ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" червня 2022 р. м. Черкаси Справа № 925/544/22

Суддя господарського суду Черкаської області Г.М.Скиба, розглянувши заяву Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ", м.Черкаси, вул.Чєхова,41

про видачу судового наказу за грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італ-Лайф", м.Київ, вул.Олевська,7, кв.331

про стягнення грошових коштів за поставлений товар у розмірі 16213,71 грн на підставі договору поставки №9778 від 01.04.2021, що укладений в письмовій формі,

без повідомлення заявника і боржника,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" звернулось до Господарського суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італ-Лайф" про стягнення грошових коштів за поставлений товар у розмірі 16213,71 грн на підставі договору поставки №9778 від 01.04.2021, що укладений в письмовій формі, з яких:

- 6412,58 грн основного боргу;

- 1112,09 грн - 30% річних;

- 1923,77 грн штрафу - 30% від простроченої суми;

- 6765,27 грн неустойки - 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами

та про стягнення 248,10 грн сплаченого судового збору.

Частиною 1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік вимог, за якими може бути виданий судовий наказ: тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже згідно норм ст.230 Господарського кодексу України вимоги про стягнення неустойки та пені є вимогами про стягнення штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, а самі неустойка і штраф є видами забезпечення виконання зобов`язання та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Заявлені заявником до стягнення 1923,77 грн штрафу 30% від простроченої суми та 6765,27 грн неустойки 0,5% від суми боргу за користування чужими коштами є штрафними санкціями в розумінні приписів ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов`язаннями, тобто вимоги заявника в цій частині не відповідають ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п.3) ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч.ч.2, 3 ст.152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Одночасно, з наявних в матеріалах справи документів слідує, що заявлені вимоги не є достеменно такими, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Суд зазначає, що, за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Така підстава для відмови у видачі судового наказу свідчить про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості здійснення господарських операцій саме у межах та на підставі договору, виникнення спірних правовідносин за таким, а відтак і обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права.

Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Таким чином, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу міститься вимога про стягнення штрафу та неустойки за користування чужими коштами, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором та не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Оскільки вимоги про стягнення штрафу та неустойки за користування чужими коштами мають розглядатись у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав та періодів таких нарахувань, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави у видачі судового наказу згідно поданої Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" заяви за грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італ-Лайф" про стягнення грошових коштів за поставлений товар у розмірі 16213,71 грн на підставі договору поставки №9778 від 01.04.2021, що укладений в письмовій формі.

Частиною 2 ст.153 ГПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 148, 152-155, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Приватного підприємства "Торговий Дім ПОЛЯКОВ" за грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італ-Лайф" про стягнення грошових коштів за поставлений товар у розмірі 16213,71 грн на підставі договору поставки №9778 від 01.04.2021, що укладений в письмовій формі, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя Г.М.Скиба