ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. Справа № 906/1409/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Смоляк Л.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі

справу за позовом Фізичної особи - підприємця Гуртовенка Романа Михайловича

до Фізичної особи - підприємця Філоненка Олександра Борисовича

про стягнення 90 675,32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Гуртовенко Р.М.

від відповідача: Климчук Н.М. (довіреність від 16.05.22)

Зміст позовних вимог та заперечень.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на його користь з відповідача 90675,32грн., з яких: 58097,00грн. боргу за оренду приміщення по договору оренди №21.10/16 від 21.10.16; 5300,56грн. пені; 1642,00 грн. річних; 4898,67грн. інфляційних; 8970,00грн. штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати; 11767,09грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна після припинення договору оренди.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що відповідач не виконав умови договору по сплаті орендної плати у період з лютого 2020 по жовтень 2021 та не повернув майно орендодавцю після припинення договору оренди.

У відзиві на позовну заяву (а.с.78) відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що договір оренди закінчив свою дію 01.12.2019 згідно додаткової угоди №2 від 01.12.19 до договору; борг, який виник до 01.12.19, погашено у 2020 році; майно повернуто.

У відповіді на відзив (а.с.87) позивач зазначив, що відповідач не повернув йому додаткову угоду №2 до договору з підписом, тому позивач не знав про його підписання відповідачем і дія договору оренди була продовжена на підставі ст.764 ЦК України, оскільки відповідач продовжив користуватися орендованим майном після закінчення дії договору.

Рух справи.

29.12.2021 до суду надійшла позовна заява.

Ухвалою від 30.12.21 суд відкрив провадження у справі №906/1409/21 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

02.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

09.02.2022 надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 10.03.22 суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на "12" квітня 2022 р.

17.05.2022 від відповідача надійшов контррозрахунок заборгованості по договору.

У судовому засіданні 17.05.2022 оголошувалась перерва до 02.06.2022, до 07.06.2022.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Встановлені судом обставини.

21 жовтня 2016 року між суб`єктом фізичною особою -підприємцем Гуртовенком Романом Михайловичем (орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Філоненком Олександром Борисовичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди №21.10/16 зі змінами та доповненнями, відповідно до якого СПД ФО Гуртовенко Р.М. передав у тимчасове оплатне користування на умовах оренди, а СПД ФО Філоненко О.Б. прийняв в тимчасове платне користування на умовах оренди нежиле приміщення площею 29,9 кв.м. (приміщення згідно плану 4-19), розташоване на другому поверсі торгівельного комплексу непродовольчих товарів "Новобуд" по вул. Покровська, 63 у м. Житомирі (а.с.14).

21 жовтня 2016 року сторони підписали акт приймання-передачі приміщення в оренду (а.с.17).

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що даний Договір вступає в дію з 21.10.2016 та діє до 21.10.2017 включно.

Згідно п. 3.1. Договору оренди орендар за користування приміщенням вносить плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до п. 3.2 Договору плата за оренду становить 90,00 (дев`яносто) гривень за 1 (один) кв.м., що становить 2691,00грн. без ПДВ.

21 жовтня 2017 року сторони уклали додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору оренди №21.10/16 від 21.10.2016р., відповідно до якої змінено п. 7.1 Договору та зазначено, що Договір діє з 21.10.2016 року до 01.12.2018 року включно (а.с.18).

01 грудня 2019 року сторони уклали додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору оренди №21.10/16 від 21.10.2016р., відповідно до якої змінено п. 7.1 Договору та зазначено, що Договір діє з 21.10.2016 року до 01.12.2019 року включно (а.с.83).

Позивач зазначив, що після закінчення терміну дії договору , відповідач не повернув позивачу орендоване приміщення та продовжив користуватися ним.

Відповідно до додаткової угоди №3 про внесення змін до Договору оренди №21.10/16 від 21.10.2016р., що укладена сторонами 01 вересня 2019 року (а.с.19), внесені зміни стосовно плати за оренду приміщення шляхом викладення п. 3.2 Договору оренди у новій редакції, згідно якої плата за оренду становить 100,00 (сто) гривень за 1 (один) кв.м., що разом становить 2990грн.00коп. за повний календарний місяць без ПДВ. Згідно п. 2 додаткової угоди №3 від 01.09.2019 року, зміни до основного Договору, встановлені цією угодою, набирають чинності в день підписання даної угоди.

02.09.21 позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору (а.с.23).

27.10.21 позивач повторно направив відповідачу повідомлення про розірвання договору, просив повернути майно та сплатити заборгованість по оренді приміщення в розмірі 58483,00грн. (а.с.25).

29.12.21 позивач отримав від відповідача відповідь на повідомлення про розірвання договору оренди, у якому зазначено, що договір припинив свою дію 01.12.19, ключі від приміщення були передані бухгалтеру позивача, а борг, який утворився до 01.12.19 відповідач сплатив у 2020 році (а.с.27).

Позивач підтвердив відсутність у відповідача боргу за оренду приміщення до січня 2020.

Згідно з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за оренду приміщення з лютого 2020 по жовтень 2021 відповідач мав би сплатити позивачу орендну плату в сумі 58097,00 грн.(а.с.12).

Висновки суду та норми права.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно ст.793 Цивільного кодексу України, Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Судом установлено, що договір оренди нежитлового приміщення був укладений сторонами у простій письмовій формі строком на один рік. Додатковими угодами до договору оренди дію договору було продовжено до 01.12.2019, у зв`язку з чим договір оренди укладено на строк, що перевищує три роки.

Отже, відповідно до вимог статті 793 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір нікчемним згідно з положеннями статті 220 ЦК України.

Отже угода №2, якою продовжено строк дії договору до 01.12.2019,в частині, яка перевищує три роки, є нікчемною. Таким чином договір оренди діяв з 21.10.16 по 20.10.19. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованості по орендній платі за цей період немає.

Доказів повернення майна орендодавцю не надано.

Відповідно до п. 2.3 Договору оренди, у разі припинення чи розірвання цього Договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення з оренди за актом приймання-передачі у строк не пізніше ніж через 3 (три) календарних дні з дати припинення (розірвання) даного Договору.

У п. 2.4 Договору, передбачено, що орендар не має права відмовитись від передачі об`єкта оренди орендодавцю та підписання відповідного акту приймання-передачі у разі розірвання чи припинення даного Договору.

Обов`язок орендаря у випадку припинення або розірвання Договору повернути орендодавцю приміщення за актом приймання-передачі передбачений також в п.п. 4.2.8 п. 4.2 Договору оренди. Згідно зазначеної вище умови Договору у разі припинення або розірвання Договору орендодавець зобов`язаний повернути орендодавцю приміщення за актом приймання-передачі в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) втрати приміщення з вини орендаря.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До суду не надано оформленого сторонами Акту приймання-передачі приміщення з оренди, який підтвердив би повернення приміщення орендодавцю, що свідчить про оренду відповідачем приміщення після 20.10.19 поза договором оренди.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 вказано, що «аналіз змісту статті 1212 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство що охоплюється безпідставно набутим майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Наприклад, у статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права (Draft Common Frame of Reference. Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law) щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном. Тлумачення статті 1212 ЦК України, із застосуванням телеологічного способу її тлумачення, свідчить, що цією нормою до випадків безпідставного набуття та збереження майна віднесено також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона згідно закону мала віддати (перерахувати) іншій особі в силу покладеного на неї законом зобов`язання. Тобто зменшення обов`язку. У справі, що переглядається, збагаченням є збереження страховиком без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він згідно закону мав виплатити потерпілій особі враховуючи спричинену шкоду його страхувальником. Такий підхід до розуміння норми статті 1212 ЦК України відповідає змісту інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави адже очевидно, що у наведений спосіб відбувається збагачення страховика за рахунок зменшення (звільнення) його від виконання обов`язку з відшкодування шкоди завданої потерпілій особі його страхувальником».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Тлумачення статті 1212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що до безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, що користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення.

У даній справі, що переглядається: позивач пред`явив позов про стягнення з відповідача коштів за оренду приміщення. Відповідач факт користування приміщенням до 01.12.19 не заперечував, як і узгоджений сторонами розмір плати за таке користування, посилаючись лише на закінчення дії договору 01.12.19 і відсутність боргу станом на цю дату; відповідач не врахував, що до безпідставно набутого майна, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном.

Тобто сума 58097,00, яку позивач вважає орендною платою за період з лютого 2020 по жовтень 2021, є коштами, які відповідач безпідставно утримував у себе.

Щодо розрахунку орендної плати за користування майном, суд знаходить його правильним, тому вимога про стягнення 58097,00 грн. боргу підлягає задоволенню.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач на підставі п.3.5, п.3,6 договору просить стягнути з відповідача 5300,56 грн. пені та 8970,00грн. штрафу .

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 3.5 Договору плата, перерахована несвоєчасно та не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Як зазначено у п. 3.6 даного Договору у разі затримки орендної плати більш ніж на 20 календарних днів, орендар, крім пені, передбаченої п. 3.5 Договору, сплачує одноразово штраф в розмірі трьохмісячної орендної оплати за кожних 20 календарних днів прострочення плати за оренду.

Згідно розрахунку пені та штрафу, ці санкції позивачем нараховані за період користування приміщенням після припинення дії договору оренди (20.10.19), тому ці вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 4898,67грн. інфляційних та 1642,00 грн. 3% річних .

Строк повернення коштів, які передбачені ст. 1212 ЦК, не встановлений, тому вимога про стягненя річних та інфляційних є безпідставною.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11767,09грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна після припинення договору оренди.

Судом не встановлено, що відповідачем приміщення було передано позивачу.

Відповідності до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

Як встановлено судом договір оренди припинив свою дію 20.10.2019.

Як зазначено вище, п. 2.3, п. 2.4 та п.п. 4.2.8 п. 4.2 Договору оренди містять умови, згідно яких у разі припинення чи розірвання цього Договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення з оренди за актом приймання-передачі у строк не пізніше ніж через 3 (три) календарних днів з дати припинення (розірвання) даного Договору, і орендар не має права відмовитись від передачі об`єкта оренди орендодавцю та підписання відповідного акту приймання- передачі у разі розірвання чи припинення даного Договору.

Вимога про повернення майна направлена відповідачу 27.10.21 (а.с.25).

Відповідач надав відповідь на вимогу (а.с.27), в якій зазначив, що цю вимогу він отримав 29.11.21. Однак в судовому засіданні представник відповідача повідомив, що вказівка на 29.11.21 є опечаткою, насправді малось на увазі 29.10.21.

Оскільки за договором орендар має повернути майно протягом 3 днів з дати припинення (розірвання) даного Договору, правомірно нараховувати подвійну неустойку з 01.11.2021, тому вимога про стягнення подвійної неустойки за несвоєчасне повернення майна підлягає задоволенню частково, в розмірі 11574,19грн., тобто за період з 01.11.2021 по 29.12.2021 (відповідно до розрахунку позивача)

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 69671,19грн., з яких: 58097,00 грн. за користування чужим майном, 11574,19 грн. неустойки. Вимоги про стягнення 4898,67 грн. інфляційних, 1642,00 грн. річних, 5300,56 грн. пені, 8970,00 грн. штрафу, 222,90 грн. неустойки не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236 ,237, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Філоненка Олександра Борисовича ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Гуртовенка Романа Михайловича ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 ) - 58097,00 грн. за користування чужим майном, 11574,19 грн. неустойки, 1045,07 грн. судового збору.

3.Відмовити в позові в частині вимоги про стягнення 4898,67 грн. інфляційних, 1642,00 грн. річних, 5300,56 грн. пені, 8970,00 грн. штрафу, 222,90 грн. неустойки.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.06.22

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1 - в справу,

2 - позивачу на ел. адресу: (рек. з повідом.),

3 - відповідачу (АДРЕСА_3) (рек. з повідом.)