ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Черкаси справа № 925/364/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, м.Черкаси, вул.Смілянська,120

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване автотранспортне підприємство 2302", м.Черкаси, вул.Автомобілістів,7

про витребування майна,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: участі не брав;

від відповідача: Шумська О.В. самопредставництво.

У розгляді справи оголошувалась перерва з 26.05.2022 до 09:00 год. 08.06.2022.

Головне управління Держпродспоживслужби в Черкаській області звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване автотранспортне підприємство 2302" про витребування належного йому майна:

блок-пункту автозаправочної станції, інвентарний номер ;

резервуару, інвентарний номер

та колонки, інвентарний номер , що знаходиться за адресою: м.Черкаси, вул.Автомобілістів,7, а також про відшкодування судових витрат.

Представники позивача вимоги підтримали та вказали, що майно передано їм на баланс в порядку реорганізації з балансу Державної Інспекції сільського господарства в Черкаській області - на баланс ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області. Не доводять своє право власності на спірне майно.

Представники відповідача вимоги заперечили та вказали, що у позивача відсутнє право на спірне майно. Просять в позові відмовити та застосувати строк позовної давності до спірних відносин. З 2017 року позивач не вчиняв ніяких дій по витребуванню спірного майна. Господарський суд Черкаської області вже розглянув спір у подібній справі №925/59/22 і підстав для повторного розгляду спору немає.

Інших доказів не подано.

В судове засідання 08.06.2022 представник позивача не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання, що підтверджується наявною у справі розпискою від 26.05.2022 (а.с.73).

За результатами судового розгляду 08.06.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Кабінетом Міністрів України, як органом державної виконавчої влади, було утворено Державну інспекцію сільського господарства, як юридичну особу публічного права Постанова КМУ №1300 від 12.12.2011; зобов`язано обласні державні адміністрації вжити заходи по ліквідації Інспекцій Державного технічного нагляду та передачі закріпленого за ними майна відповідним територіальним органам.

На підставі Постанови КМУ №442 від 10.09.2014 про оптимізацію системи органів виконавчої влади утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, функції якої покладено на позивача.

Відповідно до відомостей ЄДРПОУ Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області перебуває в процесі припинення, не виключена з реєстру.

Відповідно до наказу Державної служби з питань безпечності харчових продуктів від 07.12.2016 №487 (а.с.7) та акту прийманняпередачі від 15.03.2017 (а.с.8-11) майно з балансу Державної інспекції сільського господарства передано на баланс Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області на праві оперативного управління, зокрема, блок-пункт заправної станції, резервуар та паливно-роздавальну колонку.

Разом з актом приймання-передачі позивачеві передано документи на блок-пункт заправної станції, резервуар та колонку - паспорт та інвентарну картку №3.

Позивач стверджує, що передане йому на баланс майно відноситься до основних фондів та має використовуватись у господарській діяльності. Спірному майну присвоєні інвентарні номери (3 позиції). Станом на 16.09.2019 спірне майно знаходиться на території ПрАТ "САТП 2302" в м.Черкаси по вул.Автомобілістів,7.

Відповідачеві направлені кілька письмових вимог про повернення майна.

Відповідач на вимоги не відреагував.

Позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які господарські відносини стосовно спірного майна.

Позивач вважає, що порушення його права, як власника майна, на розпорядження спірним майном є підставою для звернення його до суду за захистом порушеного права та примусового вилучення майна і передачі його позивачеві.

Відповідач вимоги заперечив та просить у задоволенні позову відмовити повністю. Просить також застосувати строк позовної давності до спірних відносин, оскільки позивач з 2016 року не цікавився станом майна.

Одночасно просить закрити провадження у справі, оскільки спір вже вирішено (справа №925/59/22) і рішення суду не оскаржено.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи письмові та усні пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони у справі є самостійними юридичними особами, суб`єктами господарювання на ринку надання послуг з присвоєнням реєстраційного коду та внесенням даних в ЄДРПОУ.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням приписи ч.2 ст. 4 ГПК України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Суд зазначає, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Аналогічні висновки викладені Верховним судом України в постанові від 21.10.2015 у справі №3-649гс15, які враховує суд при прийняття рішення.

За приписами та змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Спір, що є предметом розгляду даної справи, виник у зв`язку з отриманням позивачем на баланс спірного майна заправного пункту (всього три позиції), що розміщене за адресою: м.Черкаси, вул. Автомобілістів,7, від балансоутримувача - Державної інспекції сільського господарства.

Натомість згідно з положеннями ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном приписи ч.1 ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Невизнання цивільного права полягає в запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі особи, як власника суб`єктивного права.

Право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі №916/2129/15 та у постанові ВС від 29.03.2018 року у справі № 904/10673/16 (постанова КЦС у складі ВС, 29.08.2019, справа №367/7450/16-ц (провадження №61-30449св18)), що враховується судом при прийнятті рішення.

Передумовою та матеріальною підставою для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Наведене узгоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.05.2018 у справі №914/904/17, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17, від 11.04.2019 у справі №910/8880/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у її постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

Раніше Господарським судом Черкаської області вже було розглянуто господарський спір між цими ж сторонами, але з інших підстав:

Справа №925/59/22 (суддя Спаських Н.М.) нумерація аркушів по окремій справі.

Предмет спору, визначений позивачем витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.1) з посиланням на приписи ст.ст. 316 та 387 ЦК України (а.с.2) як право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння.

Спосіб захисту та поновлення права позивача (запропоновано позивачем і ним не змінено): зобов`язати ПрАТ "САТП 2302" повернути Головному управлінню Держпродспоживслужби шляхом демонтажу блок-пункт заправної станції, резервуар, бензоколонка за адресою Автомобілістів, 7 у м. Черкаси, які а) належать і б) перебувають на балансі ГУ ДПСС в Черкаській області, перемістивши їх на вул.Смілянську, 20 в м.Черкаси (а.с.2).

Перелік доказів:

вимога про повернення матеріальних цінностей від 04.02.2020 (а.с.6-7);

довідка поліції від 28.12.2019 про результат розгляд звернення гр. ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с.8-9);

довідка від 30.01.2020 №18 за підписом головбухгалтера ГУ ДПСС в Черкаській області про облік майна вартістю 14430 грн. - блок-пункт заправної станції, резервуар, бензоколонка на балансі ГУ ДПСС та фактичне знаходження майна по вул. Автомобілістів, 7 в м. Черкаси (а.с.10).

У відзиві на позов (а.с. 21-23) відповідач заперечує право власності позивача на спірне майно та заперечує його господарські операції зі спірним майном.

Відповідно до умов договору оренди №1 від 01.01.2004 САТП 2302 прийняло в оренду нежиле приміщення для стоянки автомобілів та заправочну станцію 16 м2 (а.с. 25). Орендодавцем виступає Інспекція державного технічного нагляду за станом сільськогосподарських машин Черкаської облдержадміністрації. Строк дії договору не визначений (є безстроковим) і доказів припинення, розірвання договору, повернення майна орендодавцю немає. Договір є правомірним відповідно до приписів ст. 204 ЦК України.

Інші правовстановлюючі документи на майно у справі та посилання на них у справі відсутні.

Рішенням суду від 17.02.2022 позивачеві відмовлено в задоволенні позову. Рішення не оскаржено ніким з учасників та набрало законної сили (а.с.37-44).

У справі №925/364/22 (суддя Скиба Г.М.):

Предмет спору, визначений позивачем витребування майна (а.с.1) з посиланням на приписи ст.ст.387 та 400 ЦК України (а.с.2) як обов`язок недобросовісного володільці негайно повернути майно особі, яка має на його право власності чи інше речове право.

Спосіб захисту та поновлення права позивача: витребувати від ТОВ "САТП 2302" на користь Головного управління Держпродспоживслужби блок-пункт заправної станції, резервуар, бензоколонка за адресою Автомобілістів,7 у м.Черкаси, які: а) належать і б) перебувають на балансі ГУ ДПСС в Черкаській області (а.с.3-4).

Перелік доказів:

наказ Держслужби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.12.2016 №486 "Про прийняття майна до сфери управління Держпродспоживслужби від Державної інспекції сільського господарства України" (наказ не містить даних та вказівок про перехід права власності на спірне майно до позивача) (а.с.7);

акт приймання передачі майна, затверджений ТВО заступника Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15.03.2017 (а.с. 8-11). Акт не містить об`єктів передачі, розміщених за адресою м. Черкаси, вул. Автомобілістів, 7 (а.с. 9). В акті вказано, що технічна документація разом з об`єктами не передається п. 6 (а.с. 10). В додатку до акту міститься перелік майна, з вказівкою про передачу його з балансу Державної Інспекції сільського господарства в Черкаській області на баланс ГУ Держпродспоживслужби в Черкаські області (а.с.12-26). На а.с.20 міститься три позиції по майну: блок-пункт автозаправної станції, резервуар, колонка без посилання на адресу розміщення (виділено позивачем);

паспорт №1037 та інструкція з експлуатації блок-пункту автозаправного типу АБП 007.00.000.ПС (а.с.40-46);

інвентарна картка №3 обліку основних засобів на блок-пункт автозаправний АБП 007.00.000ПС. Картка відкрита 11.01.1993. Оформлена установою Обласна Інспекція Держтехнагляду. Останній запис 2014 року. Адреса розміщення обладнання не зазначена (а.с.47);

інвентарна картка №3347 обліку об`єкта основних засобів блок пункт автозаправочної станції (а.с.48). Місцезнаходження об`єкта вул.Автомобілістів,7. Матеріально-відповідальна особа Вдовиченко Я.С. Дата акту введення в експлуатацію 15.03.2017. Сам Акт не надано;

інвентарна картка №3348 обліку об`єкта основних засобів резервуар (а.с.49). Місцезнаходження об`єкта вул.Автомобілістів,7. Матеріально-відповідальна особа ОСОБА_2 . Дата акту введення в експлуатацію 15.03.2017. Сам Акт не надано;

інвентарна картка №3349 обліку об`єкта основних засобів колонка (а.с.50). Місцезнаходження об`єкта вул.Автомобілістів,7. Матеріально-відповідальна особа ОСОБА_2 . Дата акту введення в експлуатацію 15.03.2017. Сам Акт не надано;

письмова вимога від 24.09.2019 вих.№3908 (а.с.51) про надання позивачеві доступу до спірного майна для його вивезення;

письмова вимога від 14.11.2019 вих.№4781 (а.с.52) про надання позивачеві доступу до спірного майна для його вивезення;

довідка поліції від 28.12.2019 про результат розгляд звернення гр. ОСОБА_1 відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с.53);

вимога позивача від 04.02.2020 про повернення матеріальних цінностей (а.с.54);

довідка від 30.01.2020 №18 за підписом головного бухгалтера ГУ ДПСС в Черкаській області про облік майна загальною вартістю 14430 грн. - блок-пункт заправної станції, резервуар, бензоколонка на балансі ГУ ДПСС та фактичне знаходження майна по вул.Автомобілістів,7 в м.Черкаси (а.с.55).

Поданими доказами позивач не доводить право власності на спірне майно та підстави захисту.

Стосовно клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Суд вважає, що предмет спору у справах №925/59/22 та №925/364/22 не є тотожним, підстави доказування та перелік доказів і заперечень, поданих у дві справи, є різним, тому суд не може застосувати процедуру закриття провадження у справі відповідно до приписів ст.178 ГПК України за клопотанням відповідача, а має розглянути спір по суті.

Підстави закриття провадження викладені в Постанові КГС ВС від 02.12.2020 у справі №910/6753/20 (в ЄДРСР №93296205) про тотожність предмету спору, тотожність сторін (інформаційно-пошукова система ПРЕЦЕДЕНТ).

Статус спірного майна та обраний позивачем спосіб захисту.

Суд враховує, що спірне майно передано позивачеві на баланс від Державної інспекції сільського господарства України на підставі Наказу Держслужби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 07.12.2016 №486 "Про прийняття майна до сфери управління Держпродспоживслужби від Державної інспекції сільського господарства України". Знаходження спірного майна на балансі позивача не породжує для балансоутримувача ніяких прав розпорядження чи власності на спірне майно.

Суд також враховує відкрите використання відповідачем спірного майна (паливозаправна станція) на підставі окремої чинної господарської угоди з третьою особою, та враховує презумпцію правомірності правочину приписи ст. 204 ЦК України.

