ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/218/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Роменський завод "Тракторозапчастина" (42000, Сумська область, Роменський район, м. Ромни, вул. Гетьмана Мазепи, 2-В);
до Фізичної особи-підприємця Васильця Дмитра Вікторовича ( АДРЕСА_1 ).
про стягнення коштів в розмірі 14530,59 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Роменський завод "Тракторозапчастина", м. Ромни, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Васильця Дмитра Вікторовича, м. Валки, про стягнення заборгованості в розмірі 14530,59 грн., з яких: 13268,00 грн. - сума основного боргу; 483,96 грн. - інфляційні втрати; 664,13 грн. - пеня; 114,50 грн. - 3% річних. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати. Підставою звернення до суду стало невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами даного спору договору поставки № 1 від 29.09.2021, в частині вчасної поставки товару.

Ухвалою господарського суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/218/22. Розгляд справи № 922/218/22 призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк, щодо надання суду відзиву на позов.

Відповідач, у строки, визначені ухвалою суду від 31.01.2022 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов. Про розгляд справи господарським судом Харківської області відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про отримання 04.02.2022 відповідачем ухвали суду від 31.01.2022.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану на території України та обмеженим здійсненням судочинства Господарським судом Харківської області, через проведення бойових дій на території міста Харкова, питання про прийняття до розгляду вищевказаної позовної заяви вирішується судом за наявної можливості, після встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду".

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи, суд встановив наступне.

29.09.2021 між Приватним акціонерним товариством «Роменський завод «Тракторозапчастина» (покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Васильцем Дмитром Вікторовичем (постачальник, відповідач) укладено договір поставки №1, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується постачати (передавати) товар у власність покупця, для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах договору. Предметом поставки є товар, вказаний в рахунках та накладних.

Відповідно до розділу 3 договору поставки, постачання товару здійснюється за рахунок постачальника. Постачальник зобов`язується передати товар на протязі 7 (семи) календарних днів з моменту оплати за товар. Перехід права власності відбувається в момент поставки /передачі перевізнику/ відповідної партії товару, що оформляться видатковою накладною.

Згідно з п. п. 4.2., 4.3. договору, оплата узгодженої сторонами партії товару, що поставляється за цим договором, проводиться покупцем на умовах - 50% відсотків передоплата та 50% по факту поставки. Покупець також має право здійснити 100 передплату.

Як свідчать матеріали справи, згідно виставленого постачальником рахунку-фактури №185 від 24.09.2021 на суму 13268,00 грн. (з урахуванням ПДВ), позивачем здійснено відповідну оплату від 30 вересня 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 23721.

Натомість, у терміни визначені укладеним між сторонами договором, товар постачальником позивачу не був переданий. Також відповідачем не було повернуто позивачу сплачені останнім грошові кошти за товар в розмірі 13268,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 23721.

Так, 23.12.2021 позивачем направлено відповідачу претензію з вимогою перерахувати на розрахунковий рахунок ПрАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина» кошти у розмірі 13268,00 грн., протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної претензії, яка залишилась без відповідного реагування з боку відповідача.

Відповідачем зазначені обставини спростовані не були, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов договору поставки від 29.09.2021 щодо вчасної поставки товару позивачу, а також доказів повернення коштів в розмірі 13268,00 грн.

Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 662, 664 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар" Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

В силу положень ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що згідно виставленого постачальником рахунку-фактури №185 від 24.09.2021 на суму 13268,00 грн. (з урахуванням ПДВ), позивачем здійснено оплату за товар від 30 вересня 2021 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 23721.

При цьому, факт прийняття відповідачем грошових коштів за вказаним платіжним дорученням, у графі "призначення платежу" якого зазначено: "за коліно зг рах. 185 від 24.09.21 в т. ч. ПДВ 20% 2211.33 грн.", також свідчить про виникнення у відповідача обов`язку протягом 7 днів поставити позивачу товар, згідно умов укладеного сторонами договору поставки від 29.09.2021.

Проте, відповідач, станом на час розгляду справи, товар за договором позивачу не поставив та грошові кошти в розмірі 13268,00 грн. на рахунок позивача не повернув.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по поставці товару в строк, встановлений договором. Таким чином, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження поставки позивачу товару в строк та у повному обсязі, а також не надав суду доказів на підтвердження повернення позивачу зазначеної суми, сплаченої позивачем як передплата за поставлення товару, сума основної заборгованості в розмірі 13268,00 грн., є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 114,50 грн., 483,96 грн. - інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором, не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих, як передоплата, не можна розцінювати, як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

Вищезазначена правова позиція неодноразово висвітлювалась Верховним Судом.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 114,50 грн., 483,96 грн. - інфляційних втрат, незаконними та відмовляє в їх задоволенні.

Щодо стягнення з відповідача суми пені в розмірі 664,13 грн., суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що умовами договору поставки від 29.09.2021, сторони не передбачили нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання за договором, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, дають підстави для висновку суду про неправомірність нарахування позивачем пені в розмірі 664,13 грн., в зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача пені - не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, позов Приватного акціонерного товариства "Роменський завод "Тракторозапчастина" підлягає частковому задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на сторін, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Васильця Дмитра Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Роменський завод "Тракторозапчастина" (42000, Сумська обл., місто Ромни, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2-В, ) заборгованість в розмірі 13268,00 грн., судовий збір в розмірі 2265,42 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Роменський завод "Тракторозапчастина" (42000, Сумська обл., місто Ромни, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2-В, );

Відповідач - Фізична особа-підприємець Василець Дмитро Вікторович ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ).

Повне рішення підписано 13.05.2022, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану із 24.02.2022 та об`єктивною неможливістю його підписання у строки, передбачені ГПК України, через боєві дії на території м. Харкова.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/218/22