., індекс інфляції в розмірі 2 133 (дві тисячі сто тридцять три) грн. 23 коп., три проценти річних в розмірі 964 (дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 28 коп., 2 380 (дві тисячі триста вісімдесят) грн. 73 коп. судового збору та 11 188 (одинадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 50 коп. витрат на правову допомогу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий