ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року м. Черкаси Справа № 925/234/22

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Биченко І.С., за участю представників сторін:

прокурора Черкаської обласної прокуратури Пидорича Д.М.,

від позивача ОСОБА_1 за посвідченням,

від відповідача Близнюк Т.М. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

до Великохутірської сільської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Золотоніської окружної прокуратури (вул. Шевченка, 153, м. Золотоноша, Черкаська область, 19700, ) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039, ) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Великохутірської сільської ради (вул. Куниці, буд. 10, с. Великий хутір, Драбівський район, Черкаська область, 19854, ) в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Великохутірської сільської ради з неприйняття до комунальної власності територіальної громади с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області з державної власності об`єкту нерухомості, який перебуває на балансі ПРАТ «Черкаський», а саме: 8-ми кв. житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, с. Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область;

2) зобов`язати Великохутірську сільську раду забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області об`єкт нерухомості 8-ми кв. житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, с. Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область;

3) відшкодувати судові витрати сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 4962,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначив, що відповідач порушив положення Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків № 301 щодо неприйняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади сел. Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область вказаного об`єкта нерухомості.

Ухвалою від 24 березня 2022 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 28 квітня 2022 року; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою від 28 квітня 2022 року Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 19 травня 2022 року.

Ухвалою від 19 травня 2022 року Господарський суд Черкаської області постановив повернутись до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні; призначити підготовче засідання на 02 червня 2022 року; задовольнити клопотання представника відповідача про витребування доказів; витребувати у Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях оригінали (належним чином завірені копії) технічної документації, інвентаризаційного опису на останню дату його проведення та витягу з єдиного реєстру державної власності на об`єкт нерухомості, який перебуває на балансі Приватного акціонерного товариства «Черкаський» а саме: 8-ми квартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селище Рецюківщина, Золотоніський район, Черкаська область.

На виконання ухвали суду представник позивача подав копію витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна та пояснив причини відсутності інших документів, що витребовувались ухвалою суду.

Від керівника Золотоніської окружної прокуратури надійшла заява № 51/1-208 вих.22 від 20 травня 2022 року про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Великохутірської сільської ради з неприйняття до комунальної власності територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з державної власності об`єкту нерухомості, який перебуває на балансі ПРАТ «Черкаський», а саме: 8-ми кв. житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, сел. Рецюківщина, Золотоніський район, Черкаська область;

2) зобов`язати Великохутірську сільську раду забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області об`єкт нерухомості 8-ми кв. житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, сел. Рецюківщина, Золотоніський район, Черкаська область;

3) стягнути з Виконавчого комітету Великохутріської сільської ради судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви у розмірі 4962,00 грн на користь Черкаської обласної прокуратури.

Ухвалою від 02 червня 2022 року Господарський суд Черкаської області постановив задовольнити заяву керівника Золотоніської окружної прокуратури № 51/1-208 вих.22 від 20 травня 2022 року про уточнення позовних вимог та прийняти до розгляду; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 16 червня 2022 року.

У судовому засіданні, що відбулося 16.06.2022, за участю представників сторін, Прокурора, господарський суд розпочав розгляд справи по суті.

Прокурор та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі; відповідач проти позову в частині визнання бездіяльності протиправною заперечував, в іншій частині позов визнав. Суд видалявся до нарадчої кімнати.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2022, було підписано вступну та резолютивну частини судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи учасників справи з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Згідно з планом приватизації державного майна Державного насінницького радгоспу «Черкаський» затвердженого заступником начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області 30.12.1996 року, Державний насінницький радгосп «Черкаський» було приватизовано шляхом перетворення його у Відкрите акціонерне товариство «Черкаський», державна реєстрація якого як юридичної особи відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснена 13.02.1997, а в подальшому змінено тип товариства на публічне акціонерне товариство та на Приватне акціонерне товариство «Черкаський». До статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства «Черкаський» не увійшов 8-ми квартирний житловий будинок, 1968 року, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, с. Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область.

Із витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, який формується та ведеться Фондом державного майна України, щодо Приватного акціонерного товариства «Черкаський» вбачається, що на його балансі перебуває, в тому числі і державне майно 8-ми квартирний житловий будинок 1968 року побудови, що знаходиться по вул. Центральна, 15, в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області.

На підставі наказу Фонду державного майна України № 1998 від 16.12.2009 «Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій щодо державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але залишилося на їх балансі» Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області 29.05.2019 була проведена перевірка стану, збереження та використання державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу, але залишилось на балансі Публічного акціонерного товариства «Черкаський» за результатами якої складено відповідний акт. У вказаному акті зазначено перебування на балансі товариства державного майна, в тому числі і 8-ми квартирного житлового будинку, 1964 року побудови, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, с. Рецюківщина, Драбівський район, Черкаська область. В ході перевірки також виявлено, що будівля використовується за призначенням та підлягає передачі в комунальну власність територіальної громади с. Рецюківщина.

Регіональне відділення Фонду державного майна України 23.02.2016, 21.08.2017, 16.02.2018 зверталося до Рецюківщинської сільської ради та його голови з листами № 05-01-917, № 05-01-4160, № 05-01-1009, до Великохутірської сільської ради 03.06.2019 листом № 05-01-2689, до Великохутірської ОТГ 16.02.2020 листом № 11-12/02-02-00, в яких відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» просило розглянути питання про прийняття вказаного будинку у комунальну власність та здійснити його прийняття.

Відповідно до Рішення Великохутірської сільської ради Драбівського району Черкаської області № 28-1/VII від 04.10.2018 «Про добровільне об`єднання територіальних громад», п. 1, 3, вирішено об`єднатися територіальним громадам села Великий Хутір, селищ Ашанівка Великохутірської сільської ради, селища Рецюківщина Рецюківщинської сільської ради, села Рождественське Рождественської сільської ради у Великохутірську сільську об`єднану територіальну громаду Драбівського району з центром у селі Великий Хутір; яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися.

На звернення позивача від 16.02.2020 до Великохутірської об`єднаної територіальної громади з листом № 11-12/02-02-00, в якому позивач просив терміново розглянути на засіданні питання про прийняття в тому числі і спірного майна у комунальну власність, відповідач відповіді не надав.

Листом від 28.01.2022 № 02-40/141 сільський голова повідомив Золотоніську окружну прокуратуру на її лист від 26.01.2022 № 51/1-40, що рішення Рецюківщинською та Великохутірською сільськими радами про надання згоди на прийняття у комунальну власність будинку не приймалося.

На момент звернення Прокурора з даним позовом до суду вказаний об`єкт нерухомості не прийнято в комунальну власність відповідачем.

Отже, предметом спору у справі є вимога Прокурора про визнання протиправною бездіяльності відповідача з неприйняття до комунальної власності територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з державної власності об`єкта нерухомості, який перебуває на балансі Приватного акціонерного товариства «Черкаський», а саме: 8-ми квартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 15, селища Рецюківщина, Золотоніського району, Черкаської області та зобов`язання відповідача забезпечити прийняття вказаного об`єкта нерухомості з державної власності у комунальну власність територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Прокурор звернувся до господарського суду для захисту свого речового права у визначений ним спосіб.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Правом власності згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, право розпорядження майном є виключним правом власника.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 вищевказаного Закону).

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5 Закону).

Передача у комунальну власність державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» об`єктами передачі згідно з цим Законом є об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Частиною 3 ст. 41 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» визначено, що рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст за згодою районних або обласних рад.

За приписами ст. 42 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» видатки, пов`язані з капітальним ремонтом об`єктів житлового фонду, гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, їх житлових комплексів та/або їх частин та інших об`єктів соціальної інфраструктури, що передаються в комунальну власність (крім видатків, пов`язаних з капітальним ремонтом об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, що передаються в комунальну власність відповідно до законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), відшкодовуються з бюджету Автономної Республіки Крим, обласних, районних бюджетів, бюджетів міст Києва та Севастополя, бюджетів районів у містах та бюджетів місцевого самоврядування за рахунок коштів, передбачених у відповідних бюджетах на ці цілі, та пайової участі підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у розмірі по 50 відсотків суми витрат, необхідних для проведення капітального ремонту цих об`єктів. Обсяг витрат визначається комісією з питань передачі об`єктів.

Порядок залучення і використання коштів або інших матеріальних активів підприємств, господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що спрямовуються на капітальний ремонт об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, визначається в договорах, які укладаються між підприємствами, господарськими товариствами, створеними у процесі приватизації (корпоратизації), та відповідними органами місцевого самоврядування.

Видатки, пов`язані з утриманням об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, відшкодовуються з відповідних місцевих бюджетів починаючи з бюджетного періоду, що настає за роком передачі їх у комунальну власність, відповідно до законодавства.

Частиною 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у відповідній редакції) передбачено, що в разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій визначено Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 06.11.1995 №891 (далі Положення № 891).

Передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради (п. 5 Положення № 891).

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акту приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

В силу положень ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином право комунальної власності на будинок виникає з дня його державної реєстрації.

Згідно вимог ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 51 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність.

Відповідно до ст. 8-3 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» повноваження сільської, селищної ради та сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до сільської, селищної об`єднаної територіальної громади припиняються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади рішення про підсумки додаткових виборів та визнання повноважень не менше половини депутатів від територіальної громади, що приєдналася, обраних на виборах до сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади.

З моменту припинення повноважень сільського, селищного голови територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, повноваження сільського, селищного, міського голови об`єднаної територіальної громади поширюються на територію територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Сільський, селищний голова територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, виконує обов`язки старости відповідно до закону на період повноважень ради об`єднаної територіальної громади поточного скликання. За ним зберігаються розмір та умови оплати праці, що були йому встановлені як сільському, селищному голові до приєднання.

З дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, порядку, визначеному цим Законом, здійснюється реорганізація відповідних юридичних осіб сільської, селищної ради, її виконавчого комітету шляхом їх приєднання до відповідних юридичних осіб сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету об`єднаної територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні юридичні особи сільська, селищна рада, її виконавчий комітет припиняються у порядку, визначеному цим Законом.

Об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Відповідні юридичні особи сільська, селищна, міська рада, її виконавчий комітет об`єднаної територіальної громади є правонаступниками прав та обов`язків відповідних юридичних осіб сільської, селищної ради, її виконавчого комітету територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади, з дня припинення повноважень сільською, селищною радою територіальної громади, що приєдналася до об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» реорганізація юридичних осіб сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється без повідомлення про неї органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів, отримання їхньої згоди.

Під час проведення реорганізації юридичних осіб сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів повноваження з управління справами таких юридичних осіб здійснює сільський, селищний, міський голова, обраний об`єднаною територіальною громадою.

Стаття 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» визначає, що до основних завдань Фонду державного майна України належать управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України;

Згідно з ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 ст. 3 цього Закону визначено, що об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.

Згідно з Положенням про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 № 678 регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом: приймає рішення про подальше використання державного майна (крім матеріальних носіїв секретної інформації), що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації; організовує та здійснює контроль за утриманням, зберіганням і використанням державного майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (п. 5.1 Положення).

Із матеріалів справи вбачається, що Великохутірська сільська рада є правонаступником прав та обов`язків Рецюківщинської сільської ради. Повноваження голови Великохутірської сільської ради поширюються на територію територіальної громади сел. Рецюківщина.

Об`єкт нерухомості 8-ми квартирний житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 у процесі приватизації Державного насінницького радгоспу «Черкаський» в 1996 році не увійшов до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства «Черкаський», а нині Приватного акціонерного товариства «Черкаський», який є правонаступником прав і обов`язків зазначеного радгоспу, перебуває на його балансі і залишається у державній власності.

У позивача відсутня будь-яка інформація, щодо переходу права власності на спірне майно та реєстрацію прав за іншими особами в Реєстрі прав власності на нерухоме майно чи Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Єдиний реєстр об`єктів державної власності є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду (лізинг), концесію або заставу, державних підприємств, установ та організацій, а також про корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських структур.

Реєстр формується Фондом державного майна України за участю центральних органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, у сфері статистики, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, Антимонопольного комітету України, інших уповноважених органів управління, а також Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, на єдиних методологічних засадах, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Формування Реєстру в частині нерухомого майна здійснюється на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих зазначеними в абзаці першому цієї частини органами відповідно до законодавства.

Відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про 8-ми квартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до п. 1 Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 467, Реєстр формується з метою:

- ведення обліку об`єктів державної власності;

- створення умов для оптимізації кількості підприємств державного сектору економіки, використання об`єктів державної власності;

- проведення моніторингу структурних змін у державному секторі економіки;

- здійснення контролю за ефективним використанням об`єктів державної власності;

- забезпечення реалізації управлінських рішень, відкритості та прозорості інформування у державному секторі економіки.

До Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів (п. 6 Положення).

Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 № 908/68 управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом способу та умов подальшого використання майна.

Правовий аналіз вказаного Положення, свідчить про те, що єдиним способом управління об`єктами житлового фонду, що належать до державної власності, є їх передача у комунальну власність.

20.04.2016 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків № 301 (далі Порядок), яким визначений механізм списання з балансу міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними підприємствами та органами місцевого самоврядування багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що списання з балансу багатоквартирного будинку міністерством, іншим центральним органом виконавчої влади, державним підприємством або органом місцевого самоврядування, на балансі яких перебувають багатоквартирні будинки, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку.

Проте, всупереч вимогам Законів України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», «Про управління об`єктами державної власності», «Про управління об`єктами державної власності» Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі та інших законодавчих актів, Рецюківська сільська рада, а в подальшому відповідач Великохутірська сільська рада Золотоніського району Черкаської області не прийняла вказаний об`єкт у комунальну власність.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, суд дійшов до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Черкаський» не є державним підприємством, а є балансоутримувачем об`єктів житлового фонду, які при приватизації не увійшли до його статутного капіталу та були визнанні об`єктами державної власності.

Порядок визначає коло суб`єктів, які мають право на списання багатоквартирних будинків з балансу. На господарські товариства, на балансі яких перебуває державний житловий фонд, що не увійшов до статутних капіталів при приватизації, порядок не розповсюджується.

Оскільки відсутній відповідний порядок списання з балансу господарських товариств багатоквартирних житлових будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності, які не увійшли до статутних капіталів господарських товариств при приватизації та перебувають у них на балансі, та враховуючи положення Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 , то вказаний житловий будинок повинен бути переданий до комунальної власності територіальної громади з наступним списанням його з балансу відповідно до Порядку.

Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку (приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку) є спільною сумісною власністю співвласників та не може бути поділено між співвласниками. Згідно з вимогами цього Закону співвласники повинні визначити форму управління багатоквартирним будинком (управитель чи об`єднання співвласників) та прийняти відповідне рішення щодо такого управителя.

Згідно з ч. 5 ст. 13 цього Закону, у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління такого будинку здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до цього закону органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями регулятора житлово-комунальних послуг з управління багатоквартирним житловим будинком.

Враховуючи вищезазначені норми, суд вважає, що спірний 8-ми квартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 повинен бути переданий до комунальної власності територіальної громади з наступною передачею управителю чи об`єднанню співвласників цього будинку з підписанням акту приймання - передачі будинку, що передбачено ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Щодо вимоги прокурора про визнати протиправною бездіяльність Великохутірської сільської ради з неприйняття до комунальної власності територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з державної власності об`єкту нерухомості, який перебуває на балансі Приватного акціонерного товариства «Черкаський», а саме: 8-ми квартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає таке.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням вищевикладеного ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а обраний прокурором спосіб захисту свого права шляхом заявлення вимог про визнання протиправною бездіяльності Великохутірської сільської ради з неприйняття до комунальної власності територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області з державної власності об`єкту нерухомості, який перебуває на балансі Приватного акціонерного товариства «Черкаський», не відповідає ефективному засобу захисту та не дозволить позивачу відновити свої права та охоронювані законом інтереси, обумовлені зокрема і ст. 13 Конституції України, тобто є неналежним способом захисту порушеного права.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.6., 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають із корпоративних відносин»: господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне щодо належності звернення Керівника Золотоніської окружної прокуратури до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Враховуючи положення Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, то захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Системне тлумачення абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду у і від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц ).

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 23.02.2016, 21.08.2017, 16.02.2018 звертався до Рецюківщинської сільської ради та його голови з листами № 05-01-917, № 05-01-4160, № 05-01-1009, а в подальшому 16.02.2020 до Великохутірської об`єднаної територіальної громади з листом № 11-12/02-02-00, в яких відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» просив розглянути питання про прийняття вказаного будинку у комунальну власність та здійснити його прийняття. Відповідач залишив без відповіді та виконання листи позивача, лише 28.01.2022 листом № 02-40/141 повідомив Золотоніську окружну прокуратуру на її лист від 26.01.2022, що рішення Рецюківською сільською радою про надання згоди на прийняття у комунальну власність житлового будинку не приймалося.

21 лютого 2022 року Золотоніською окружною прокуратурою було направлено лист № 51/1-104вих22 до Регіонального відділення ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях враховуючи нездійснення ним в розумні строки заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави про намір подачі до суду відповідного позову.

Отже, враховуючи нездійснення позивачем заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що Прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє його в частині зобов`язання Великохутірської сільської ради забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області об`єкта нерухомості 8-ми квартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , решту позовних вимог суд визнає безпідставними і у їх задоволенні відмовляє. Доводи відповідача, приведені ним в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, відомості про розподіл судових витрат.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача (розпорядник бюджетних коштів органу місцевого самоврядування є виконавчий комітет Великохутірської сільської ради) на користь прокуратури підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2481 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Великохутірську сільську раду Золотоніського району Черкаської області, , місцезнаходження: 19854, Черкаська обл., Золотоніський район, с. Великий Хутір, вул. Куниці, буд. 10 забезпечити прийняття з державної власності у комунальну власність територіальної громади Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області об`єкт нерухомості 8-ми квартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, , місцезнаходження: 19854, Черкаська обл., Золотоніський район, с. Великий Хутір, вул. Куниці, буд. 10 на користь Черкаської обласної прокуратури, , місцезнаходження: 18015, Черкаська область, м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 286 2481,00 грн судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складене та підписане 21 червня 2022 року.

Суддя О.В. Чевгуз