ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. Справа № 910/21119/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021

у справі № 910/21119/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Головного управління регіональної статистики

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА"

про стягнення 91 014,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Головне управління регіональної статистики (далі - ГУРС, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" (далі - ТОВ "Стронг-ЮА", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 91 014,54 грн за договором про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності № 8260 від 25.10.2018 та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.10.2018 № 1, в тому числі: простроченої заборгованості з відшкодування комунальних послуг в розмірі 22 002, 76 грн, пені від суми простроченої заборгованості з відшкодування комунальних послуг в розмірі 418, 31 грн, штрафу у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості з відшкодування комунальних послуг в розмірі 77, 88 грн, поточної заборгованості з відшкодування комунальних послуг в розмірі 4 518, 83 грн, простроченої заборгованості зі сплати 50 % орендної плати у розмірі 32 974, 02 грн., пені від суми простроченої заборгованості зі сплати 50 % орендної плати у розмірі 377, 71 грн., простроченої заборгованості з погашення податкового зобов`язання, що виникло в результаті нарахування ПДВ на суму орендної плати та сплати ПДВ у розмірі 5 995, 66 грн, пені від суми простроченої заборгованості з погашення податкового зобов`язання, що виникло в результаті нарахування ПДВ на суму орендної плати та сплати ПДВ у розмірі 136, 27 грн, штрафу у розмірі 3 % від суми простроченої заборгованості зі сплати 50 % орендної плати в розмірі 86, 96 грн, штрафу у розмірі 3 % від суми простроченої заборгованості з погашення податкового зобов`язання, що виникло в результаті нарахування ПДВ на суму орендної плати та сплати ПДВ, що становить 29, 49 грн, поточної заборгованості зі сплати 50 % орендної плати у розмірі 3 133, 58 грн, поточної заборгованості з погашення податкового зобов`язання, що виникло в результаті нарахування ПДВ на суму орендної плати та сплати ПДВ у розмірі 522, 26 грн, простроченої заборгованості з відшкодування комунальних послуг у розмірі 18 492, 64 грн, пені від суми простроченої заборгованості з відшкодування комунальних послуг у розмірі 466, 15 грн, штрафу у розмірі 3 % від суми простроченої заборгованості з відшкодування земельного податку, що становить 100, 88 грн, поточної заборгованості з відшкодування земельного податку в розмірі 1 681, 14 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8260 від 25.10.2018 та договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.10.2018 № 1 в частині повної та своєчасної оплати орендних, комунальних платежів, сплати ПДВ та земельного податку, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф у розмірі 7% та штраф у розмірі 3 %.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 позов задоволено повністю.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем умов договорів щодо повної та своєчасної оплати орендних та комунальних платежів, а також сплати ПДВ та земельного податку, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з останнього заявлених до стягнення сум.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Стронг-ЮА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт вказує на те, що в резолютивній частині рішення судом не зазначено періоду, за який стягується заявлені позивачем суми. Крім того, як зазначає апелянт, судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що відповідач не мав доступу до орендованого приміщення, а тому фактично не користувався ним, на підтвердження чого апелянтом долучено до апеляційної скарги листи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21119/20 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху вищевказаної апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

20.12.2021 матеріали справи № 910/21119/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

01.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків та заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 ТОВ "Стронг-ЮА" поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Стронг-ЮА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Стронг-ЮА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Головному управлінню регіональної статистики встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20.

18.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 18.02.2022 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач зазначає, що з доданого до апеляційної скарги листа відповідача від 16.03.2020 № 12.1-07/84-20 вбачається, що на період дії карантину доступ відвідувачів до адміністративної будівлі припинено. Водночас орендарі мають доступ на підставі відповідних перепусток про право входу до будівлі. До того ж, орендодавець відмовив орендарю у звільнені від сплати орендної плати. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не користувався приміщенням або у нього був відсутній доступ до нього.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25.10.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" (орендар за договором, відповідач) укладено договір № 8260 про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 127,3 кв. м (на 2-му поверсі будівлі, літера А), що розміщене за адресою: 01601, м Київ, вул. Еспланадна, 4-6, реєстровий номер майна 21680000.1.АААДЕЖ528 (далі - майно), що перебуває на балансі Головного управління регіональної статистики, , (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2018 і становить 2 692 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення архіву.

За змістом пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.2. договору).

У пункті 3.1 договору оренди визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), та становить без ПДВ за базовий місяць оренди - вересень 2018 року 4539,91 грн. Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2018 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень місяць 2018 року.

За змістом пункту 3.2. договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Цей договір укладено строком на 2 роки 10 місяців, що діє з 25.10.2018 до 25.08.2021 включно (пункту 10.1. договору).

На виконання умов укладеного договору про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.10.2018 № 8260, 25.10.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 127,3 кв. м (на 2-му поверсі будівлі, літера А), яке розташоване за адресою: 01601, м Київ, вул. Еспланадна, 4-6, реєстровий номер майна 21680000.1.АААДЕЖ528 (далі - майно), що перебуває на балансі Головного управління регіональної статистики, .

Крім того, 25.10.2018 між Головним управлінням регіональної статистики (балансоутримувач за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" (орендар за договором, відповідач) укладено договір № 1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір № 1), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує обслуговування та утримання 9-ти поверхової адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 4-6, загальною площею 14 651,7 кв. м (далі - будівля), отримує комунальні послуги (далі - послуги) та сплачує земельний податок.

За змістом пункту 1.1. договору № 1 балансоутримувач на підставі документів, що підтверджують витрати на утримання орендованого нерухомого майна, отримані комунальні послуги та нарахування земельного податку, щомісячно надає орендарю акти надання комунальних послуг (далі - акти) згідно з договором та рахунки на відшкодування витрат і сплаченого земельного податку пропорційно до займаної ним площі.

Відповідно до пункту 1.2. договору № 1 орендар користується приміщенням загальною площею 127,3 кв. м (з них 44,3 кв. м - кімната № 207, 45,0 кв. м - кімната № 208, 38,0 кв. м - кімната № 213), що розміщене на 2-му поверсі будівлі (далі - приміщення), і відшкодовує балансоутримувачу витрати за послуги, зазначені в переліку комунальних послуг, що споживаються орендарем (далі - перелік), що додається, а також частину сплаченого балансоутримувачем земельного податку пропорційно до площі приміщення згідно з пунктом 271.1 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 2.2.3. договору № 1 на підставі наданих балансоутримувачем актів та рахунків протягом 5 робочих днів від дати їх отримання відшкодувати балансоутримувачу вартість спожитих послуг і частини сплаченого земельного податку шляхом оплати усіх сум, зазначених у рахунках, на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

Договір укладено строком на два роки 11 місяців і діє з дня підписання до 25.09.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 5.1. договору).

У додатку № 1 до договору від 25.10.2018 № 1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю визначено перелік комунальних послуг, що споживаються орендарем: водопостачання та водовідведення; теплопостачання; енергопостачання; вивезення та утилізація твердих побутових відходів; технічне обслуговування охоронної та пожежної сигналізації; дератизація та дезінсекція.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.10.2018 № 8260 та договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.10.2018 № 1, а також норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних та комунальних платежів, а також ПДВ та земельного податку, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 36 107,60 грн та комунальних платежів на суму 26 521,59 грн, а також ПДВ на суму 6 517,92 грн та земельного податку 20 173,78 грн, що є порушенням з боку відповідача умов договорів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини першої статті 795 ЦК України передавання наймачеві (орендарю) будівлі або її окремої частини оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Пунктом 1 частини першої 287 ГК України унормовано, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо єдиних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 283 ГК України встановлено, що об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу та пункту 3.2 Договору оренди ПДВ є непрямим податком, який нараховується на суму орендної плати відповідно до законодавства України.

У підпункті "б" пункту 185.1 статті 185, підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 та пункті 194.1 статті 194 Податкового кодексу зазначено про те, що ПДВ на суму орендної плати нараховується в розмірі 20 %.