Право власності визначено законодавцем у ст.316 ЦК України: Поняття права власності.

1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

2. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Частина друга статті 316 із змінами, внесеними згідно із Законом № 132-IX від 20.09.2019\

Стаття 316 із змінами, внесеними згідно із Законом № 980-IV від 19.06.2003\

Суд не погоджується з обґрунтуванням позивачем своїх вимог - з посиланням на приписи ст.ст.387 та 400 ЦК України:

ст.387 ЦК України: Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння:

1. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

При цьому суд враховує, що ст.387 ЦК України знаходиться в главі 29 ЦК України "Захист права власності".

Отже особа, яка ставить питання про витребування майна на свою користь на цій правовій підставі, повинна в першу чергу довести наявність у неї права власності на спірне майно. Такі ж права має і користувач майна, який здійснює свої права на законних підставах.

Відповідач по справі не заперечував, що спірне майно знаходиться у нього, однак заперечив доведеність позивачем його права власності на це майно, що є підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння за ст.387 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі №653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Тому для застосування статті 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником нерухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами. Особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача без належної правової підстави;

ст. 400 ЦК України: Обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності чи інше право або яка є добросовісним володільцем:

1. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

При цьому суд враховує, що ст.400 ЦК України законодавцем розміщена в главі 31 ЦК України "Право володіння чужим майном".

Статті 387 та 400 ЦК України не можуть бути застосовані разом і носять взаємовиключні підстави для застосування у позовному провадженні.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами факт виникнення у нього права власності на спірне майно - блок-пункт автозаправної станції, інвентарний номер , резервуар, інвентарний номер , колонка, інвентарний номер - то немає підстав вважати порушеним право позивача, як власника спірного майна, за захистом якого ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області звернулося до суду.

Відсутність доказів наявності у позивача права власності на спірне майно, та як наслідок відсутність у позивача порушеного майнового права, виключає застосування до спірних правовідносин положень статей 387, 400 ЦК України про віндикацію.

Суду не надано доказів, на якій правовій підставі позивач набув права на спірне майно і коли це відбулося, оскільки особа, яка приймає майно, може набувати ще й право оперативного управління, господарського відання, право користування, тощо, що не є тотожними праву власності.

Також за матеріалами справи неможливо зробити висновок коли та на якій підставі спірне майно вибуло від позивача у володіння відповідача.

Тому відсутність (недоведеність) у позивача права власності на спірне майно та порушеного права, є самостійною підставою для відмови в позові.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин:

Відповідачем в судовому засіданні було заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог з мотивів бездіяльності позивача з 2016 року. Відповідач зазначає, що перебіг строку позовної давності та право вимоги для позивача розпочинається з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 258 Цивільного кодексу України зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (частини 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд враховує, що строк позовної давності може бути застосований за умови порушення права Позивача у спірних правовідносинах, що має бути доведено матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

З огляду на викладене, суд не задовольняє клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності до спірних відносин, в тому числі і з мотивів порушеного права заявника (як одна з підстав для відмови в позові).

Якщо правова підстава позову та наявність порушеного права не доведені, то у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, а не через пропуск строку позовної давності.

Відповідачем про застосування строку позовної давності до позовних вимог заявлено в ході судового засідання 26.05.2022. Вказані дії та клопотання внесено до протоколу судового засідання.

Оскільки суд приходить до висновку, що зібраними у справі доказами позивач не довів виникнення та існування у нього права власності на спірне майно та, як наслідок, не довів наявності у нього порушеного права, то у позові слід відмовити саме з цієї підстави, а не через застосування строку позовної давності.

Висновок суду:

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що позивач не довів належними доказами свої вимоги. У задоволенні позову належить відмовити з мотивів недоведеності, безпідставності та необґрунтованості.

Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).

Відповідно до ст.ст.129-130 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 231, 238-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області (м.Черкаси, вул.Смілянська,120, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване автотранспортне підприємство 2302" (м.Черкаси, вул.Автомобілістів,7, )

про витребування майна відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 14.06.2022.

Суддя Г.М.Скиба