УХВАЛА

08 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 911/3628/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермой-Кі»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 (колегія суддів: Пашкіна С.А. - головуючий, Сітайло Л.Г., Шаптала Є.Ю.) та рішення Господарського суду Київської області від 21.04.2021 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермой-Кі»

до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометалсервіс»

про витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю: відповідача Лоленко О.А. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермой-Кі» (далі - позивач) звернувшись із позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометалсервіс» (далі - відповідач), уточнивши свої вимоги, просило витребувати у відповідача з чужого незаконного володіння цілісний майновий комплекс - об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вулиця Київська, 2, що складається з промислового корпусу літера «А-1», КНС літера «Б», водонапірних башт літери «В» і «Г», огорожі «N», інженерні та інші комунікації, санітарно - технічні системи та іншу інфраструктуру, що забезпечує можливість використання об`єкту за призначенням, у тому числі систему газопостачання, технічну документацію, повернувши його в натурі позивачу.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно володіє спірним майном, яке належить позивачу, у зв`язку з чим відповідач порушив права власності позивача, тому наявні правові підстави для витребування спірного майна.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Київської області від 21.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021, в позові відмовлено повністю.

2.2 Свої висновки суди мотивували тим, що позивач не подав допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно, а подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки права позивача не порушені.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах, зокрема, Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 11.09.2019 у справі № 761/4771/15-ц, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 20.06.2018 у справі № 820/4146/17, від 18.09.2018 у справі № 823/235/16, від 29.08.2018 у справі № 807/719/15, від 18.04.2018 у справі № 804/1001/16, у постановах Верховного Суду від 30.08.2019 у справі № 914/970/18, від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16 від 04.09.2018 у справі № 823/2042/18, та від 04.04.2018 у справі № 817/1048/17.

4. Мотивувальна частина

4.1 Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.2 У даній справі, судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку, суди розглянули спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, а позов обґрунтовано безпідставністю володіння відповідачем спірним майном, що є підставою для задоволення позову.

4.3 Апеляційний суд встановив, що 23.06.1997 між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Фермой-Кі" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люверс" (підрядник) укладено договір на капітальне будівництво №1, відповідно до умов якого, підрядник зобов`язався побудувати склад з виробництва морозива, на підставі кошторисної документації замовника.

4.4 11.11.1998 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю надано замовнику дозвіл на виконання будівельних робіт № 40/98, а саме: будівельно - монтажні роботи з І-ого пускового комплексу "Фабрики по виробництву морозива, заморожених овочів та ягід у селі Красилівка Броварського району".

4.5 01.07.2002 позивач передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Інкон" свою частку в статутному фонді на об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вул. Київська, 2, та складається з: "А-1" - промислового корпус; "Б" -КНС; "В" - водонапірної башні; "Г" - водонапірної башні, "К" - огорожі, що підтверджується актом приймання - передачі майна, переданого в якості внеску до статутного фонду цього товариства, згідно з установчим договором (у новій редакції) від 08.06.2002.

4.6 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкон" було реорганізовано шляхом перетворення у Закрите акціонерне товариство "Інкон" (далі - ЗАТ «Інкон»), до якого перейшли всі права та обов`язки товариства з обмеженою відповідальністю "Інкон".

4.7 Рішенням Господарського Київської області від 09.08.2006 у справі № 278/20-06, яке набрало законної сили, визнано право власності ЗАТ "Інкон" на об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вул. Київська, 2, та складається з: "А-1" - промислового корпус; "Б" -КНС; "В" - водонапірної башні; "Г" - водонапірної башні, "К" - огорожі; зобов`язано державне комунальне підприємство Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації здійснити у встановленому законом порядку реєстрацію права власності ЗАТ «Інкон» на вищевказаний об`єкт.

4.8 21.12.2006 між ЗАТ «Інкон» та Закритим акціонерним товариством «Ерлан» (покупець) був укладений договір купівлі - продажу комплексу (незавершеного будівництва), відповідно до умов якого та на підставі акта приймання - передачі, покупець придбав об`єкт незавершеного будівництва, що складається з: промислового корпусу - позначеного на плані літерою "А-1"; КНС- позначеного на плані літерою "Б"; водонапірної башні - позначеного на плані літерою "В"; водонапірної башні - позначеного на плані літерою "Г"; огорожі - позначеного на плані літерою "№", які знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вул. Київська, 2 (далі - нерухоме майно).

