ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2118/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін:

Від КП "Теплопостачання міста Одеси" - Клименко І.Ф.

Від ОСББ "Хазяїн" - адвокат Швець К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 (суддя суду першої інстанції - Желєзна С.П., час і місце оголошення рішення: 25.11.2021 (повний текст складено - 02.12.2021), м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/2118/21

за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн»

про стягнення 1 293 650,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог.

У липні 2021 року Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (далі - "Теплопостачання міста Одеси") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Хазяїн" (далі - ОСББ "Хазяїн") про стягнення 1 293 650,17 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на постачання теплової енергії № 4623 від 01.11.2006 щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 провадження у справі №916/2118/21 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 564 943,31 грн. - закрито, позов задоволено частково, стягнуто з ОСББ "Хазяїн" на користь КП "Теплопостачання міста Одеси" заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 311 241,29 грн. та судовий збір у розмірі 4 668,62 грн.; в решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що виходячи з правового аналізу ч. 1 ст. 275, ч. 1 ст. 276 ГК України, ст. 712 ЦК України, ст. 1, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 4 Закону України „Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", враховуючи зміст прав та обов`язків КП „Теплопостачання міста Одеси" та ОСББ „Хазяїн", передбачених умовами договору на постачання теплової енергії №4623 від 01.11.2006р., а також приймаючи до уваги визначену Законом України „Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" мету створення та напрямки діяльності ОСББ, господарський суд дійшов висновку про помилковість доводів позивача про укладення між сторонами договору поставки, оскільки теплова енергія використовується ОСББ виключно на опалення житлових будинків. З огляду на статус ОСББ як непідприємницьке товариство в силу закону, останнє в принципі не здійснює використання теплової енергії у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Враховуючи укладення між сторонами договору на постачання теплової енергії №4623 від 01.11.2006р. з метою опалення будинків лише протягом опалювального сезону, враховуючи зміст прав та обов`язків сторін за договором, а також визначену Законом України „Про житлово-комунальні послуги" категорію споживачів - колективний споживач, яким є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги, в даному випадку ОСББ, господарський суд дійшов висновку про укладення між КП „Теплопостачання міста Одеси" та ОСББ „Хазяїн" договору, який за своєю правовою природою є договором про надання комунальної послуги - послуги з постачання теплової енергії, яка споживається мешканцями будинків у процесі її надання позивачем.

Господарський суд вважав помилковим застосування тарифу на рівні 1813,944 грн. (з ПДВ)/ 1 Гкал. під час визначення вартості спожитої ОСББ „Хазяїн" протягом грудня 2020р. - квітня 2021р. теплової енергії.

Керуючись конституційними принципами, господарський суд зазначав, що тарифи з централізованого опалення для мешканців будинку, в інтересах яких виступає ОСББ, та тарифи для індивідуальних споживачів мають бути рівними, оскільки в кожному випадку громадяни отримують однакову послугу - послугу з централізованого опалення житлових приміщень, що цілком відповідає принципу справедливості, у зв`язку з чим дійшов висновку, що під час розрахунку вартості спожитої ОСББ „Хазяїн" теплової енергії підлягає застосуванню тариф у розмірі 1229,20 грн/Гкал., встановлений постановою НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015р.

Загальна вартість спожитої ОСББ „Хазяїн" теплової енергії протягом грудня 2020р. - квітня 2021р. складає 878 191,86 грн. (714,4418 Гкал. * 1229,20 грн/Гкал = 878 191,86 грн.), а тому враховуючи часткову оплату відповідачем вартості спожитої теплової енергії на суму 2 007,26 грн., господарський суд дійшов висновку, що заборгованість ОСББ „Хазяїн" перед КП "Теплопостачання міста Одеси" складала 876 184,60 грн. (878 191,86 грн. - 2 007,26 грн. = 876 184,60 грн.).

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 564 943,31 грн. місцевим господарським судом враховано, що в процесі вирішення судом даного спору ОСББ „Хазяїн" було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 449 990,31 грн., факт перерахування яких був визнаний позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, а, отже, не потребує доведення, а також грошові кошти у розмірі 114 953,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 311 241,29 грн. (876 184,60 грн. - 564 943,31 грн. = 311 241,29 грн.) як законні та обґрунтовані, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси", в якій останній просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн» заборгованості за спожиту теплову енергію.

Скаржник вважає, що вказане рішення місцевого суду прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий суд помилково застосував пункт 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1060-ІХ від 03.12.2020, який на той час не був прийнятий та доведений (опублікований) в установленому порядку, а отже - не створював жодних прав та обов`язків для учасників правовідносин.

На думку скаржника, застосовуючи до спірних правовідносин тариф на теплову енергію, встановлений постановою НКРЕКП від 07.11.2016 року № 1943 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП «Теплопостачання міста Одеси» в розмірі 1223,43грн. за 1 Гкал (з ПДВ), місцевим судом залишено поза увагою, що вказаний нормативний акт, яким було затверджено вказаний тариф та на який посилався відповідач, і з чим у підсумку погодився місцевий суд, втратив чинність згідно з пунктом 3 Постанови НКРЕКП № 91 від 14.01.2020 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання КП «Теплопостачання міста Одеси». Вказане свідчить про те, що в період, у який виникла заборгованість відповідача, а саме - з грудня 2020 року по квітень 2021 року вже не було підстав застосовувати тариф (ціну) на постачання теплової енергії, затверджений Постановою НКРЕКП від 07.11.2016 року №1943 в розмірі 1223,43грн. за 1 Гкал (з ПДВ). Таким чином, висновок місцевого суду про необхідність застосування постанови НКРЕКП № 1943 від 07.11.2016 при розрахунку боргу за спожиту теплову енергію в період з грудня 2020 року по квітень 2021 року, суперечить частині 1 ст. 58 Конституції України та офіційним тлумаченням цієї норми основного закону, наданих рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99.

Також, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що тарифи на послуги із транспортування теплової енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін.

Посилання місцевого суду на відповідні правові висновки Верховного Суду необхідно розглядати виключно в цілому, не відокремлюючи за змістом обставини, встановлені під час розгляду Верховним судом справі № 920/611/19. Зокрема скаржник вважає, що вказана судова справа не має відношення до суб`єктів господарювання, на яких розповсюджується вимоги статей 189, 191 ГК України, статей 10 і 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», Закону України «Про теплопостачання» щодо використання у своїй діяльності державних регульованих цін, тарифів, додержання яких є обов`язковим. Крім того, зазначена справа стосується визнання недійсним договору. В той же час, у даній справі відповідач та суд визнали наявність діючого договору на постачання теплової енергії, з огляду на що, наведені правові позиції не мають прямого відношення до оскаржуваного рішення.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ "Хазяїн" вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022, окрім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21; призначено справу № 916/2118/21 до розгляду на 10 лютого 2022 року о 16:00.

У зв`язку з відпусткою головуючого судді Богатиря К.В., та судді зі складу колегії Бєляновського В.В. у період з 07.02.2022 по 11.02.2022 судове засідання 10 лютого 2022 о 16:00 у справі №916/2118/21 не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 168 від 22.02.2022, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/2118/21.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 справу № 916/2118/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Таран С.В., Філінюк І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., суддів: Таран С.В., Філінюк І.Г. Призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 на 17 березня 2022 року о 15:00 год.

Призначене на 17 березня 2022 року судове засідання не відбулося.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2022 визначено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 призначено справу №916/2118/21 за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 до розгляду на 09 червня 2022 року о 11:30 год.

09.06.2022 у судовому засіданні прийняли участь представник КП «Теплопостачання міста Одеси» - Клименко І.Ф., який діє в порядку самопредставництва, та представник ОСББ "Хазяїн" - адвокат Швець К.О.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану справу №916/2118/21 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 було розглянуто Південно-західним апеляційним господарським судом у розумний строк, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставини, встановлені судом.

01.11.2006 року між КП „Теплопостачання міста Одеси" (Теплопостачальна організація) та ОСББ „Хазяїн" (Споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії №4623, згідно з п. 1 якого за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбаченими цим договором.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору, теплова енергія постачається Споживачу у житлові будинки за адресою: вул. Ак. Вільямса, 59-В/1, на опалення та на приготування гарячої води згідно витрат теплоносія G=11,31 т/годину, за адресою вул. Ак. Вільямса, 59- В/2, на опалення та на приготування гарячої води згідно витрат теплоносія G=5,5 т/годину згідно додатку 1 до цього договору. Усі нові або реконструйовані системи теплоспоживання Споживача, до введення їх в роботу, повинні бути прийняті в експлуатацію Теплопостачальною організацією, згідно з вимогами Правил користування тепловою енергією та Правил технічної експлуатації теплоспоживчих установок і теплових мереж з оформленням відповідного акту-допуску.

За умовами п.п. 3.2.2. п. 3.1. договору Споживач зобов`язується, зокрема виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим Договором.

Згідно з п. 3.2 договору, Споживач зобов`язується, зокрема, додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, що визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором; повідомити Теплопостачальну організацію про всі об`єкти теплоспоживання, підключенні до теплових мереж Споживача (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги теплоспоживання тощо); додержуватися умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені Правилами користування тепловою енергією та іншими нормативним актами; щорічно в міжопалювальний період підготовлювати власне теплове господарство; забезпечувати безперешкодний цілодобовий доступ представників Теплопостачальної організації до теплокамер, теплопунктів, теплоспоживчих установок та приладів обліку теплової енергії для виконання службових обов`язків тощо.

Відповідно до п. 4.1 договору, Теплопостачальна організація має право пропонувати Споживачу послуги з постачання теплової енергії; у будь-який час перевіряти стан роботи теплоспоживчого обладнання Споживача, приладів обліку, та знімати їх показання; вимагати від Споживача відшкодування збитків, завданих Теплопостачальній організації не виконанням, або не належним виконанням умов договору збоку Споживача. Збитки відшкодовуються в повному обсязі в незалежності від застосування до Споживача оперативно господарських та штрафних санкцій; обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії у випадках та порядку, визначених Законом У країни "Про теплопостачання" та іншими нормативними актами України тощо.

Пунктом 4.2 договору визначено, що Теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно з додатком 1; гарантувати безпечне користування тепловою енергією за умови дотримання Споживачем умов договору, Правил користування тепловою енергією, Правил експлуатації теплоспоживчого обладнання; повідомляти Споживача письмово або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла; здійснювати перевірку роботи приладів обліку та стану теплоспоживчого обладнання Споживача не рідше одного разу в 6 місяців.

Згідно з п. п. 5.1 - 5.2 договору облік споживання теплової енергії на опалення та на приготування гарячої води визначається за показниками приладу обліку. Звіт про фактичне щомісячне споживання теплової енергії Споживач надає Теплопостачальній організації в термін з 28 по 30 число звітного місяця.

Відповідно до п.п. 6.1 - 6.4 договору, розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал., діючому на момент укладання договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 10.1 договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007 року.

Пунктом 10.4 договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією із сторін.

Додатками №1,2 до даного договору були визначені орієнтовний обсяг поставки теплової енергії на рік, а також схема тепломереж для теплопостачання Споживача сторонами. Згідно додатку №1 до договору Споживач не очікує споживання теплової енергії на опалення протягом періоду з травня по вересень.

Відповідно до п. 1.5 додатку №3, який визначає умови припинення подачі теплової енергії, до договору, неготовність Споживача до опалювального сезону (відсутність акта готовності до опалювального сезону), є підставою для припинення постачання теплової енергії.

Також судом установлено, що обсяг спожитої відповідачем теплової енергії за період з грудня 2020р. по квітень 2021р. становить 714,4418 Гкал, про що свідчать відповідні звіти відповідача та ним не заперечується.

Вартість теплової енергії, спожитої відповідачем у грудні 2020р. - квітні 2021р. становить 1 293 650,17 грн., в т.ч. у грудні 2020р. 128 398, 40 грн., у січні 2021р. 150329, 63 грн., у лютому 2021р. 146 677, 87 грн., у березні 2021р. 141 454, 96 грн., у квітні 2021р. 11 651, 54 грн., за тарифом 1813,94 грн. за Гкал з ПДВ.

Саме такий тариф встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2020р. №2258 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.01.2020р. №91»

Проте, відповідачем в порушення прийнятих на себе за умовами договору №4623 від 01.11.2006р. зобов`язань не було сплачено вартості поставленої позивачем теплової енергії, у зв`язку з чим в нього утворилася прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 1 293 650,17 грн., що підтверджується обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем.

Отже, заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію становить 1 293 650,17 грн.

Претензією №13.04-04-235 від 31.05.2021р. позивач повідомив відповідача про наявність простроченої заборгованості за поставлену згідно договором №4623 від 01.11.2006р. теплову енергію та виклав вимогу сплатити існуючу заборгованість.

Однак вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Під час розгляду справи ОСББ „Хазяїн", окрім оплати заборгованості у розмірі 449 990,31 грн., яку визнано позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, в рахунок оплати вартості спожитої теплової енергії також було перераховано на рахунок КП „Теплопостачання міста Одеси" грошові кошти у загальному розмірі 114 953,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №190 від 13.11.2021р., №173 від 29.10.2021р.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідності до частини 1 статті 275 ГК України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до частини 7 статті 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що доказів оплати спожитої теплової енергії за період з грудня 2020р. по квітень 2021р. не надано, борг перед позивачем у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Так, підставою виникнення зобов`язання відповідача з оплати поставленої позивачем теплової енергії є договір на постачання теплової енергії №4623, який укладений між сторонами 01.11.2006р.

В преамбулі Закону України «Про теплопостачання», в редакції чинній на момент укладання договору №4623 від 01.11.2006р., передбачено, що він визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання

та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників

сфери теплопостачання.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання», в редакції чинній станом на 01.11.2006р., визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Тобто, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві).

За змістом ст. 1 цього Закону, Балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, що була чинною станом на 01.11.2006р., комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та ектропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Отже, вказаними нормами законодавства, що були чинними на момент укладання спірного договору №4623 від 01.11.2006р., чітко розмежовано порядок встановлення відносин - окремо у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме: договір про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії укладається із власником або балансоутримувачем будинку (це може бути виконавець комунальних послуг, ЖЕК, ОСББ, житлові кооперативи тощо), а не з власниками приміщень таких будинків. При цьому, враховуючи відсутність затвердженого зазначеного типового договору, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм законодавства, що регулює відносини у сфері теплопостачання, з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 ЦК України.

В свою чергу договір про надання відповідних житлово-комунальних послуг укладається між власником або балансоутримувачем (будинку, групи будинковою житлового комплексу) та кінцевими споживачами (власниками приміщень таких будинків). При цьому, такий договір укладається відповідно до типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Таким чином, укладений між сторонами договір № 4623 від 01.11.2006р., є саме договором постачання теплової енергії, а не договором надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про укладення між КП „Теплопостачання міста Одеси" та ОСББ „Хазяїн" договору, який за своєю правовою природою є договором про надання комунальної послуги - послуги з постачання теплової енергії, яка споживається мешканцями будинків у процесі її надання позивачем.

Посилання відповідача на те, що укладений між сторонами договір постачання теплової енергії від 01.11.2006 суперечить вимогам ч.2 ст.712 ЦК України, оскільки відповідач є неприбутковою організацією та не займається підприємницькою діяльністю, не використовує передану теплову енергію в підприємницьких чи інших комерційних цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на вимоги ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Так, відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими, органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 189, 191 Господарського кодексу України та статтями 10, 11 Закону Укрвїни «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню. У статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Отже, згідно з положеннями зазначених норм права тарифи на послуги із транспортування теплової· енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін.

У спірний період позивачем застосовувався тариф 1813,94 грн. за Гкал з ПДВ, встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2020р. №2258 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.01.2020р. №91».

Посилання відповідача на те, що застосування нових тарифів після 01.05.2019р. є незаконним та застосуванню підлягає останній тариф, що діяв до 01.05.2019р., а саме тариф, затверджений постановою НКРЕКП №1943 від 07.11.2016р. у розмірі 1 223,43 грн. за 1 Гкал (з ПДВ), колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017р., із змінами, внесеними згідно із Законом № 2454-VIII від 07.06.2018 (надалі Закон №2189).

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189, із змінами внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020р. (надалі Закон №540) визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., № 47, ст. 514 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017р. встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017р., із змінами внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020р. не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Враховуючи, що до цього часу співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з позивачем, то укладений між сторонами договір №4623 від 01.11.2006р. є чинний та зберігає свою дію, у тому числі щодо визначення тарифів на теплову енергію.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017р., із змінами внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020р. у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.

Згідно з листом Міністерства розвитку громад та територій України №7/10.2/17447-20 від 22.10.2020р. до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом України від 09.11.2017 № 2189-УПІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, як для споживачів багатоквартирних будинків, так і для споживачів приватного сектору, на тих самих умовах. Відповідно, в умовах дії «старих» договорів про надання комунальних послуг, до споживачів застосовуються тарифи, зокрема, на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які встановлювалися уповноваженими органами до 01.05.2019 (до введення в дію Закону). Тарифи на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, які встановлені уповноваженими органами після введення в дію Закону №2189 від 09.11.2017р. (після 01.05.2019р.) можуть застосуватися до споживачів комунальних послуг виключно за умови укладання з ними нових договорів про надання відповідних комунальних послуг за правилами, визначеними Законом.

Разом з тим, зазначене не стосується тарифів на теплову енергію у разі укладення договорів поставки (купівлі-продажу) теплової енергії.

Окрім того, колегія суддів погоджується з викладеним твердженням скаржника про те, що місцевий суд помилково застосував Закон (пункту З Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1060-ІХ від 03.12.2020), який на той час не був прийнятий та доведений (опублікований) в установленому порядку, а отже - не створював жодних прав та обов`язків для учасників правовідносин.

Отже, виходячи з того, що між сторонами у справі не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, а укладено саме договір на постачання теплової енергії, до якого в силу вимог ч.2 ст.712 ЦК України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, посилання відповідача на незаконність застосування позивачем нових тарифів після 01.05.2019р. є помилковими.

Так, умовами п. 6.1 договору №4623 від 01.11.2006р. передбачено, що розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал., діючому на момент укладання договору.

На момент набрання чинності Законом України „Про житлово-комунальні послуги" тарифи на комунальні послуги, які надаються КП „Теплопостачання міста Одеси", який є суб`єктом природної монополії, встановлювались Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - НКРЕКП), згідно вимог Закону України „Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" № 2479-VI від 09.07.2010р. При цьому, чинним законодавством не передбачено будь-яких обмежень або заборони для НКРЕКП встановлювати тарифи на комунальні послуги після 01.05.2019р.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відхилення доводів ОСББ „Хазяїн" про наявність у КП „Теплопостачання міста Одеси" обов`язку застосовувати тарифи, чинні до дати введення Закону України „Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017р. в дію, тобто до 01.05.2019р.

Постанова НКРЕКП №1776 від 14.12.2010р., із змінами, внесеними постановами НКРЕКП №1850 від 30.09.2011р., від 29.05.2014р. №773, втратила чинність на підставі Постанови НКРЕКП від 23.06.2014р. №883, та Постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення КП «Теплопостачання міста Одеси» від 07.11.2016р. №1943, яка набрала чинності з 01.12.2016р., установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1019,52 грн./Гкал (без ПДВ) та 1 223,43 грн. з ПДВ (надалі Постанова НКРЕКП №1943)

Постанова НКРЕКП №1943 втратила чинність 17.01.2020р. на підставі Постанови НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ» від 14.01.2020р. №91, якою установлено КП «Теплопостачання міста Одеси тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1473,04 грн. /Гкал (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 17.03.2020р. №633 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 січня 2020 року № 91» установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1228,91 грн. /Гкал (без ПДВ). Також установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на послугу з постачання теплової енергії для потреб населення з ПДВ на рівні 1474,69 грн./Гкал.

Постановою НКРЕКП від 30.11.2020р. №2258 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 січня 2020 року № 91» установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1511,62 грн./Гкал (без ПДВ), що з ПДВ становить 1813,94 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснений позивачем, тариф, який застосований останнім у грудні 2020р. - квітні 2021р. становить 1813,94 грн. з ПДВ, що відповідає тарифу, встановленому Постановою НКРЕКП від 14.01.2020р. №91, із змінами, внесеними Постановою НКРЕКП від 17.03.2020р. №633 та Постановою НКРЕКП від 30.11.2020р. № 2258.

Застосування тарифу на теплову енергію, яка поставлена відповідачу у грудні -2020р. - квітні 2021р. на рівні 1223,43 грн./Гкал з ПДВ є неможливим, оскільки відповідний тариф встановлено Постановою КРЕКП №1943 від 07.11.2016р., яка втратила чинність 17.01.2020р., про що також зазначено позивачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

За приписами статті 58 Конституції України та частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 3 статті 5 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

В постанові Верховного Суду України від 04.12.2013р. № 6-132цс13 зазначено, що зі змісту частини 3 статті 5 Цивільного кодексу України новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Посилання відповідача на те, що ОСББ «Хазяїн» не перейшло на нові моделі договорів саме через невиконання позивачем обов`язку укладення індивідуальних договорів з співвласниками багатоквартирного будинку колегія суддів відхиляє, адже встановлення обставин щодо виконання/невиконання позивачем обов`язку укладання індивідуальних договорів не входить до предмету доказування у справі, предметом позову в якій є стягнення заборгованості, що виникла у відповідача внаслідок невиконання зобов`язань, встановлених договором на постачання теплової енергії №4623 від 01.11.2006р. При цьому, на час розгляду даної справи відповідний договір на постачання теплової енергії 01.11.2006р є чинним, та не визнаний судом недійсним.

Посилання відповідача на те, що для споживачів, які отримують теплову енергію на індивідуальних договорах про надання послуги з централізованого опалення, тариф не змінився та визначається на підставі інших постанов НКРЕКП, а саме №1171 від 31.03.2015р. в редакції 20.04.2019р. та становить 1229,20 /Гкал з ПДВ, також колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки підставою позову у даній справі є невиконання відповідачем зобов`язань, що виникли на підставі укладеного з позивачем договору на постачання теплової енергії №4623 від 01.11.2006р.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що під час розрахунку вартості спожитої ОСББ „Хазяїн" теплової енергії підлягає застосуванню тариф у розмірі 1229,20 грн/Гкал., встановлений постановою НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015р.

Отже, на підставі поданих позивачем доказів апеляційним судом встановлено, що відповідач не оплачував поставлену позивачем теплову енергію у грудні 2020р. - квітні 2021р. у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 1 293 650,17 грн.

Як вже було зазначено вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСББ „Хазяїн", окрім оплати заборгованості у розмірі 449 990,31 грн., яку визнано позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, в рахунок оплати вартості спожитої теплової енергії також було перераховано на рахунок КП „Теплопостачання міста Одеси" грошові кошти у загальному розмірі 114 953 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №190 від 13.11.2021р., №173 від 29.10.2021р.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо).

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 26.06.2019 у справі №13/51-04.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого суду про відсутність між сторонами предмета спору в частині вимог про стягнення 564 943,31 грн. (449 990,31 грн. + 114 953,00 грн. = 564 943,31 грн.), що є достатньою підставою для закриття провадження у даній частині позовних вимог.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не спростувавши за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування факту невиконання свого договірного обов`язку щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 728 706,86 грн. підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 728 706,86 грн. (1293 650,17 - 564 943,31 = 728706,86) заборгованості за спожиту теплову енергію.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження в межах позовних вимог комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн» про стягнення заборгованості у розмірі 564 943,31 грн. підлягає залишенню без змін, а в іншій частині рішення підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку апеляційну скаргу та позовну заяву було задоволено частково на 74,17 %, тому 74,17 % витрат на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги необхідно покласти на відповідача, а 25,83 % необхідно покласти на позивача.

Позовну заяву було задоволено частково на 56,33%, тому 56,33 % витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви необхідно покласти на відповідача, а 43,67% на позивача.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 в частині закриття провадження в межах позовних вимог комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн» про стягнення заборгованості у розмірі 564 943,31 грн. - залишити без змін.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2118/21 в іншій частині скасувати та прийняти нове рішення.

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн» (65015, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 59-В, корпус 2; ідентифікаційний код 32521523) на користь комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65029, Одеська обл., м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б; ідентифікаційний код 34674102) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 728 706,86 грн. та судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 10 930,60 грн.»

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хазяїн» (65015, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, буд. 59-В, корпус 2; ідентифікаційний код 32521523) на користь комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65029, Одеська обл., м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б; ідентифікаційний код 34674102) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 16 396,90 грн.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документа.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.06.2022.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: С.В. Таран

І.Г. Філінюк