ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022м. ДніпроСправа № 904/95/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни (м. Нікополь, Дніпропетровська область)

до Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича (м.Дніпрорудне, Васильківський район, Запорізька область)

про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Голубенко Лідія Олексіївна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича (далі - відповідач) заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 75 000 грн. 00 коп. - основний борг (орендна плата за період з березня по вересень 2021 року);

- 24 129 грн. 71 коп. - основний борг (компенсація комунальних платежів за період з березня по червень 2021 року);

- 7 627 грн. 81 коп. - пеня за період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021;

- 3 334 грн. 50 коп. - інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021;

- 1 428 грн. 91 коп. - 3% річних за період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021;

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з березня по вересень 2021 року в сумі 75 000 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп., а також 3% річних за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. Також позивач зазначає, що у відповідності до умов пункту 5.6. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Судом було відзначено, що відповідно до умов пункту 1.1. спірного договору об`єкт оренди розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 13/38, отже, справа відповідно до вимог частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 11.01.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (вх. суду № 5318/22 від 02.02.2022), в яких він просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись на таке:

- позовна заява є необґрунтованою, докази додані до матеріалів справи не підтверджують обставин справи, деякі обставини відносин, що склалися між сторонами потребують уточнення та більш детального розгляду;

- позивачем взагалі не надано документів, що підтверджують розмір сплати ним комунальних послуг, а це важливо, оскільки відповідач за умовами договору має лише компенсувати понесені витрати;

- відповідач вважає за можливе під час розгляду справи залучати свідків, що були присутні під час складання акту приймання-передачі приміщення з оренди, оскільки позивач взагалі не повідомляв відповідача про необхідність складати такий документ, тобто не був залучений взагалі;

- у зв`язку із неможливістю використання спірного приміщення з 08.01.2021 через дію карантину, відповідач запропонував позивачу достроково розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 з 21.01.2021, надіслав додаткову угоду про розірвання договору та акт прийому-передачі (повернення), а тому, відповідно відповідач звільняється від обов`язку сплачувати орендну плату та комунальні послуги, оскільки з січня 2021 року не користується спірним приміщенням.

Розглянувши заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті; при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Оскільки предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 111 520 грн. 93 коп., відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом було враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, категорію та складність справи, обраний позивачем спосіб захисту, характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також надані сторонами пояснення та докази, суд не вбачав підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

В той же час, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд вважав за доцільне здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 10.02.2022 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, перше судове засідання для розгляду справи по суті було призначено на 02.03.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 26.03.2022 ще на 30 днів (до 24 квітня включно).

За вказаних обставин рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 було рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Так, відповідно до рішення зборів суддів Господарського суду Дніпропетровської області № 2 від 24.02.2022 та розпорядження голови суду № 30 від 24.02.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розгляд справ у відкритих судових засіданнях, призначених Господарським судом Дніпропетровської області з 24.02.2022 не відбувався до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

Щодо вказаних обставин на сайті Господарського суду Дніпропетровської області 24.02.2022, 28.02.2022, 04.03.2022, 10.03.2022 та 15.03.2022 були розміщені відповідні оголошення.

Враховуючи вказане, а також те, що станом на 24.02.2022, як і протягом певного подальшого періоду, передбачити обсяг військової агресії, спосіб ведення воєнних дій, їх інтенсивність та територіальність було неможливим, судове засідання у даній справі, призначене на 02.03.2022, не відбулося.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Так, розпорядженням голови суду № 34 від 28.03.2022 "Про роботу суду в умовах воєнного стану" розпорядження № 30 від 24.02.2022 визнано таким, що втратило чинність з 28.03.2022 та в цей же день на сайті суду було розміщено відповідне оголошення.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

Судом відзначено, що згідно з оперативною інформацією Голови Дніпропетровської обласної військової адміністрації станом на 30.05.2022 ситуація в області є контрольованою Збройними силами України, крім того, Господарським судом Дніпропетровської області не приймалось рішення щодо тимчасового зупинення здійснення правосуддя при загрозі життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду.

Враховуючи вказане, а також проаналізувавши воєнну ситуацію та стан безпеки у Дніпропетровській області в період з 24.02.2022 до 30.05.2022, з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України, які визначають завдання господарського судочинства, з урахуванням норм Закону України "Про правовий режим воєнного стану", приймаючи до уваги, що у даній справі судом було надано можливість висловлення своєї правової позиції всім учасникам справи у період з 11.01.2022 до теперішнього часу, суд вважав за доцільне продовжити розгляд даної справи та призначити судове засідання, створивши учасникам справи умови належного балансу безпеки та можливості ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у судове засідання необов`язковою та роз`яснення можливості подання додаткових пояснень, заяв чи клопотань будь-якими засобами зв`язку, зокрема, електронними.

Так, ухвалою суду від 30.05.2022 судове засідання було призначено на 15.06.2022; явку у судове засідання представників сторін було визнано необов`язковою. Додатково сторін було повідомлено про призначене судове засідання за всіма відомими суду засобами зв`язку з ними, а саме шляхом передачі телефонограм, які були отримані позивачем - 30.05.2022 та відповідачем - 30.05.2022 (а.с.55).

У судове засідання 15.06.2022 представники позивача та відповідача не з`явилися, причини нез`явлення суду не повідомили; про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом передачі 30.05.2022 телефонограм (а.с.55).

У зв`язку з відсутністю фінансування потреб Господарського суду Дніпропетровської області на відправку поштової кореспонденції суду, зокрема, в період з 21.02.2022 по теперішній час (13.06.2022), ухвала суду від 30.05.2022 не була відправлена учасникам даної справи засобами поштового зв`язку.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Суд також відзначає, що ухвала суду від 30.05.2022 також була направлена Фізичній особі - підприємцю Мохнатку Сергію Олександровичу електронною поштою (а.с.27).

Враховуючи вказане, ухвала суду від 30.05.2022 є врученою відповідачу 30.05.2022, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа на електронну пошту відповідача (а.с.56).

Отже, у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Більше того, слід відзначити, що ухвалою суду від 11.01.2022, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату вручення ухвали суду відповідачу - 19.01.2022 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 824, а.с.31), граничним строком для надання відзиву на позовну заяву є 03.02.2022.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 15.06.2022 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, суд зауважує, що відповідач, щонайменше з 26.01.2022 обізнаний про наявність даного судового провадження, оскільки звертався до суду із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, які датовані 26.01.2022 (а.с.32-35).

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У даному випадку справа розглянута в межах розумного строку, з урахуванням, обставин того, що станом на 14.03.2022 (закінчення шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі) в матеріалах справи були відсутні відзив на позовну заяву та, відповідно, інші заяви по суті справи, а також з 24.02.2022 було запроваджено воєнний стан, у зв`язку з чим не відбулось судове засідання, призначене на 02.03.2022, а також судом було надано додаткових час для висловлення сторонами своїх правових позицій, зокрема, заперечень відповідача, який суд вважає достатнім та розумним за існуючих обставин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору оренди майна, строк дії договору, умови передачі майна в оренду та повернення його з оренди, час користування ним орендарем, правомірність заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати, наявність часткової чи повної їх оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також заборгованості з компенсації комунальних витрат .

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 04.09.2019 між Фізичною особою - підприємцем Голубенко Лідією Олексіївною (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Мохнатком Сергієм Олександровичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлових приміщень (далі - договір, а.с.16-17), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає орендареві за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення загальною площею 41,7 кв. м, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 13/38 (далі - об`єкт оренди), яке належить тільки орендодавцю на праві власності.

У пунктах 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за їх наявності в сторін), але не раніше передачі об`єкту оренди на підставі акту прийому-передачі приміщення та діє до 30.06.2022. По закінченню терміну договору оренди, орендар має пріоритетне право на його продовження.

Доказів зміни або визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що внаслідок укладання договору від 04.09.2019, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в статті 759 Цивільного кодексу України.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Судом враховано, що відповідно до частини 1 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 3.1. договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендодавцем в належному стані разом з усіма комплектами ключів від нього до 15.09.2019 за актом прийому-передачі, який складається орендодавцем і підписується сторонами та скріплюється їх печатками (за їх наявності в сторін).

На виконання умов договору, 04.09.2019 орендодавцем передано, а орендарем прийнято об`єкт оренди - частина нежитлового приміщення загальною площею 41,7 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 13/38, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 04.09.2019 (а.с.18).

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами акту від 04.09.2019, суд дійшов висновку щодо належного виконання орендодавцем обов`язку щодо надання відповідачу в оренду відповідного нерухомого майна.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2021 позивачем (орендодавцем), за участю трьох незацікавлених осіб, було складено Акт повернення приміщення з оренди до договору оренди нежитлового приміщення від 24.09.2019 (а.с.19). У вказаному Акті вказано, що представник орендаря (відповідача) не з`явився.

Отже, позивач зазначає, що орендні правовідносини щодо спірного об`єкту майна між сторонами припинилися 20.09.2021.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1, частини 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом частини 3 статті 285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди, починаючи з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі у термін, передбачений договором.

У пункті 5.2. договору сторони узгодили, що орендна плата за договором за місяць оренди складає 15 000 грн. 00 коп., ПДВ - не передбачено, за об`єкт оренди в цілому.

У пунктах 5.3., 5.4. договору визначено, що орендна плата за перший та останній місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10.09.2019. Орендна плата за кожний наступний місяці користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті.

Позивач посилається на те, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з березня по вересень 2021 року в сумі 75 000 грн. 00 коп. У зв`язку з чим за прострочення виконання зобов`язання зі сплати орендної плати на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп., а також 3% річних за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. Також позивач зазначає, що у відповідності до умов пункту 5.6. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп. та є невідшкодованою відповідачем.

Наведені вище обставини і стали причиною виникнення спору у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, враховуючи порядок сплати орендної плати, визначений умовами договору (пункт 5.4. договору), строк внесення орендної плати за період користування об`єктом оренди з березня по вересень 2021 року в заявлені позивачем сумі 75 000 грн. 00 коп. є таким, що настав.

Як зазначає позивач та що не спростовано відповідачем, заборгованість відповідача з орендної плати складається з наступних сум:

- орендна плата за березень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.03.2021; платіж не здійснено;

- орендна плата за квітень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 05.04.2021; платіж не здійснено;

- орендна плата за травень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 07.05.2021; платіж не здійснено;

- орендна плата за червень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.06.2021; платіж не здійснено;

- орендна плата за липень 2021 року в сумі 15 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 05.07.2021; платіж не здійснено;

- орендна плата за вересень 2021 року (20 днів) в сумі 10 000 грн. 00 коп.; граничний строк сплати - 03.09.2021; платіж не здійснено.

Крім того, судом враховано, що позивачем у позовній заяві підтверджено, що орендна плата за серпень 2021 року (як останній повний місяць оренди) сплачена позивачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору, отже заборгованість з орендної плати за користування майном у серпні 2021 року у відповідача відсутня.

Таким чином, загальна сума заборгованості з орендної плати з березня по вересень 2021 року в заявлені позивачем сумі 75 000 грн. 00 коп. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Судом враховано, що загальний розмір орендної плати за вказаний вище період складає 85 000 грн. 00 коп., з урахуванням не включення у вказаний період останнього повного місяця оренди, однак позивач заявив до стягнення 75 000 грн. 00 коп.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення у вказаному вище періоді орендну плату, розмір якої є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий її розмір підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи підтверджується, що всупереч умовам договору оренди, а також порушуючи норми діючого законодавства, відповідач свої зобов`язання не виконав, орендну плату за період з березня по вересень 2021 року у встановлений договором строк не сплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 75 000 грн. 00 коп.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення заборгованості з орендної плати в сумі 75 000 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Слід також відзначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги виконання позивачем своїх обов`язків щодо надання відповідачу в оренду спірного майна, а також встановлене судом порушення строків внесення орендної плати з боку відповідача, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, положення статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу (заборгованості з орендної плати за період з березня по вересень 2021 року) в сумі 75 000 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 75 000 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 5.2. договору сторони погодили, що за невиконання (несвоєчасне виконання) зобов`язань за договором сторони встановлюють відповідальність у вигляді штрафу у розмірі облікової ставки НБУ, яка обчислюється від розміру невиконаного (несвоєчасно виконаного) зобов`язання або від розміру щомісячної орендної плати (якщо розмір невиконаного/несвоєчасно виконаного зобов`язання визначити неможливо).

На підставі вказаного пункту договору, у зв`язку з простроченням відповідачем сплати орендної плати, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проаналізувавши зміст пункту 9.1. договору, суд прийшов до висновку, що у вказаному пункті договору сторонами було погоджено саме штраф, а не пеню, як помилково вважає позивач, оскільки його умови передбачають одноразове застосування штрафу у розмірі облікової ставки НБУ.

Більше того, умови договору, зокрема й пункт 9.1. договору, на який послався позивач, як на підставу позовних вимог в частині стягнення пені, відповідальності у вигляді сплати пені за прострочення внесення орендної плати не передбачають.

За приписом же статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Господарський суд констатує, що в тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи вказане, вимоги позивача в частині стягнення пені за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 7 627 грн. 81 коп. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Господарський суд відзначає, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Як було вказано вище, у пункті 9.1. договору сторони погодили застосування штрафу, однак суд відзначає, що сторонами не було погоджено розмір та порядок його застосування, оскільки облікова ставка НБУ є змінюваною (динамічною) величиною, більше того, сторонами не погоджено станом на який період підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ.

Суд приходить до висновку, що договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до облікової ставки НБУ, яка є змінюваною, а за умови непогодження моменту, на який підлягає застосуванню вказана облікова ставки НБУ, суд приходить до висновку, що розмір штрафу в договорі від 04.09.2019 сторонами не було встановлено. Отже й застосування штрафу у даній ситуації є безпідставним.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 3 334 грн. 50 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с.12-14), та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно визначено граничний термін внесення орендної плати у кожному спірному місяці оренди, не враховано, що відповідно до умов пункту 5.4. договору орендна плата підлягала сплаті не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті; більше того, у кожному спірному періоді позивачем здійснено арифметично невірний розрахунок інфляційних втрат. Крім того, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на орендну плату за серпень 2021 року, однак, як сам зазначав, заборгованість у цьому місяці відсутня, оскільки була сплачена відповідачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем (а.с.1-2), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено наступне:

- за березень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.03.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.03.2021 по 01.09.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з березня по серпень 2021 року та в цей період складають 576 грн. 99 коп.;

- за квітень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.04.2021; платіж не здійснено; отже, в період прострочення з 06.04.2021 по 01.10.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з квітня по вересень 2021 року та в цей період складають 500 грн. 40 коп.;

- за травень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 07.05.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 08.05.2021 по 01.11.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з травня по жовтень 2021 року та в цей період складають 531 грн. 19 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 531 грн. 00 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за червень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.06.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.06.2021 по 01.12.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з червня по листопад 2021 року та в цей період складають 454 грн. 53 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 454 грн. 50 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за липень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.07.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 06.07.2021 по 25.12.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з липня по листопад 2021 року та в цей період складають 423 грн. 68 коп.; оскільки позивач у вказаному періоді нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 423 грн. 50 коп., то саме такий їх розмір з урахуванням положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача;

