ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2022 р. Справа№ 910/14113/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 (повний текст складено 24.12.2021)

у справі № 910/14113/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 23 117,03 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У серпні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгосстрах») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) 23 117,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ «СК «Інгосстрах» вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі №910/17232/16 присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПАТ «СК «Україна») на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» 21 793,03 грн страхового відшкодування та 1 378,00 грн судового збору.

В межах справи №910/842/18 про банкрутство ПАТ «СК «Україна» були визнані вимоги ПАТ «СК «Інгосстрах» до боржника, в т.ч. 23 117,03 грн за рішенням Господарського суду міста Києва №910/17232/16 від 31.01.2016.

Оскільки 17.07.2019 ПАТ «СК «Україна» ліквідовано ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №910/842/18, ПАТ «СК «Інгосстрах» звернулось до МТСБУ з вимогою про виплату 23 117,03 грн. Однак МТСБУ цю вимогу не задовольнило.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 задоволено повністю позов ПАТ «СК «Інгосстрах» до МТСБУ. Присуджено до стягнення з МТСБУ на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» 23 117,03 грн боргу та 2 270,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції вказав, що МТСБУ не надало суду доказів сплати ПАТ «СК «Інгосстрах» 23 117,03 грн. ПАТ «СК «Інгосстрах» належним чином довело порушення його прав зі сторони МТСБУ. Обставини, на які посилається ПАТ «СК «Інгосстрах» як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і МТСБУ не спростовані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2021, МТСБУ звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «Інгосстрах» до МТСБУ в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги МТСБУ посилається на невідповідність викладених у оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

На думку скаржника, суд належним чином не встановив правову природу спірних правовідносин, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Скаржник вважає, що у зв`язку з ліквідацією ПАТ «СК «Україна» ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 вимоги до «ПАТ «СК «Україна» вважаються погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника, а тому вимоги позивача є повністю погашеними відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали від 17.07.2019 у справі №910/842/18.

Апелянт вказує, що після звернення потерпілої особи - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі цієї заяви МТСБУ здійснило сплату регламентної виплати у розмірі 49 300,00 грн (5 000,00 грн було сплачено 06.09.2017 та 44 300,00 грн було сплачено 13.09.2019). 18.10.2049, після виплати страхового відшкодування потерпілій особі, ПАТ «ПАТ «СК «Інгосстрах» звернулось до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, у задоволенні якої було відмовлено у зв`язку з повним виконанням МТСБУ обов`язку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (виплата страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, передбаченого договором АІ0648926).

За таких підстав скаржник вважає, що суд поклав на нього обов`язок з відшкодування шкоди понад встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт, який діяв на момент настання ДТП.

Апелянт також вважає, що суд безпідставно поклав на нього обов`язок з відшкодування судових витрат у розмірі 1 378,00 грн, які ПАТ «СК «Інгосстрах» понесло внаслідок звернення та за рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2016, які були присуджені до стягнення з ПАТ «СК «Україна».

МТСБУ вказує, що господарський суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не розглянув заявлене ним клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , яка отримала страхове відшкодування.

У поданій апеляційній скарзі МТСБУ заявило клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін та про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14113/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 до надходження матеріалів справи №910/14113/21.

26.01.2022 матеріали справи №910/14113/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/14113/21 залишено без руху. Надано МТСБУ строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку. Попереджено МТСБУ, що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання МТСБУ про розгляд апеляційної скарги з повідомленням та викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою МТСБУ на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/14113/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

В Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан (Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) та продовженням строку дії воєнного стану (Укази Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, №259/2022 від 18.04.2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX).

Наказом голови суду від 03.03.2022 №10 зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

Наказом голови суду від 31.03.2022 №11 відновлено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

З 04.04.2022 по 22.04.2022 включно головуючий суддя Євсіков О.О. перебував на лікарняному.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційної інстанції дійшла таких висновків.

В обґрунтування заявленого клопотання апелянт вказує, що за заявою ОСОБА_1 здійснив виплату останній страхового відшкодування у межах суми регламенту. У разі встановлення судом безпідставності отримання ОСОБА_1 регламентної виплати з МТСБУ останнє набуває право на повернення цих коштів з третьої особи.

Частинами 1, 2 ст. 50 ГПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів відзначає, що в обґрунтування позовних вимог ПАТ «Інгосстрах» посилається на наявність у нього права на отримання грошових коштів від МТСБУ на підставі судового рішення, а той час як виплата коштів ОСОБА_1 була здійснена за поданою нею заявою. Тобто підстави для виконання МТСБУ обов`язку шодо виплати грошових коштів є різними. Здійснюючи виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування, МТСБУ встановило відсутність підстав для відмови у такій виплаті, про що МТСБУ зазначає у апеляційній скарзі.

З огляду на наведене підстави для залучення ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відсутні.

Позиції учасників справи.

Від ПАТ «СК «Інгосстрах» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

12.01.2015 у м. Дніпропетровську по вул. Калиновій сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2015 у справі №202/1400/15-п ОСОБА_3 визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до полісу серії АІ №0648926 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільна правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «СК «Україна» на строк з 17.07.2014 по 16.07.2015. Ліміт по майну - 50000,00 грн, франшиза - 1000,00 грн.

14.01.2015 страхувальник звернувся до ПАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «СК «Інгосстрах» як страховик ОСОБА_1 звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «СК «Україна» про стягнення 21739,03 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі №910/17232/16 присуджено до стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» 21739,03 грн страхового відшкодування та 1378,00 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 порушено провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПАТ «СК «Україна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №910/842/18 визнано грошові вимоги ПАТ «СК «Інгосстрах» до ПАТ «СК «Україна» та внесено до реєстру кредиторів.

Серед інших вимог визнано заборгованість ПАТ «СК «Україна» перед ПАТ «СК «Інгосстрах» за договором №АІ/0648926 на загальну суму 23117,03 грн, в т.ч.: 21739,03 грн страхового відшкодування, 1378,00 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 ліквідовано ПАТ «СК «Україна».

18.10.2019 ПАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди в порядку пп. «г» ст. 41.1, пп. «а» ст. 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якій просило відшкодувати на його користь за договорами цивільно-правової відповідальності 351 839,01 грн, в т.ч. 23 117,03 грн за полісом АІ/0648926.

МТСБУ вимогу ПАТ «СК «Інгосстрах» на суму 23117,03 грн не задовольнило.

МТСБУ не надало господарському суду доказів сплати ПАТ «СК «Інгосстрах» 23117,03 грн.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За визначенням ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обв`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV).

Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За визначенням п. 9.1 ст. 9 Закон №1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з п. 22.1 Закон №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг страхування, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й застосування відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та підтверджується сталою судовою практикою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №910/842/18 ПАТ «СК «Інгосстрах» визнано кредитором ПАТ «СК «Україна», в т.ч. за зобов`язаннями, що є предметом спору у цій справі.

Станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду його визнано кредитором ПАТ «СК «Україна» (банкрута) з грошовими вимогами, в т.ч. за полісом серії АІ №0648926, за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2016 у справі 910/17232/16.

В силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, встановлені у справі №910/842/18 грошові вимоги (що включають спірні суми) та обґрунтованість такої вимоги ПАТ «СК «Інгосстрах» до ПАТ «СК «Україна», мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом №1961-IV та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство).

За загальним правилом, викладеним в п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Норми ст. 87 Закону про банкрутство (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі №910/842/18 про банкрутство ПАТ «СК «Україна») не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 Закону про банкрутство встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість спеціальні норми Закону №1961-IV встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до п. 20.3 ст. 20 Закону №1961-IV у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Підпунктом «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому преамбула ст. 41 Закону №1961-IV щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом, не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями пп. «ґ» п. 41.1 цієї статті та із положеннями п. 20.3 ст. 20 Закону, п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування».

У спірних правовідносинах акцент потрібно ставити не на відшкодуванні шкоди, яка відшкодовується МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 Закону №1961-IV, а саме не переході до МТСБУ обов`язків за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 цього Закону.

У контексті спірних правовідносин та висновків Великої Палати Верховного Суду щодо спірного питання слідує, що потерпіла внаслідок ДТП особа (інша особа, яка має/набула відповідне право), у випадку наявності договору страхування та за умови виникнення у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування, не може звернутись з позовом до завдавача шкоди (винуватця ДТП) в рамках деліктного зобов`язання, натомість повинна захищати своє право у процедурі банкрутства страховика цієї особи (завдавача шкоди), а у випадку ліквідації такого страховика у вказаній процедурі - отримати право вимоги відшкодування до МТСБУ з огляду на приписи пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV.

У такому випадку невирішеним залишається питання захисту цивільного права потерпілого щодо своєчасного і належного отримання гарантованих законом виплат - страхового відшкодування.

Тому, з метою належного захисту права потерпілого на своєчасне та належне отримання гарантованих законом виплат (відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди), керуючись принципом верховенства права та враховуючи визначений Великою Палатою Верховного Суду спосіб захисту (щодо звернення не до завдавача шкоди, а до його страховика), колегія суддів вважає правомірним та справедливим, у даному випадку, покладення виконання такого зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ.

Щодо доводів відповідача про те, що виплата страхового відшкодування була здійснена безпосередньо ОСОБА_1 на підставі поданої нею 12.08.2019 заяви (відповідач вважає, що позивач намагається отримати регламентну виплату, яка вже сплачена на рахунок ОСОБА_1 , а тому у зв`язку з повною виплатою такого відшкодування потерпілій особі у МТСБУ відсутні підстави для виплати такого відшкодування позивачеві), колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 ліквідовано ПАТ «СК «Україна».

12.08.2019 ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату їй страхового відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що з наданих МТСБУ з відзивом на позовну заяву копій документів вбачається, що МТСБУ було обізнане про ліквідацію ПАТ «СК «Україна» та здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, присудженому до стягнення рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.09.2015 у справі №202/3969/15-ц.

Зокрема, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.09.2015 у справі №202/3969/15-ц присуджено до стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 300,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2292,50 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 503,00 грн, а всього 53095,00; до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди присуджено 26194,97 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 300,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1207,50 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 264,95 грн., а всього 27967,42 грн.

У вказаному рішенні суд встановив, що у зв`язку з тим, що автомобіль ОСОБА_1 був застрахований за умовами КАСКО в страховій компанії ПАТ «СК «Інгострах», 02.04.2015 вказана компанія компенсувала їй частину збитку в розмірі 22739,03 грн. За власний рахунок ОСОБА_1 провела ремонт пошкодженого автомобіля. Фактичні витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу склали 98934 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , з вини якого сталася ДТП, була застрахована в ПАТ «СК «Україна» відповідно до страхового полісу №АІ/0648926, суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн, оскільки відповідач не надав суду доказів щодо встановлення в договорі страхування розміру франшизи. Оскільки сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 26194,97 грн (98 934,00 - 22 739,03 - 50 000,00).

ПАТ «СК «Інгосстрах», звертаючись з позовом у цій справі, обґрунтувало свої вимоги іншими підставами ніж ті, на яких до МТСБУ зверталась ОСОБА_1 .

Зокрема, ПАТ «СК «Інгосстрах» послалось на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі №910/17232/16, яким страхове відшкодування присуджено до стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ПАТ «СК «Інгосстрах» в порядку регресу.

У вказаному рішенні суд встановив, позивач на підставі Страхового акта, виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 22 739,03 грн і після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки розмір франшизи за договором становить 1 000,00 грн, відповідач мав відшкодувати позивачу 21 739,03 грн, які (а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн) було присуджено до стягнення з ПАТ «СК «Україна» на користь ПАТ «СК «Інгосстрах». Саме вказані грошові вимоги ПАТ «СК «Інгосстрах» визнані судом у справі про банкрутство ПАТ «СК «Україна», внесені до реєстру кредиторів та заявлені до стягнення з МТСБУ у справі, що розглядається.

Таким чином, оскільки виплата страхового відшкодування ОСОБА_1 була здійснена з інших підстав, ніж ті, за яких заявлено вимоги у цій справі, і рішення у цій справі не вплине на права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , підстави для її залучення до участі у справі третьою особою (клопотання про що заявило МТСБУ) відсутні.

За наведених обставин факт виплати МТСБУ ОСОБА_1 страхового відшкодування не знімає з МТСБУ обов`язку здійснити виплату позивачу, вимоги якого підтверджені у встановленому чинним законодавством порядку, що відзначено вище.

Оскільки МТСБУ не надало суду доказів сплати позивачеві 23117,03 грн, вимоги позивача про стягнення цих коштів підлягають до задоволення, висновку про що правомірно дійшов господарський суд першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з тим, що суд не розглянув клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що суд дійсно допустив таке порушення, однак, оскільки підстави для залучення цієї особи до участі у справі відсутні, таке порушення не вплинуло на правильність остаточного рішення у цій справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/14113/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/14113/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Справу №910/14113/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова