РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2022Справа № 910/10133/21
за позовом Державної податкової служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш 365"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Дарменко В.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справи за позовом Державної податкової служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш 365" про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виражена у ненаданні ефірного часу позивачу для спростування недостовірної інформації, яка вийшла у сюжетах телеканалу та озвучення представником ДПС позиції з даного приводу, та зобов`язання надати ефірний час для спростування недостовірної інформації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.08.2021.

Протокольною ухвалою суду від 04.08.2021 відкладено підготовче засідання на 01.09.2021.

25.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

Протокольною ухвалою суду від 01.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 21.09.2021.

06.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наводить аргументи на спростування заперечень відповідача.

08.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

Протокольною ухвалою суду від 21.09.2021 відкладено підготовче засідання на 27.10.2021.

Протокольною ухвалою суду від 27.10.2021 відкладено підготовче засідання на 03.11.2021.

Ухвалою суду від 03.11.2021 задоволено заяву позивача про залучення третьої особи, залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 01.12.2021.

30.11.2021 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 01.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2022.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.02.2022.

Протокольною ухвалою суду від 23.02.2022 відкладено судове засідання на 16.03.2022.

Судове засідання призначене на 16.03.2022 не відбулося з об`єктивних причин, які не залежали від суду.

Ухвалою суду від 07.04.2022 призначено судове засідання на 18.05.2022.

У зв`язку із перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відпустці, ухвалою суду від 13.05.2022 призначено судове засідання на 01.06.2022.

У судовому засіданні 01.06.2022 суд заслухав вступне слово представника позивача, який підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов, та вступне слово представника третьої особи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був належним чином повідомлений.

Суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, дослідив у судовому засіданні наявний в матеріалах справи СД-Диск із записом спірного сюжету, заслухав пояснення представників позивача та третьої особи, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог.

У судовому засіданні 01.06.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.01.2021 в ефірі телеканалу "НАШ 365" відбулося обговорення ведучих із екс-міністром фінансів Ігорем Уманським питання, зокрема, щодо злочинних схем з формування фіктивного податкового кредиту ("скруток"), та причетності посадовців до цих схем.

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що поширена у ефірі інформація не є перевіреною, оскільки базується виключно на висловлюваннях та судженнях Ігоря Уманського, не містить позиції ДПС; поширена інформація направлена на дискредитацію ДПС України та може викликати негативні суспільні та соціальні вибухи.

Позивач вважаючи, що поширена інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди діловій репутації ДПС України, звернувся до відповідача із заявою про забезпечення реалізації права на відповідь шляхом надання ефірного часу для озвучення представником ДПС позиції з даного приводу; відповіді на заяву відповідачем не надано.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що бездіяльність відповідача щодо ненадання ефірного часу для забезпечення реалізації права на відповідь на поширену інформацію, є протиправною та порушує права позивача, а тому просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати відповідача забезпечити позивачу право на відповідь.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що заяви про забезпечення права на відповідь від позивача не надходило, а тому в діях відповідача відсутні ознаки протиправної бездіяльності. Також відповідач зазначає, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" громадянин або юридична особа, стосовно якого (якої) у програмі чи передачі телерадіоорганізації було поширено відомості, які не відповідають дійсності або порушують його (її) права і законні інтереси, має право на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) у програмах та передачах даної телерадіоорганізації незалежно від того, було подано заяву з вимогою спростування чи ні. Порядок подачі заяви на відповідь (коментар чи власне тлумачення обставин справи) визначається статтею 64 цього Закону.

Згідно ч. 3, 4 ст. 64 зазначеного Закону, заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. Телерадіоорганізація зобов`язана розглянути заяву у семиденний термін з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України.

Таким чином, зазначеними вище нормами встановлений обов`язок телерадіоорганізації розглянути заяву (у тому числі заяву на відповідь) у семиденний термін з дня її надходження.

Зі слів позивача, 19.01.2021 ДПС зверталася до ТОВ "НАШ 365", Телеканалу "НАШ" із заявами про забезпечення реалізації права на відповідь у зв`язку із виходом сюжету від 14.01.2021 в ефірі телеканалу "НАШ", під час якого відбувалося обговорення ведучих з екс-міністром фінансів Ігорем Уманським питання щодо проблем "скруток".

Окрім того, позивач зазначає, що 19.01.2021 ДПС звернулася до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення із повідомленням про звернення позивача до телеканалу "НАШ" із проханням про розміщення інформації з позицією ДПС.

На підтвердження направлення вказаних листів до матеріалів справи додано копії фіскального чеку від 20.01.2021 та список згрупованих поштових відправлень.

Разом з тим, у суду відсутня можливість встановити, які саме документи направлялися даним поштовим відправленням на адресу відповідача, оскільки опис вкладення у цінний лист до матеріалів справи додано не було.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання ефірного часу позивачу для спростування недостовірної інформації, оскільки позивачем не доведено належними доказами направлення відповідної заяви відповідачу.

Суд дослідив у судовому засіданні СД-диск із записом спірного сюжету у повторі від 16.01.2021 та встановив, що у проміжку часу від 19:40 год. до 20:30 год. на телеканалі "НАШ" (що вбачається із позначення у верхньому лівому купку екрану) транслювався ефір за участю екс-міністра фінансів Ігоря Уманського, який надав інтерв`ю ведучим телеканалу. Під час обговорення питання щодо так-званих "скруток" ПДВ, ОСОБА_1 висловив свою думку щодо обізнаності певних осіб про процеси "скруток" ПДВ, у тому числі про обізнаність " ОСОБА_2 , якщо мова йде про податкову" - цитата І. Уманського.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем у справі. Оскільки спірний сюжет було поширено саме відповідачем, то він є належним відповідачем у даній справі.

Позивач у позові зазначає, що поширені каналом відомості не відповідають дійсності та завдають шкоди діловій репутації позивача.

За змістом норми ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", особа має право на відповідь у разі, якщо поширені стосовно неї відомості не відповідають дійсності або порушують його права й законні інтереси.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Інформацією, яка завдає шкоди діловій репутації особи, є така інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.

При цьому, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб`єктивно-оцінної (суб`єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з`ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відсутність у висловлюваннях маркерів суб`єктивної модальності, оцінних слів, конструкцій та інших показників, що виражають невпевненість, сумніви автора щодо вірогідності висловлюваного (гіперболи, алегорії, сатира, риторичні питання), а також спеціальних вставних конструкцій та прислівників, що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомлюваного, і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора на подію, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваної події і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Лінгенс проти Австрії зазначає, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини від 25.03.2005 у справі "Українська Прес-Група" проти України", у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Європейський суд нагадав, що навіть у разі, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

Із дослідженого судом спірного сюжету вбачається, ОСОБА_1 надавав інтерв`ю ведучим телеканалу та відповідав на їх питання, у тому числі щодо наявності процесів "скруток" у державній політиці; під час інтерв`ю ОСОБА_3 було висловлено власну суб`єктивну думку щодо обізнаності " ОСОБА_2 , якщо мова йде про податкову" (цитата автора) про наявність у державній політиці процесів так-званих "скруток".

ОСОБА_4 інформація є лише суб`єктивним вираженням поглядів останнього на процеси державної політики.

Позивач зазначає, що у спірному сюжеті було поширено інформацію щодо причетності голови ДПС та представників уряду до злочинних схем з формування податкового кредиту, чим порушені права позивача.

Судом при дослідженні спірного сюжету не встановлено інформації, які свідчить про те, що ОСОБА_3 було поширено зазначену позивачем інформацію.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем трактується поширена відповідачем інформація із суб`єктивної точки зору та не враховується, що інформація надавалася фізичною особою - гостем програми.

Незалежність засобів масової інформації і журналістів закріплено в нормах спеціального законодавства. Зокрема, ст. 5 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" закріплює гарантії свободи діяльності телерадіоорганізацій. Цензура інформаційної діяльності телерадіоорганізації забороняється. Телерадіоорганізація є незалежною у визначенні змісту програм та передач. В свою чергу, прецедентна практика Європейського суду засвідчує, що передбачені у статті 10 права мають особливе значення для преси (до якої принцип автономного тлумачення конвенційних понять відносить будь-які засоби масової інформації), і як неодноразово підкреслювалося, надійний захист її свободи слугує інтересам суспільства. Зокрема, суд прийняв точку зору, що обмін відомостями і ідеями в демократичному суспільстві оптимально реалізується через захист свободи преси. Тим не менш, Суд постійно наголошує, що першість свободи преси в рамках статті 10 Конвенції обґрунтовано не якимись особливими або окремими правами журналістів, а роллю засобів масової інформації в якості "вартового суспільних інтересів". Більше того, у справі Торгер Торгерсон проти Ісландії Суд зазначив, що це не тільки завдання преси - поширювати подібну інформацію та ідеї - суспільство також має право отримувати їх. Інакше чи здатна була б преса відігравати цю життєво важливу роль "вартового пса демократії".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Тома проти Люксембургу" суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, .. серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не слід передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для того, що це зробити.

Стаття 10 Конвенції захищає також обговорення або поширення отриманої інформації, навіть за наявності підозри щодо недостовірності цих відомостей. Європейський суд зазначив, що ствердження зворотного позбавило б людей права виражати свої погляди і думки відносно заяв, зроблених у засобах масової інформації і таким чином наклало б необґрунтовані обмеження на свободу вираження, як наприклад у справі "Салов проти України".

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночні судження користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Таким чином, ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Як вбачається із спірного сюжету, ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання ведучих у формі інтерв`ю, виражав власну оцінку дій влади, яка захищається свободою слова та є оціночними судженнями останнього, а від так не є предметом судового захисту.

Позивачем не доведено, що трансляція сюжету, у якому ОСОБА_1 висловлював власні оціночні судження, порушують права чи законні інтереси позивача, та завдає шкоди діловій репутації позивача.

Усі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державної податкової служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш 365" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.06.2022.

Суддя Н.І. Зеленіна