Оскільки послуги з надання державного майна в оренду відповідно до підпункту "б" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу є об`єктом оподаткування, то нарахування ПДВ на суму орендної плати є елементом витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду.

У зв`язку з тим, що на суму орендної плати нараховується ПДВ, яке сплачує ГУ Регіональної статистики, та яке є елементом витрат, пов`язаних з послугами з надання майна в оренду, то ГУ Регіональної статистики відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу нарахувало та надіслало відповідачу компенсуючи податкові зобов`язання, однак останній не погасив ці зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість з їх погашення.

Таким чином, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості з оплати орендних платежів на суму 36 107,60 грн та комунальних платежів на суму 26 521,59 грн, а також ПДВ на суму 6 517,92 грн та земельного податку на суму 20 173,78 грн належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача (орендаря) справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (оренди).

За змістом статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до пункту 2.2.3. договору № 1 на підставі наданих балансоутримувачем актів та рахунків протягом 5 робочих днів від дати їх отримання відшкодувати балансоутримувачу вартість спожитих послуг і частини сплаченого земельного податку шляхом оплати усіх сум, зазначених у рахунках, на розрахунковий рахунок бьалансоутримувача.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення взятих на себе договірних зобов`язань, відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплатив орендні та комунальні платежі, а також ПДВ та земельний податок, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 107,60 грн орендних платежів та 26 521,59 грн комунальних платежів, а також ПДВ на суму 6 517,92 грн та земельного податку на суму 20 173,78 грн

Крім суми основного боргу, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 1 398,44 грн, штрафу у розмірі 7 % в сумі 77,88 грн та штрафу у розмірі 3 % в сумі 217,33 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплату орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості (пункт 3.8. договору)

Пунктом 4.2. договору № 1 встановлено, що за порушення строків виконання зобов`язання відповідно до пункту 2.2.3. договору друга сторона сплачує пеню у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Перевіривши подані позивачем розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі є правильними, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 1 398,44 грн, штраф у розмірі 7 % в сумі 77,88 грн та штраф у розмірі 3 % в сумі 217,33 грн.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не зазначено в резолютивній частині рішення періоду стягнення заявлених позивачем сум,відхиляються колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Водночас за змістом частини 6 зазначеної статті у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; 6) дата складення повного судового рішення.

Отже, ГПК України не встановлено обов`язку суду зазначати у резолютивній частині рішення суду періоду заявлених до стягнення сум.

Водночас колегія суддів роз`яснює, що вказані періоди зазначені у розрахунку штрафних санкцій, поданого позивачем.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що відповідач не мав доступу до орендованого приміщення, а тому фактично не користувався ним, на підтвердження чого апелянтом долучено до апеляційної скарги листи від 16.03.2020 № 12.1-07/84-20, від 15.07.2020 № 15/07/20 та від 31.11.2020 № 30/11/2020 та заяву від 01.12.2020 № 01/12/2020 про злочин.

Долучені до апеляційної скарги документи не приймаються колегія суддів з огляду на наступне.

Частинами 1 - 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів встановлено, що апелянтом необґрунтовано неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Більше того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 було відкрито провадження у справі № 910/21119/20 та надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частин 8-9 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі ст. 178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, строк для подання відзиву на позовну заяву встановлюється судом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 була надіслана відповідачеві 16.02.2022 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА": 04111, м. Київ, вул. Салютна, 3, гуртожиток, про що свідчить відмітка, проставлена на ухвалі канцелярією суду.

Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 23.03.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011.

Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, ухвалу про відкриття провадження у справі отримав, однак не скористався своїм правом на подання відзиву та доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, з огляду на що колегія суддів не бере до уваги докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Більше того, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що орендар не міг користуватися спірним приміщенням та у нього був відсутній до нього доступ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" на користь Головного управління регіональної статистики заборгованості в розмірі 91 014,54 грн за договором про оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.10.2018 № 8260 та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 25.10.2018 № 1.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-ЮА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2021 у справі № 910/21119/20.

4. Матеріали справи № 910/21119/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова