ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. м. Ужгород Справа № 921/58/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю помічника судді, який за дорученням судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Штундер Д.Л.

Розглянув матеріали справи

за позовом керівника Кременецької окружної прокуратури, м. Кременець Тернопільської області в інтересах держави

в особі позивача 1 Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

позивача 2 Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, м. Кременець Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс-груп, м. Ужгород Закарпатської області

про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 256555,91 грн

За участю представників:

від прокуратури не з`явився;

від позивачів не з`явилися;

від відповідача не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Кременецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі позивачів: 1. Західного офісу Держаудитслужби та 2. Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс-груп, про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 256555,91 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено в справі підготовче засідання.

В ході проведення підготовчого провадження Господарським судом Тернопільської області 22 лютого 2022 року постановлено ухвалу про передачу справи № 921/58/22 за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №921/58/22 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2022.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2022 справу №921/58/22 прийнято до провадження, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

Підготовче засідання ухвалою суду від 13.05.2022 призначене на 27.05.2022.

Відповідно до ухвали від 27.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2022.

Прокурор та позивачі в справі не забезпечили участь своїх представників в судовому засіданні 15.06.2022, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. 09 травня 2022 від позивача 2 на електронну адресу суду надійшла заява №01-598/02-20 від 09.05.2022 про розгляд справи за відсутності представника позивача 2 у зв`язку з неможливістю забезпечити його явку через введення на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Позовні вимоги, просить задовольнити в повному обсязі. відповідно до змісту означеної заяви, позивач 1 підтримує в повному обсязі. Також, від представника позивача 1, на поштову адресу суду 30.05.2022 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Західного офісу Держаудитслужби із врахуванням правової позиції щодо поданого позову та за наявними матеріалами.

Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала про відкриття провадження у справі від 12.04.2022, ухвала повідомлення від 13.05.2022 а також ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 27.05.2022 направлялися судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 53.

При цьому, поштові конверти з зазначеними ухвалами суду, якими повідомлялося відповідача про дату, час та місце судових засідань в справі, повернуті до суду відділенням поштового зв`язку без вручення відповідачу з проставлення відмітки про причини не вручення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" за № 755-IV від 15.05.2003, з наступними змінами, (надалі Закон № 755-IV), єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ч. 1 ст. 7 Закону № 755-IV).

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону № 755-IV визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 ГПК України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 11 статті 242 ГПК України визначено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. п. 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 99-2 Правил).

Відповідно до п. п. 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 916/2349/17).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників учасників справи за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція прокурора, позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог Закону України «Про публічні закупівлі» щодо поставки товару (природного газу) згідно договору про закупівлю та постачання природного газу №19-211/28 від 11.02.2019 укладеного між Відповідачем та відділом освіти Кременецької РДА (правонаступник Кременецька РДА.) у т.ч. додаткових угод № 1, 2, 3, 6 до цього договору, у зв`язку із їх невідповідністю вимог ч. 4 ст. 36 України «Про публічні закупівлі». Прокурор вважає нікчемними додаткові угоди № 1 від 19.02.2019, № 2 від 25.02.2019, № 3 від 24.04.2019 та № 6 від 27.11.2019 у зв`язку з підвищенням за та такими додатковими угодами ціни товару, визначеної в договорі про закупівлю, який був укладений за результатами публічних закупівель природного газу.

Заперечення (відзив) відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11 лютого 2019 року між відділом освіти Кременецької районної державної адміністрації (надалі Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальності «Укртранссервіс-груп» (надалі - Постачальник) укладено договір (далі - Договір) про постачання природного газу № 19-211/28 за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ (ДК 021:2015, код 09120000-6 Газове паливо (Природний газ) у договірному обсязі, який відповідно до підпункту 1.1.1 Договору складає 324132 куб. м.

Згідно з п. 10.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання, укладається на строк до 31.12.2019.

Приймання-передача газу, поставленого Постачальником та прийнято Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.4.3 Договору).

Пунктом 2.5 Договору обумовлено, що «Ціна, зазначена в пункті 2.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору, не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору».

Ціна природного газу визначена у п. 2.2. Договору і становить 8830,0 грн. Загальна вартість (ціна) договору встановлена у пункті 2.1 в розмірі 2862085,56 грн (з ПДВ).

У пункті 11.1 Договору сторони визначили, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт, послуг);

6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Platts у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу або таких показників, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю;

8) зміна умов у зв`язку із застосуванням Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII.

Згодом між Постачальником і Споживачем укладено десять додаткових угод до Договору, в тому числі додаткові угоди, якими викладалися в новій редакції пункти Договору в частині, що стосується ціни природного газу, обсягів постачання газу, ціни договору.

Так, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», покликаючись на коливання цін на ринку природного газу за одиницю продукції, додатковою угодою № 1 від 19.02.2019 визначено ціну за 1000 куб. м природного газу в розмірі 9710,0 грн. та договірний обсяг постачання газу в кількості 294,7565 тис. м. куб.

З тієї ж підстави додатковою угодою № 2 від 25.02.2019 визначено ціну за 1000 м. куб. газу в розмірі 10680,0 грн. та зменшено договірний обсяг постачання газу, визначивши його в кількості 267,9855 тис. куб. м.

Додатковою угодою № 3 від 24.04.2019 визначено ціну за 1 000 куб. м газу в розмірі 9 720,0 грн. та договірний обсяг постачання газу в кількості 267,985539325 тис. куб. м. Також цією додатковою угодою зменшено загальну вартість договору до 2 697 924,08 грн.

Додатковою угодою №4 від 19.08.2019 до Договору, враховуючи зміни в Кодексі газотранспортної системи, які вступили з 01.03.2019 згідно з розділами II та IV Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, внесено ряд змін до договору в частині правил постачання природного газу та відповідальності сторін.

Додатковою угодою № 5 від 09.09.2019 визначено ціну за 1 000 куб. м газу в розмірі 8 795,0 грн. та договірний обсяг постачання газу в кількості 267,985539325 тис. куб. м. Також, цією додатковою угодою зменшено загальну вартість договору до 2 545 297,66 грн.

Додатковою угодою № 6 від 27.11.2019 визначено ціну за 1 000 куб. м газу в розмірі 9 250,0 грн. та загальний обсяг постачання газу в кількості 259,8692 куб. м. Ціна договору залишена без змін.

17.12.2019 між Постачальником та Споживачем до Договору укладено додаткову угоду № 7 згідно якої обсяг постачання газу зменшено до 220,757 тис куб. м. а вартість договору - до 2 183 511,54 гривень.

Крім цього, до договору між відділом освіти та ТОВ «Укртранссервіс- груп» укладено Додаткові угоди № 8 від 24.12.2019 та № 9 від 02.01.2020 згідно яких термін дії Договору продовжено на строк достатній для проведення процедури закупівлі в обсязі, що не може перевищувати 20 % ціни Договору (436 702,31 грн) та додаткову угоду № 10 від 14.01.2020 згідно якої суму Договору зменшено на 8270,25 гривень.

На виконання умов Договору відповідно до рахунків та актів приймання - передачі природного газу Постачальником передано, а Споживачем прийнято природний газ в загальному обсязі 266,443 тис. куб. м на загальну суму 2609247,60 грн, а саме:

- в лютому 2019 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №865 від 11.03.2019 - 57,738 тис.м.куб. по ціні 10 680,00 грн (з ПДВ) на суму 616 641,84 грн;

- в березні 2019 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №1265 від 08.04.2019 - 39,246 тис.м.куб. по ціні 10 680,00 грн (з ПДВ) на суму 419 147,28 грн;

- в квітні 2019 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №1673 від 10.05.2019 - 12,688 тис.м.куб. по ціні 9 720,00 грн (з ПДВ) на суму 123 327,36 грн;

- в листопаді 2019 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №4903 від 06.12.2019 - 40,454 тис.м.куб. по ціні 9 250,00 грн (з ПДВ) на суму 374 199,34 грн;

- в грудні 2019 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №5746 від 16.12.2019 - 70,000 тис.м.куб. по ціні 9 250,00 грн (з ПДВ) на суму 647 499,72 грн;

-в січні 2020 року згідно з актом прийому-передачі природного газу №695 від 20.02.2020 - 46,317 тис.м.куб. по ціні 9 250,00 грн (з ПДВ) на суму 428 432,06 гривень.

Встановлено також, що Споживачем здійснено оплату за отриманий природний газ в повному обсязі, на загальну суму 2609247,60 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №732 від 18.03.2019 на суму 67 686,90 грн, №733 від 18.03.2019 на суму 8 397,91 грн, №734 від 18.03.2019 на суму 27 191,58 грн, №743 від 21.03.2019 на суму 168 000,00 грн, №744 від 14.03.2019 на суму 6 920,00 грн, №757 від 28.03.2019 на суму 6 784,28 грн, №826 від 01.04.2019 на суму 306 617,68 грн, №850 від 01.04.2019 на суму 0,01 грн, №869 від 03.04.2019 на суму 25 043,48 грн, №994 від 12.04.2019 на суму 1 520,00 грн, №1165 від 02.05.2019 на суму 5 270,00 грн, №1189 від 06.05.2019 на суму 354 309,66 грн, №1195 від 06.05.2019 на суму 42 220,58 грн, №1196 від 06.05.2019 на суму 15 827,04 грн, №1721 від 18.06.2019 на суму 123 327,36 грн, №3771 від 13.12.2019 на суму 269 414,36 грн, №3773 від 13.12.2019 на суму 68 083,52 грн, №3775 від 13.12.2019 на суму 8 868,09 грн, №3777 від 13.12.2019 на суму 20 553,37 грн, №3779 від 13.12.2019 на суму 7 280,00 грн, №4103 від 24.12.2019 на суму 265 529,32 грн, №3876 від 19.12.2019 на суму 2 080,00 грн, №4111 від 26.12.2019 на суму 379 890,40 грн, №447 від 05.03.2020 на суму 428 432,06 грн).

Стверджуючи про безпідставність та незаконність внесених сторонами в Договір змін в частині збільшення вартості природного газу із зменшенням обсягу постачання та, відповідно, нікчемність внесених в Договір змін відповідно до додаткових угод № 1 від 19.02.2019, № 2 від 25.02.2019, № 3 від 24.04.2019 та №6 від 27.11.2019 до Договору, у зв`язку з їх укладенням з порушенням приписів ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», прокурор просить в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом реституції - стягнути з відповідача зайво сплачені Позивачем 2 грошові кошти за придбаний у лютому 2019 року січні 2020 природний газ в загальній сумі 256555,91 грн.

Означена сума прокурором обрахована як різниця між фактично сплаченою Позивачем 2 вартістю природного газу відповідно до його ціни, яка визначалася відповідно до додаткових угод № 1 від 19.02.2019, № 2 від 25.02.2019, № 3 від 24.04.2019 та №6 від 27.11.2019 до Договору та встановленою Сторонами в Договорі вартістю природного газу (8830,00 грн за 1000 м.куб.), яка повинна була оплачуватися Позивачем 2 на користь Відповідача з врахуванням нікчемності внесених в Договір змін щодо збільшення вартості природного газу.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. З Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю серед іншого є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів і майна у бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі. Державний фінансовий контроль забезпечується орган державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Таким чином, Державна аудиторська служба України, як орган, який здійснює фінансовий контроль, має право при виявлені випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.

Кременецькою окружною прокуратурою у листах від 06.04.2021 № 2573вих21 звернуто увагу Західного офісу Держаудитслужби на те, що ними не використано можливості проведення контрольних заходів планового чи позапланового характеру, як наслідок, не вжито заходів до усунення порушень в межах визначених законодавством повноважень.

Листом від 21.04.2021 № 13-19-13-17/1664-2021 управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області повідомило окружну прокуратуру, що заходи не вживалися у зв`язку з відсутністю правових підстав, і звертатися до суду з позовом не буде. Натомість обставини справи свідчать про наявність таких підстав.

Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави суб`єктом владних повноважень та вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором, адже, відповідно до вимог чинного національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, факт не звернення відповідного суб`єкта владних повноважень, на якого покладено обов`язок захисту інтересів держави, до суду з відповідною позовною заявою, незалежно від наявності чи відсутності коштів на сплату судового збору, свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави таким суб`єктом владних повноважень.

Західний офіс Держаудитслужби визначено одним з позивачів у даному спорі, який своєчасних заходів до виявлення та належних заходів до усунення виявлених у процесі досудового розслідування порушень не вжив, з позовною заявою до суду щодо визнання недійсним, додаткових угод до договору № 19-211/28 від 11.02.2019 у зв`язку з невідповідністю їх вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» не звертався, що призводить до порушення інтересів держави, необхідність захисту яких відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України покладено на органи прокуратури.

Місцеві державні адміністрації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» забезпечують виконання Конституції та законів України, рішень Конституційного Суду України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади; відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 16 цього ж Закону в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за збереженням і раціональним використанням державного майна; станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі.

Відділ освіти Кременецької районної державної адміністрації є структурним підрозділом Кременецької районної державної адміністрації.

Згідно ст. 42 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій здійснюють керівництво галузями управління, несуть відповідальність за їх розвиток. Структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій підзвітні та підконтрольні головам відповідних місцевих державних адміністрацій, а також органам виконавчої влади вищого рівня. Структурні підрозділи районних державних адміністрацій підзвітні та підконтрольні відповідним структурним підрозділам обласної державної адміністрації.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5 розділу І Положення про відділ освіти, яке затверджене розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації від 02.02.2018 № 47, передбачено, що відділ освіти входить до складу Кременецької районної державної адміністрації. Водночас, відділ освіти Кременецької районної державної адміністрації ліквідований, а отже не може виступати стороною у даному спорі.

Відповідно до п. 5 ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Кременецька районна державна адміністрація як орган, що відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, забезпечує виконання відповідного місцевого бюджету, затвердила кошторис на 2019 відділу освіти Кременецької районної державної адміністрації.

Кременецька районна державна адміністрації у своєму листі від 29.04.2021 № 01-591/02-18 зазначила що з 05.05.2021 завершується визначений двомісячний строк для пред`явлення вимог і відділ освіти як юридична особа буде ліквідований. Крім того, Позивачем 2 надано власні рахунки на які мають стягуватися грошові кошти.

Отже, Кременецька районна державна адміністрація має право звертатися до суду за захистом порушених прав та/або охоронюваних законом інтересів, пов`язаних, зокрема, з неправомірним використанням бюджетних коштів.

Згідно листів Кременецької районної державної адміністрації від 29.04.2021 № № 01-591/02-18 та від 20.09.2021 № 01-1218/02-18 Кременецька районна державна адміністрація в силу положень ст. 22 Бюджетного кодексу щодо ДНЗ «КПЛ» здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, виконує інші повноваження.

Однак, у відповідь на запит окружної прокуратури вказаний орган не надав жодної інформації щодо забезпечення контролю за станом здійснення навчальним закладом публічних закупівель та витрачання бюджетних коштів як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Вказане призводить до порушення фінансово-економічних інтересів держави, необхідність захисту яких відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України покладено на органи прокуратури.

Отже, із наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що як Західним офісом Держаудитслужби, так і Кременецькою районною державною адміністрацію не здійснювався захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Щодо спірних правовідносин.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» відділ освіти Кременецької районної державної адміністрації оприлюднив оголошення про проведення відкритих торгів щодо закупівлі природного газу, обсяг закупівлі - 324 132 куб. м., строк поставки визначено до 31 грудня 2019 року.

Переможцем процедури відкритих торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп», згідно з рішенням тендерного комітету Замовника, оформленим протоколом засідання тендерного комітету Замовника від 02.01.2019. Таким чином між Замовником та Переможцем укладено договір про закупівлю та постачання природного газу №19-211/28 від 11.02.2019.

Відповідно до п. 6 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» від 19.09.2019 № 114-ІХ, договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

Таким чином, виконання договору здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб`єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 2 ст. 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Таким чином, в момент підписання сторонами Договору від 11.02.2019 досягнуто згоди щодо предмета закупівлі. Ціна договору відповідає змісту тендерної пропозиції ТОВ «Укртранссервіс-груп» від 27.12.2018. Відповідно до довідки ТОВ «Укртранссервіс-груп» від 27.12.2018 № 401/01, тендерна пропозиція ТОВ «Укртранссервіс-груп» є дійсною протягом 90 днів з дня розкриття тендерних пропозицій.

Як встановлено судом, до Договору №19-211/28 від 11.02.2019 укладено низку додаткових угод.

Надаючи оцінку доводам прокурора про нікчемність додаткових угоду № 1 від 19.02.2019, № 2 від 25.02.2019, № 3 від 24.04.2019 та № 6 від 27.11.2019 як таких, що укладені з порушенням вимог чинного законодавства України про публічні закупівлі, суд зважає на наступне.

Відповідно до підпункту 18 пункту 5 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, усі умови поставки природного газу за договором мають бути справедливими та добре відомими заздалегідь. У будь-якому випадку вся відповідна інформація має бути надана споживачеві до укладення договору.

Споживачу має бути надане належне повідомлення постачальника про намір змінити умови договору постачання природного газу, при цьому споживач має бути повідомлений про його право відмовитись від запропонованих змін. Таке повідомлення має бути надане споживачеві не пізніше ніж за 30 днів до запланованого набрання чинності такими змінами (крім ціни на природний газ, якщо вона встановлюється для постачальника відповідними державними органами). Споживачі мають право відмовитися від договору, якщо вони не приймають нові умови, повідомлені постачальником.

Натомість усі додаткові угоди щодо збільшення ціни за одиницю товару укладені на підставі повідомлення, що надане споживачеві раніше ніж за 30 днів до запланованого набрання чинності такими змінами.

Відповідно до ст. 37 Закону договір про закупівлю є нікчемним у разі, зокрема, його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 та у постанові від 12.02.2020 у справі № 913/166/19

Збільшення ціни закупівлі товару у договорі закупівлі товару сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення за період з дати укладення відповідно основного договору до дати укладення Додаткової угоди №1, від дати укладення Додаткової угоди №1 до дати укладення Додаткової угоди №2, від дати укладення Додаткової угоди №2 до дати укладення Додаткової угоди №3 і так далі.

Підставою внесення змін в Договір відповідно до Додаткових угод №1, 2, 3, 6 до Договору сторонами визначено відповідні експертні висновки Харківської, Черкаської, Житомирської торгово-промислових палат про вартість природного газу.

При цьому, вказані висновки критично оцінюються судом, позаяк такі не містять інформації щодо коливання ціни на природний газ, що за змістом вищенаведених приписів ст. 36 Закону є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. У вказаних документах лише визначено вартість природного газу на конкретну дату та не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення; у них відсутній аналіз вартості ціни газу на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку, відтак наведені документи не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зміни істотних умов договору.

Разом з тим, як вбачається зі змісту Результатів моніторингу функціонування ринку природного газу за І квартал 2019 року, розміщених на веб-сайті НКРЕКП (https://www.nerc. gov.ua/data/filearch/monitoryng/gas/2019/monitoryng_gaz_I-2019.pdf) протягом І кварталу 2019 року (січень-березень) ціни на природний газ на нерегульованому сегменті роздрібного ринку для всіх категорій споживачів показали тенденцію до зниження. Так, на кінець І кварталу 2019 року ціна для бюджетних установ та організацій у порівнянні з початком кварталу у середньому знизилась на 1460 грн/тис. куб. м (14%). Згідно з розміщеним на сайті рис. 3.6 динаміка цін (без урахування тарифів на транспортування та розподіл природного газу та ПДВ) для бюджетних установ та організацій відбувалася наступним чином: за січень 2019 року - 10 330 грн. за тис. куб. м, за лютий - 9 616 грн. за тис. куб. м, за березень - 8 870 грн. за тис. куб. м. Відповідна інформація також відображена у листі НКРЕКП від 18.03.2021 № 3597/16.2.2/7-21.

Динаміка щодо зниження цін на природний газ також підтверджується даними, розміщеними на веб-сайті Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за посиланням (http ://www.naftogaz.com/files/Information/Dynamika-cina-2015-2019-Budget.pdf).

З врахуванням викладеного, при укладенні додаткових угод № 1, 2, до Договору порушено п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме змінено ціну за одиницю товару у сторону збільшення при відсутності відповідного коливання цін такого товару на ринку, внаслідок чого перевищено гранично допустимі обсяги такого збільшення та безпідставно зменшено обсяги закупівлі.

В силу приписів ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, з врахуванням чого, з огляду на встановлену судом нікчемність змін, що внесені до Договору Додатковими угодами №1 та №2, застосуванню між сторонами в спірний період підлягали зазначені в Договорі положення щодо ціни природного газу, обсягів постачання та ціни Договору.

Варто зауважити, що, з урахуванням встановлених судом обставин даної справи, визнання недійсної (нікчемною) будь-якої додаткової угоди, якою змінено ціну, тягне за собою визнання недійсними (нікчемними) всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару тому є похідною від попередніх додаткових угод та вважається є нікчемною, якщо ціна за такою угодою перевищує можливе підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених у статті 36 3акону України Про публічні закупівлі у порівнянні з первісною ціною без врахування змін внесених на підставі нікчемних додаткових угод.

При цьому, як встановлено вище, Додатковою угодою №3 від 24.04.2019 встановлено обсяг постачання природного газу в кількості 267,985539325 тис.м.куб. та встановлено ціну за 1 тис.м.куб. газу, без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України з ПДВ в розмірі 9720,00 грн, а вартість договору визначена в сумі 2697924,08 гривень, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині збільшення ціни закупівлі та, зменшення її обсягу закупівлі та свідчить про нікчемність відповідних змін до Договору, які внесені відповідно до Додаткової угоди №3.

Додатковою угодою № 6 від 27.11.2019 до Договору сторонами визначено ціну за 1000 куб. м природного газу в розмірі 9 250,0 грн.

Згідно з інформацією розміщеною на веб-сайті НКРЕКП результатах моніторингу за 2-4 квартали 2019 року, динаміка цін (без урахування тарифів на транспортування та розподіл природного газу та ПДВ) для бюджетних установ та організацій відбувалася наступним чином: за квітень 2019 року - 8 921 грн. за тис. куб. м, за травень - 9 211 грн. за тис. куб. м, за червень - 8 608 грн. за тис. куб. м.; за липень - 7 251 грн. за тис. куб. м.; за серпень - 7 046 грн. за тис. куб. м.; за вересень - 7 102 грн. за тис. куб. м.; за жовтень - 7 447 грн. за тис. куб. м.; за листопад - 7 507 грн. за тис. куб. м.; за грудень - 7 421 грн. за тис. куб. м. Відтак, впродовж 2019 року ціни на газ зменшувалися.

Отже, додаткова угода № 6 від 27.11.2019 не відповідає п. 2 ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи Закону та Цивільного кодексу України укладені позивачем та відповідачем у даній справі додаткові угоди № 1 від 19.02.2019, № 2 від 25.02.2019, № 3 від 24.04.2019 та № 6 від 27.11.2019 до Договору є нікчемними в силу закону, отже - недійсними.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

В ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК (правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).

Судом встановлено, що сторонами Договору, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, без жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на природний газ, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Договору, укладено Додаткові угоди, згідно яких збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що в результаті укладення нікчемних додаткових угод, відділом освіти зайво сплачено за додатковою угодою № 2 від 25.02.2019 - 179 420,40 грн; за додатковою угодою № 3 від 24.04.2019 - 11 292,32 грн; за додатковою угодою № 6 від 27.11.2019 - 65,843,19 грн., а всього в загальній сумі 256 555,91 грн за придбаний у лютому 2019 року - січня 2020 року природний газ, що підлягає стягненню з ТОВ «Укртранссервіс-груп».

Резюмуючи викладене, суд зауважує, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних додаткових угод унеможливлюють раціональне та ефективне використання державних коштів і створюють загрозу інтересам держави у подальшому. Як наслідок, указане призвело до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу державним інтересам у подальшому. Відтак, суд доходить до висновку, що із відповідача слід стягнути надмірно сплачені кошти за постачання природного газу в сумі 256555,91 гривень.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 76-79 ГПК України визначено таке належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у справі.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням ціни позову в даній справі складає 3848,34 грн

При цьому, встановлено, що при звернені з позовом прокурором сплачено судовий збір в меншому розмірі, а саме 3289,19 грн, з урахуванням чого здійснюючи розподіл судових витрат за результатами розгляду даної справи відповідно до ст. 129 ГПК України, стягненню з Відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає недоплачений прокурором судовий збір в розмірі 559,15 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс-груп (88000, м. Ужгород Закарпатської області, вул. Швабська, 53, ) на користь Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області (47003, м. Кременець Тернопільської області, вул. Шевченка, буд. 56, ) 256555 (двісті п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 91 коп безпідставно отриманих коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс-груп (88000, м. Ужгород Закарпатської області, вул. Швабська, 53, ) на користь Тернопільської обласної прокуратури (46001, м. Тернопіль Тернопільської області, вул. Листопадова, буд. 4, ) 3289 (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 19 коп в повернення судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс-груп (88000, м. Ужгород Закарпатської області, вул. Швабська, 53, ) 559 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 15 коп судового збору в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у Зак.обл/Ужгородська тг/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.,Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA3007493).

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 17 червня 2022 року

Суддя Лучко Р.М.