ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Справа№ 911/4610/15 (911/2111/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Грека Б.М.

Сотнікова С.В.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю учасників процесу:

ОСОБА_1 (особисто);

від ОСОБА_1 - Нечипоренко А.В. - за ордером серія КВ № 018094 від 24.04.2019;

від Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»: Погрібна Т.М. - у відповідності до витягу з ЄДРПОУ;

від ОСОБА_2 - не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) (суддя Янюк О.С., повний текст рішення складено та підписано 29.11.2021)

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: розпорядник майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович

про стягнення грошових коштів

в межах справи № 911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

19.07.2021 ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 /позивач/скаржник) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (надалі - ДП «РЕМ»/відповідач), у відповідності до якої просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку за період з 01.02.2020 по 29.10.2020 у розмірі 174 192,72 грн.

На обгрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що 02.01.2020 останній звільнений з посади заступника начальника відділу охорони праці та пожежної безпеки за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію за віком, однак, у день звільнення ДП «РЕМ» не здійснено повного розрахунку, у зв`язку із чим позивач змушений був звернутись із відповідною позовною заявою до Деснянського районного суду міста Києва.

Так, за результатами розгляду вищевказаної позовної заяви, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі №754/1393/20 позов задоволено частково, зокрема, стягнено з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 щомісячну премію за основні результати господарської діяльності за період жовтень-грудень 2019 року в розмірі 11 912,67 грн та 18 730,37 грн середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені.

Однак, як зазначає позивач, відповідні виплати здійснені відповідачем лише 29.10.2020, а відтак, у ОСОБА_1 наявні підстави для стягнення середнього заробітку за увесь період затримки розрахунку, а саме з 01.02.2020 по 29.10.2020 включно.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) (суддя Янюк О.С., повний текст рішення складено та підписано 29.11.2021) позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Судове рішення прийнято з посиланням на приписи ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 47, 116, 117, 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП), ст. 9 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та мотивоване тим, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, обставинам справи, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) в частині стягнення з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прийняти нове судове рішення в цій частині про повне задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права.

Також, на переконання скаржника, місцевий господарський суд помилково не застосував до встановлених обставин справи приписи ч. 1 ст. 117 КУзПБ, які не передбачають можливості зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку у випадку відсутності спору про розмір таких сум.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

17.02.2022 через управління документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останнє просить суд, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) - без змін.

Арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надав, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/4610/15 (911/2111/21) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: розпорядник майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович про стягнення грошових коштів; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/4610/15 (911/2111/21).

05.01.2022 до Північного апеляційного господарського надійшли матеріали справи № 911/4610/15 (911/2111/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) залишено без руху.

25.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) клопотання ОСОБА_1 задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі №911/4610/15 (911/2111/21); відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) призначено на 02.03.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку з вищевикладеним, для запобігання загрози життю та здоров`ю суддів та учасників судового процесу судове засідання з розгляду справи №911/4610/15 (911/2111/21), призначене на 02.03.2022, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) призначено на 08.06.2022.

Явка представників сторін

08.06.2022 у судове засідання з`явився ОСОБА_1 та його представник, а також представник Державного підприємства «Регіональні електричні мережі».

У судове засідання 08.06.2022 не з`явився арбітражний керуючий Сокольський В.С., про причини нез`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) була надіслана судом апеляційної інстанції на електрону адресу учасників справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Крім того, інформація щодо призначення розгляду справи №911/4610/15 (911/2111/21) на 08.06.2022 була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України.

При цьому колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю ОСОБА_1 , представника скаржника та представника ДП «РЕМ».

Позиції учасників справи

08.06.2022 у судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просили її задовольнити; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) в частині стягнення з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прийняти нове судове рішення в цій частині про повне задоволення позовних вимог.

Представник Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» у судовому засіданні 08.06.2022 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ДП «РЕМ» №1-к від 02.01.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу охорони праці і пожежної безпеки за власним бажанням згідно зі ст. 58 КЗпП, у зв`язку із виходом на пенсію вперше з одноразовою грошовою виплатою у розмірі 3-х посадових окладів (т. 1, а.с. 11).

Слід зазначити, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що ДП «РЕМ» в день звільнення ОСОБА_1 проведено з останнім повний розрахунок у сумі 43 270,95грн, виплативши усі належні йому суми заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки. Даний факт не заперечується позивачем.