- за вересень 2021 року (20 днів) граничний строк сплати орендної плати в сумі 10 000 грн. 00 коп. - 03.09.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.09.2021 по 25.10.2021 інфляційні втрати підлягають нарахуванню з вересня по листопад 2021 року та в цей період складають 439 грн. 15 коп., а всього 2 925 грн. 04 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 2 925 грн. 04 коп.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 03.03.2021 по 25.12.2021 в сумі 1 428 грн. 91 коп. (3% річних нараховані на суму заборгованості у кожному місяці оренди окремо).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.12-14), та встановлено, що під час його проведення позивачем невірно визначено граничний строк внесення орендної плати у кожному спірному місяці оренди, не враховано, що відповідно до умов пункту 5.4. договору орендна плата підлягала сплаті не пізніше 3-го робочого дня місяця, що підлягає оплаті, внаслідок чого у кожному спірному періоді позивачем здійснено арифметично невірний розрахунок 3% річних. Крім того, позивач здійснив нарахування 3% річних на орендну плату за серпень 2021 року, однак, як сам зазначав, заборгованість у цьому місяці відсутня, оскільки була сплачена відповідачем у відповідності до умов пункту 5.3. договору.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.12-14), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено наступне:

- за березень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.03.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.03.2021 по 01.09.2021 3% річних складають 224 грн. 38 коп.;

- за квітень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.04.2021; платіж не здійснено; отже, в період прострочення з 06.04.2021 по 01.10.2021 3% річних складають 220 грн. 68 коп.;

- за травень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 07.05.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 08.05.2021 по 01.11.2021 3% річних складають 219 грн. 45 коп.;

- за червень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 03.06.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.06.2021 по 01.12.2021 3% річних складають 223 грн. 15 коп.;

- за липень 2021 року граничний строк сплати орендної плати в сумі 15 000 грн. 00 коп. - 05.07.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 06.07.2021 по 25.12.2021 3% річних складають 213 грн. 29 коп.;

- за вересень 2021 року (20 днів) граничний строк сплати орендної плати в сумі 10 000 грн. 00 коп. - 03.09.2021; платіж не здійснено, отже, в період прострочення з 04.09.2021 по 25.10.2021 3% річних складають 92 грн. 88 коп. Всього 3% річних складають 1 193 грн. 83 коп.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 193 грн. 83 коп.

Також позивач зазначає, що у відповідності до умов пункту 5.6. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, вартість яких становить 24 129 грн. 71 коп.

З приводу вказаних позовних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до норм частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У пункті 5.6. договору сторони передбачили, що вартість комунальних послуг (водопостачання, водовідведення (каналізація), електропостачання, вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), послуг з охорони нежитлового приміщення, послуг телефонного зв`язку та інтернету, які отримав орендар, не враховується до орендної плати та компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показань споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг. Для отримання оплати орендодавець останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості.

Суд відзначає, що умови договору оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 не передбачають строк для здійснення платежів щодо компенсації орендодавцю сплачених ним комунальних послуг, отже строк їх оплати сторонами не було встановлено.

Спеціальні норми, що регулюють правовідносини за договором про надання послуг, також не визначають строк оплати.

Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять належних доказів пред`явлення відповідачу вимоги щодо оплати компенсації витрат на комунальні послуги в сумі 24 129 грн. 71 коп.

Більше того, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження правомірності заявленої до стягнення суми 24 129 грн. 71 коп. - компенсації комунальних платежів за період з березня по червень 2021 року.

Так, єдиним наданим позивачем доказом є бухгалтерська довідки від 25.12.2021, яка складена в односторонньому порядку орендодавцем (позивачем) (а.с. 21), а вказані у ній дані не підтверджені жодним належним доказом.

В той же час, умови пункту 5.6. договору передбачають, що вказані витрати компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показань споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг. Для отримання оплати орендодавець останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості.

Позивач до матеріалів справи не долучив жодного рахунку на компенсацію вартості комунальних послуг за період з березня по червень 2021 року, як і не надав докази вручення відповідачу вказаних рахунків.

При цьому, на вказані обставини звертав увагу відповідач у своїх запереченнях проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Вказані заперечення відповідача приймаються до уваги судом з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення 24 129 грн. 71 коп. компенсації комунальних платежів за період з березня по червень 2021 року.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 610 грн. 46 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни до Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 04.09.2019 у загальному розмірі 111 520 грн. 93 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мохнатка Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Голубенко Лідії Олексіївни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 75 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 2 925 грн. 04 коп. - інфляційних втрат, 1 193 грн. 83 коп. - 3% річних та 1 610 грн. 46 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.06.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко