ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 Справа № 914/4109/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Зубкович розглянув матеріали позовної заяви керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі

позивача: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,

до відповідача: Приватного підприємства «Галицький достаток», м. Львів,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державного підприємства «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр», м. Львів,

предмет позову: усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави в особі Львівської обласної державної адміністрації,

підстава позову: безпідставність відчуження лісових ділянок,

за участю представників:

прокуратури: Леонтьєва Наталія Теодорівна,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: Лемик Роксолана Ярославівна,

третьої особи: Шаровський Роман Михайлович.

ПРОЦЕС

30.12.2021 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі позивача Львівської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства «Галицький достаток» про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави в особі Львівської обласної державної адміністрації.

04.01.2022 до суду надійшов супровідний лист про долучення додаткових доказів, на які здійснено посилання в позовній заяві, з доказами їх надіслання іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 04.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема, у судовому засіданні 11.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справи до розгляду по суті. Відповідачем подано відзив на позовну заяву 27.01.2022, а прокуратурою відповідь на відзив 07.02.2022. Крім цього, 30.03.2022 за заявою керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0021 площею 0,1417 га, :05:002:0022 площею 0,1383 га, :05:002:0025 площею 0,1200 га, :05:002:0026 площею 0,1200 га, :05:002:0027 площею 0,1200 га, :05:002:0030 площею 0,0849 га, :05:002:0031 площею 0,1615 га, :05:002:0032 площею 0,2020 га, :05:002:0034 площею 0,1199 га, :05:002:0035 площею 0,2700 га, які належать Приватному підприємству «Галицький достаток».

Ухвалою суду від 30.03.2022 у задоволенні заяви Приватного підприємства «Галицький достаток» про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

У судове засідання 01.06.2022 з`явилися всі учасники справи, прокурор, представники позивача і третьої особи підтримали позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача стосовно задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 01.06.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Керівник Галицької окружної прокуратури м. Львова звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Галицький достаток» в інтересах Львівської обласної державної адміністрації з вимогою усунути перешкоди у здійсненні Львівською обласною державною адміністрацією права розпорядження та користування земельними ділянками з кадастровими номерами :05:002:0021 площею 0,1417 га, :05:002:0022 площею 0,1383 га, :05:002:0025 площею 0,1200 га, :05:002:0026 площею 0,1200 га, :05:002:0027 площею 0,1200 га, :05:002:0030 площею 0,0849 га, :05:002:0031 площею 0,1615 га, :05:002:0032 площею 0,2020 га, :05:002:0034 площею 0,1199 га, :05:002:0035 площею 0,2700 га шляхом їх повернення на користь держави в особі Львівської обласної державної адміністрації із приватної власності Приватного підприємства «Галицький достаток».

Заявник стверджує, що 05.02.2010 Приватне підприємство «Галицький Достаток» зареєструвало право власності на земельну ділянку площею 3,0000 га (кадастровий №:05:002:0004), оформивши державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №258225 від 05.02.2010. Надалі земельна ділянка з кадастровим номером :05:002:0004 площею 3,0000 га поділена на декілька земельних ділянок і частину з них відчужено. Станом на 29.12.2021 у Приватного підприємства «Галицький достаток» на праві приватної власності перебувають такі земельні ділянки: :05:002:0021, :05:002:0022, :05:002:0025, :05:002:0026, :05:002:0027, :05:002:0030, :05:002:0031, :05:002:0032, :05:002:0034, :05:002:0035.

На переконання прокурора, земельні ділянки незаконно вибули з державної власності земель лісового фонду, адже земельні ділянки, які були вилучені з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу рішеннями Брюховицької селищної ради № 245 від 11.03.2004 та № 263 від 18.03.2004, включені до земель держлісфонду Брюховицького лісництва ДП «ЛЛСНЦ». Також відповідно до Планшетів лісовпорядкування (картографічні матеріали), які наявні у ДП «ЛЛСНЦ», встановлено, що зазначена земельна ділянка знаходяться на лісовкритій площі у районі вулиці Ряснянської та вулиці Незалежності України в смт. Брюховичі, розташовані у державному лісовому фонді, жодних погоджень щодо меж як суміжним землекористувачем чи вилучення вказаних земель із лісового фонду ДП «ЛЛСНЦ» підприємство не надавало. Крім цього, в ході проведення досудового слідства у кримінальному провадженні №0000215 проведено накладку планшетів планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування на публічну кадастрову карту, відповідно до якої встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0021, :05:002:0022, :05:002:0025, :05:002:0026, :05:002:0027, :05:002:0030, :05:002:0031, :05:002:0032, :05:002:0034, :05:002:0035 входять в межі земель державного лісового фонду.

Позивач письмової позиції по суті справи не надав, в усних поясненнях підтримує позовні вимоги.

Відповідач стосовно позовних заперечив. Зазначає про невідповідність способу захисту із предметом позовних вимог та про взаємовиключність вимог віндикаційного та негаторного характеру; добросовісність відповідача як власника підтверджується правовстановлюючими документами та рішенням Вищого господарського суду України у справі № 5015/4032/12; Львівська обласна державна адміністрація не має законного інтересу у справі, а також їй не належить право вимоги щодо земельної ділянки, що є предметом спору; у прокурора відсутні підстави для звернення до суду, оскільки предметом спору є приватні інтереси місцевої громади, а не публічний інтерес.

Третя особа письмової позиції по суті справи не подала, в усних поясненнях підтримує позовні вимоги.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку від 28.05.2010 Приватне підприємство «Галицький достаток» на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2009, договору поділу земельної ділянки від 25.09.2009, заяви про поділ земельної ділянки від 30.03.2010, є власником земельної ділянки № :05:002:0021, площею 0,1417 га, земельної ділянки № :05:002:0022, площею 0,1383 га, земельної ділянки № :05:002:0025, площею 0,1200 га, земельної ділянки № :05:002:0026, площею 0,1200 га, земельної ділянки № :05:002:0027, площею 0,1300 га, земельної ділянки № :05:002:0030, площею 0,0849 га, земельної ділянки № :05:002:0031, площею 0,1615 га, земельної ділянки № :05:002:0032, площею 0,2020 га, земельної ділянки № :05:002:0034, площею 0,1199 га, земельної ділянки № :05:002:0035, площею 0,2700 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки громадсько-житлове будівництво.

Набуттю права власності на вказані земельні ділянки передували такі обставини.

Рішенням Брюховицької селищної ради № 280 від 01.04.2004 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, яку пропонувалось надати ТзОВ «Новобуддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність) для будівництва дошкільного спортивно - навчального центру в районі вулиці Ряснянської» надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 8,86 га, яку пропонувалось надати ТзОВ «Новобуддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність) для будівництва дошкільного спортивно - навчального центру в районі вулиці Ряснянської, яка надається з земель запасу селища.

Рішенням Брюховицької селищної ради № 271 від 25.03.2004 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, яку пропонувалось надати Приватному підприємству «Буддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність) для будівництва дошкільного спортивно - навчального центру в районі вулиці Ряснянської» надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, площею 9 га, яку пропонується надати Приватному підприємству «Буддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність) для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру в районі вулиць Незалежності України - Ряснянської, яка надається з земель запасу селища.

Надалі рішенням Брюховицької селищної ради № 318 від 24.06.2004 «Про затвердження проекту відводу земельної ділянки площею 8,9965 га для будівництва дошкільного навчально-спортивного центру з об`єктами громадського - житлового призначення в районі вул. Незалежності України - Ряснянської в смт. Брюховичі та надання її Приватному підприємству «Буддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність)» затверджено проект відведення земельної ділянки площею 8,9965 га для будівництва дошкільного спортивного-навчального центру з об`єктами громадсько-житлового призначення в районі вулиць Незалежності України - Ряснянської в смт. Брюховичі, з яких 5,036 га під громадсько-житлове будівництво 3,9605 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру. Надано вищевказану земельну ділянку Приватному підприємству «Буддизайн» в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність).

Рішенням Брюховицької селищної ради № 328 від 01.07.2004 «Про затвердження проекту відводу земельної ділянки площею 8,8643 га для будівництва дошкільного спортивно - навчально центру з об`єктами житлового призначення в районі вул. Ряснянської в смт. Брюховичі та надання її в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність) ТзОВ «Новобуддизайн» вирішено затвердити проект відведення земельної ділянки в смт. Брюховичі на вул. Ряснянській, площею 8,8643 га, з яких 1,8 га під житлове будівництво та 7,0643 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно - навчального центру та надати в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність).

Рішенням Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 № 618 «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2004 у справі №2-3327/04» вирішено виконати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2004 у справі №2-3327/04 та вирішено продати ТзОВ «Новобуддизайн» земельну ділянку, площею 8.8643 га, з яких 1,8 га під житлове будівництво та 7,0643 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно - навчального центру, в смт. Брюховичі. Даним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8,8643 га в районі вул. Ряснянської в смт. Брюховичі, яка підлягає продажу у власність ТзОВ «Новобуддизайн». Рішенням також зобов`язано ТзОВ «Новобуддизайн» укласти договір купівлі - продажу земельної ділянки до 01.09.2009.

Рішенням Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 № 619 «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2004 року у справі №2-3326/04» вирішено виконати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 у справі №2-3326/04 та продати ПП «Буддизайн» земельну ділянку площею 8,9965 га, з яких 5,036 га під громадсько-житлове будівництво та 3,9605 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру, в смт. Брюховичі в районі вул. Ряснянська - Незалежності України. Даним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8, 9965 га в районі вул. Ряснянської - Незалежності України в смт. Брюховичі, яка підлягає продажу у власність ПП «Буддизайн». Цим рішенням зобов`язано ПП «Буддизайн» укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених цим рішенням до 01.09.2009.

Приватне підприємство «Буддизайн» (продавець) та ОСОБА_2 і Приватне підприємство «Галицький достаток» (покупці) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки 11.08.2009 стосовно земельної ділянки, загальною площею 5,0360 га, а 25.09.2009 ОСОБА_2 і Приватне підприємство «Галицький достаток» уклали договір поділу вказаної земельної ділянки, відповідно до якого Приватному підприємству «Галицький достаток» власністю останнього є земельна ділянка, площею 3,000 га. таку земельну ділянку поділено на декілька земельних ділянок, частину з яких відчужено третім особам, а частину, зокрема ти десять, які є спірними в цій справі, залишено за собою, що підтверджується описаними вище актами державними актами на право власності на земельну ділянку.

Також відповідно до матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 у справі №2-38/2005, яке набрало законної сили, за позовом прокурора Львівської області скасовані рішення Брюховицької селищної ради № 245 та № 263 від 11.03.2004 та 18.03.2004, що були передумовою набуття ТОВ «Новобуддизайн» та ПП «Буддизайн» у власність земельних ділянок, а також встановлено такі обставини.

Вилучені земельні ділянки площею 9,8 га знаходяться в кварталі 44 Брюховицького лісництва Львівського ДЛГ, який віднесений до 1 групи лісів, категорія захисності ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій (ст. 36 Лісового кодексу України). Згідно з проектом організації і розвитку лісового господарства Львівського ДЛГ (параграф 3.4.2), затвердженого Держкомітетом лісового господарства України за функціональним зонуванням лісопарку, квартал 44 Брюховицького лісництва віднесений до зони масового відпочинку.

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 за № 1391 «Про внесення змін до переліку населених пунктів, віднесених до курортних» селище Брюховичі віднесено до категорії курортних.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих від 12.01.1978 № 14 зазначені вище землі відносяться до земель рекреаційного призначення.

Також відповідно до обставин справи вбачається, що рішенням Господарського суду Львівської області від 01.02.2013 позов прокурора Шевченківського району м. Львова задоволено частково, скасовано рішення Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 року № 619 «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року у справі №2-3326/04», визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 258225 від 05.02.2010 року, виданий Приватному підприємству «Галицький достаток», витребувано у Приватного підприємства «Галицький достаток», земельну ділянку площею 3,0000 га, кадастровий номер № :05:002:0004, та передано її у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України; провадження у справі в частині позовних вимог до Приватного підприємства «Буддизайн» припинено, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Проте, 08.04.2013 Львівський апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Львівської області від 01.02.2013 у справі № 5015/4032/12 скасував у частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат; постановив нове рішення, яким відмовлено прокурору Шевченківського району м. Львова в задоволенні заявлених позовних вимог. Вищий господарський суд України постановою від 11.09.2013 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2013 залишив без змін.

Зокрема, відмовляючи прокурору в задоволенні позовних вимог, суди апеляційної та касаційної інстанції ствердили, що спірна земельна ділянка, яка була відчужена Брюховицькою селищною радою на користь Приватного підприємства «Буддизайн», знаходилася у межах смт. Брюховичі, а також те, що розмежування земель державної і комунальної власності в межах смт. Брюховичі не проводилося, відтак відповідно до п. 3.4 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пп. «а» ст. 12, ст. ст. 83, 122, 127, 128, п. 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України Брюховицька селищна рада мала усі необхідні повноваження щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Також суд касаційної інстанції визнав обґрунтованою обставину, встановлену апеляційним судом про те, що Приватне підприємство «Галицький достаток» є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, так як придбало земельну ділянку в Приватного підприємства «Буддизайн» за відплатним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2008, і йому не було відомо і не могло бути відомо, що відчужувач не має права продавати відповідне майно.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, доказами не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо представництва прокурором інтересів позивача

Згідно з положеннями ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою та бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Враховуючи наведене, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, як уповноважені органи державної влади чи органи місцевого самоврядування самостійно, так і прокурори в їх інтересах, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Львівської обласної державної адміністрації шляхом подання позову є неправомірне вибуття земельних ділянок із державної власності та з користування постійного лісокористувача, що і доводить заявник позовної заяви, що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави, при тому, Львівською обласною державною адміністрацією, як уповноваженим суб`єктом з 27.05.2021, не вжито достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, щодо їх повернення у державну власність. Тобто, як стверджує прокурор, вибуття з державної власності спірних земельних ділянок порушує право Українського народу на володіння, ефективне користування і розпорядження на свій розсуд і в своїх інтересах землями лісового фонду та лісами, що є загальнонаціональним багатством, ослаблює економічні інтереси держави.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

У даному випадку вбачається, що Львівська обласна державна адміністрація, як власник спірних земельних ділянок, володіючи інформацією про незаконність вибуття вказаної ділянки з державної власності, не вживала та не вживає належних та дієвих заходів на поновлення прав держави, маючи реальну можливість вжити таких заходів. Відтак, позивач знаючи про порушення інтересів держави, не вжив жодних заходів до їх поновлення. За таких умов заявлення позову керівником Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації є обґрунтованим.

Щодо позовних вимог по їх суті

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з позовної заяви, захищаючи інтереси держави, прокурор просить суд усунути перешкоди у здійсненні Львівською обласною державною адміністрацією права розпорядження та користування земельними ділянками з кадастровими номерами :05:002:0021 площею 0,1417 га, :05:002:0022 площею 0,1383 га, :05:002:0025 площею 0,1200 га, :05:002:0026 площею 0,1200 га, :05:002:0027 площею 0,1200 га, :05:002:0030 площею 0,0849 га, :05:002:0031 площею 0,1615 га, :05:002:0032 площею 0,2020 га, :05:002:0034 площею 0,1199 га, :05:002:0035 площею 0,2700 га шляхом їх повернення на користь держави в особі Львівської обласної державної адміністрації із приватної власності ПП «Галицький достаток».

Таке формулювання позовної вимоги, на перший погляд, має ознаки і негаторного, і віндикаційного позовів, оскільки вимогою про усунення перешкод характеризуються негаторні позови, а вимогою про повернення, витребування, передання майна віндикаційні.

Крім цього, згідно з подальшими поясненнями самого прокурора з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14 вбачається, що заявлено негаторний позов. Більше того, із суті обраного способу захисту суд також доходить висновку, що заявлено негаторний позов. Так, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, на яку також здійснено посилання в позовній заяві, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 звернула увагу на неможливість одночасного пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння). Тобто визначальною є обставина володіння майном.

Розмежовуючи негаторний і віндикаційний способи захисту прав, суд враховує останню позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц. Так, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 лютого 2020 року у справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17 сформульований висновок про те, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади; у такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (п. 69).

Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком по суті попри його неналежне обґрунтування у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. У зазначеному висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки - її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов). Тому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від наведеного висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (п. 70).

З метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду відступає від наведеного висновку шляхом уточнення, виклавши його перше речення так: зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками (п. 71).

Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (п. 72).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц вказала, що особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні (п. 66 постанови).

Враховуючи наведене, суд робить висновок про те, що позивачем у даній справі заявлено негаторний позов (позов про повернення земельних ділянок від фактичного володільця, що не є пов`язаним із позбавленням власника (позивача) його володіння (як складової права власності) цими ділянками).

Реалізуючи визначене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом».

Як обґрунтовано зазначає відповідач, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц підтверджує свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), на яку посилається Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, розділ 1.5.4).

Велика Палата Верховного Суду повторно підсумувала в п. 147 постанови, що належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Тобто, належним способом захисту прав та інтересів позивача у даній справі має бути віндикаційний позов. Проте, як встановлено вище, у справі, що розглядається, заявлено негаторний позов.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Аналогічну норму містять положення частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

Як стверджує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 у справа № 916/1415/19, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Враховуючи зазначене, встановивши неправильно обраний спосіб захисту права, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позову у цій справі.

Також суд звертає увагу, що із наданих сторонами доказів встановлено, що у справі № 5015/4032/12, серед іншого, було заявлено вимоги про витребування у Приватного підприємства «Галицький достаток» земельну ділянку, площею 3,0000 га, кадастровий номер № :05:002:0004, та про повернення її у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України. Вищий господарський суд України, зазначаючи про добросовісність набувача (Приватного підприємства «Галицький достаток»), аналізував положення ст. 388 Цивільного кодексу України та за наслідками розгляду віндикаційного позову у задоволенні позову в кінцевому результаті відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України серед основних засад (принципів) господарського судочинства є верховенство права, невід`ємним елементом та органічною складовою якого є принцип правової визначеності.

Вказаний принцип, серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії», №28342/95).

В основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (остаточності рішень), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Як зазначив ЄСПЛ в пункті 46 рішення у справі №32053/13 «Устименко проти України», згідно принципу res judicata жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, враховуючи судові рішення у справі № 5015/4032/12, якими спір між сторонами було вирішено по суті, повторний перегляд правовідносин між цими сторонами, шляхом обрання іншого способу захисту, який до того ж є неналежним, є порушенням принципу правової визначеності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації прав людини на справедливий суд.

Вказане є додатковою підставою для відмови в позові.

Щодо скасування заходів забезпечення позову

Суд також звертає увагу, що ухвалою суду від 11.03.2022 частково задоволено заяву Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова про забезпечення позову в цій справі.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, суд зазначає про необхідність скасування заходів забезпечення позову.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності для відмови в позові, то суд зауважує, що позовні вимоги визнані судом такими, що не підлягають задоволенню з інших самостійних для цього підстав. Тому приписи щодо перебігу а спливу позовної давності у цій справі не застосовуються.

Щодо розподілу судового збору, то згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу відповідачем пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 145, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.03.2022 у справі № 914/4109/21.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.06.2022.

Суддя Матвіїв Р.І.