Разом з тим, у зв`язку із невиплатою відповідачем премії за період з 01.10.2019 по 31.12.2019 ОСОБА_1 , останній 31.01.2020 звернувся з позовною заявою до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ДП «РЕМ», зокрема, про: визнання незаконними і скасування відповідних пунктів наказів ДП «РЕМ» про ненарахування ОСОБА_1 щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за жовтень-грудень 2019 року; стягнення з ДП «РЕМ», зокрема, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені у розмірі 18 730,37 грн за період з 02.01.2020 по 31.01.2020 та 11 912,67 грн щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за період жовтень-грудень 2019 року (т. 1, а.с. 32-40).

Так, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі №754/1393/20 позовну заяву ОСОБА_1 у вказаній частині задоволено, скасовано відповідні пункти наказів ДП «РЕМ» про ненарахування ОСОБА_1 щомісячної премії за основні результати господарської діяльності за жовтень-грудень 2019 року; стягнуто 18 730,37 грн - середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені та 11 912,67 грн - щомісячної премії за основні результати господарської діяльності. Рішення набрало законної сили 13.06.2020 (т. 1, а.с. 41-51).

На виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі №754/1393/20 ДП «РЕМ» вищевказана сума коштів ОСОБА_1 перераховувалась поступово, останній платіж було здійснено 29.10.2020, що підтверджується відповідною банківською випискою за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (т. 1, а.с. 52-56).

В подальшому, 07.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про постановлення додаткового рішення у справі №754/1393/20, у зв`язку із тим, що судом при постановленні рішення не було стягнуто середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в повному обсязі (стягнуто 18 730,37 грн, а потрібно - 64 619,88 грн).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №754/1393/20 відмовлено у задоволені зазначеної заяви. Підставою для відмови є те, що судом розглянуті усі вимоги, зазначені у позовній заяві. Вирішуючи спір судом задоволено позов в межах заявленої вимоги, а саме у розмірі 18 730,37 грн (т.1, а.с. 50-51).

Таким чином, оскільки відповідний розрахунок ДП «РЕМ» був проведений лише 29.10.2020, позивач звернувся із відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 174 192,72 грн за увесь період, а саме, з 01.02.2020 по 29.10.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення скаржника та його представника, а також представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП передбачено, зокрема, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені ст.116 КЗпП, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі №754/1393/20 встановлено, що ОСОБА_1 незаконно позбавлено премії, відповідно до п.4.13 додатку 5 до діючого Колективного договору «Положення про преміювання працівників ДП «РЕМ» (через нескладання іспиту з ПТЕ. ПБЕЕ, ППБ).

Також, в ухвалі Господарського суду Київської області від 10.10.2019 у справі № 911/4610/15 встановлено, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 936,52 грн.

Отже, враховуючи приписи ст. 75 ГПК України, вище зазначені обставини є такими, що встановлені судом та не потребують повторного доказування.

За таких обставин, зважаючи те, що відповідачем виплачено позивачу відповідні суми лише 29.10.2020, розмір середнього заробітку за увесь період затримки розрахунку, зокрема, з 01.02.2020 по день фактичної виплати - 29.10.2020 становить 174 192,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП, зокрема, передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Слід зазначити, що п. 1 Прикінцевих положень КЗпП встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами та доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України з 12.03.2020 по 31.12.2021 встановлено карантин.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся у визначений законом строк із відповідним позовом до суду.

Разом з тим, відшкодування передбачене ст. 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Водночас, слід врахувати, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. У вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП.

Враховуючи вищевикладене, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП, при цьому слід врахувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Так, судом враховано, що відповідачем у встановленому порядку здійснені належні позивачу не оспорювані виплати при звільненні останнього із посади; рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі №754/1393/20 вже стягнуто з ДП «РЕМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільнені у розмірі 18 730,37 грн; час затримки відповідних виплат та причини (підстави) їх невиплат відповідачем; невиплачена позивачу при звільненні сума коштів складає 11 912,67 грн, а додатково заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 174 192,72 грн, що у свою чергу, в 14 разів перевищує розмір невиплаченої суми; відповідач перебуває в особливому стані, оскільки щодо нього відкрите провадження у справі про банкрутство.

Відтак, з урахуванням очевидної не співмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за обставин цієї справи суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 6 000,00 грн.

Слід вказати, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд належним чином оцінивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Стосовно посилання скаржника про помилковість посилань місцевого господарського суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки висновки викладені у вказаній постанові стосуються застосувань положень норм щодо можливості зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з огляду на обставини, що мають значення для справи та певні критерії.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі №911/4610/15 (911/2111/21) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21), та, відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі № 911/4610/15 (911/2111/21) залишити без змін.

3. Справу № 911/4610/15 (911/2111/21) направити до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 13.06.2022.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Грек

С.В. Сотніков