4.9 17.12.2008 між Закритим акціонерним товариством "Ерлан" та Закритим акціонерним товариством "Дніпрометалсервіс", назву якого було змінено на відповідача, був укладений договір купівлі - продажу, відповідно до умов якого та згідно з актом приймання - передачі, Закрите акціонерне товариство "Дніпрометалсервіс" придбало у власність нерухоме майно, до складу якого включаються також будь-які інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та інша інфраструктура, що забезпечує можливість використання об`єкту за призначенням, у тому числі система газопостачання, які знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка, вул. Київська, 2.

4.10 Також встановлено, що право власності відповідача на спірне майно підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 6846885 від 17.12.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21943028 від 20.02.2009 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177836375 від 16.08.2019.

4.11 Крім того встановлено, що відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

4.12 Враховуючи викладені обставини суди обох інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з посиланням на те, що позивач не подав допустимих доказів, які б підтверджували його право власності на спірне майно.

4.13 У касаційній скарзі скаржник як підставу для касаційного оскарження зазначає, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

4.14 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 ухвалена у спорі про визнання неправомірним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта та витребування земельної ділянки. У наведеній справі вирішувалось питання про правомірність набуття у власність фізичною особою земельної ділянки лісового фонду та витребування цієї земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання неправомірним і скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на землю є неефективним способом захисту порушеного права позивача, як спірної земельної ділянки і вказала, що у даному випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

4.15 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі № 761/4771/15-ц, погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову та визнання майнових прав за позивачем на об`єкт інвестування, оскільки встановлено, що будинок закінчений будівництвом і введений в експлуатацію, позивач виконав свої договірні зобов`язання, а саме повністю оплатив вартість об`єкта будівництва, тобто вчинив дії спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, а відповідач заперечує та не визнає таких прав позивача.

4.16 У справі № 911/3681/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019) суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо застосування положень статті 261 Цивільного кодексу України та зазначив, що суд апеляційної інстанції встановив, що право власності держави на земельну ділянку, яка була об`єктом позовних вимог, було порушено в момент її вибуття з володіння держави у комунальну власність, тому початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист порушеного права, пов`язується з моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. У зазначеній справі було встановлено, що позовна давність сплинула до звернення прокурора з позовом. Крім того, у наведеній справі встановлено, що прокурор теж не довів суду того факту, що він не міг дізнатися про порушення права власності держави на спірний об`єкт позовних вимог (земельну ділянку) раніше, ніж держава в особі уповноважених органів.

4.17 У справі № 914/3224/16 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019) мотивуючи рішення, суди дійшли висновку про наявність підстав для витребування спірного майна на підставі статті 388 Цивільного кодексу України, проте відмовили в позові на підставі статей 256, 261 Цивільного кодексу України. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду у справі № 914/3224/16 дійшла висновків, що порушення прав позивача було предметом судового розгляду в іншій справі № 31/89, то позивачу було відомо про таке порушення ще на час звернення позивача з позовом у зазначеній справі. Суд зазначив, що порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

4.18 У справі № 914/970/18 (постанова Верховного Суду від 30.08.2019), суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на це майно. При цьому судом касаційної інстанції враховано встановлені судами попередніх інстанцій обставини укладення первісним власником цього майна мирової угоди про передачу зазначеного майна, яка в подальшому була скасована; укладення згодом низки договорів купівлі-продажу спірного майна та права вимоги (витребування) цього майна; обставини демонтажу частини спірного майна, а тому суд виходив з недоведеності позивачем права власності саме на спірне майно.

4.19 У справі № 922/2589/19 (постанова Верховного Суду від 23.06.2020) суди встановили, що відповідач на відведеній йому органом місцевого самоврядування земельній ділянці, здійснив самочинне будівництво навісів, які не були прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку, а державний реєстратор за відсутності документа про прийняття їх в експлуатацію здійснив реєстрацію права власності на самочинно збудовані об`єкти. Орган місцевого самоврядування у цій справі посилався на те, що його позбавили права здійснювати заходи державного архітектурно - будівельного контролю щодо спірних самочинно збудованих об`єктів, а також на те, що реєстрацією речового права на самочинне будівництво порушено його права, як власника земельної ділянки, переданої в оренду.

4.20 Предметом спору у справі № 910/10987/18 (постанова Верховного Суду від 24.01.2020) були вимоги банку про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Спірним у цій справі було питання щодо наявності у відповідача права власності на іпотечне майно, а також різниці між відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та чинними, нескасованими правовстановлюючими документами. Висновки Верховного Суду у наведеній постанові стосувалися недослідження судами всіх обставин справи, встановлення яких має вирішальне значення для правильного вирішення спору.

4.21 У постанові Верховного Суд від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16 викладено висновок про те, що позивачем не доведено виникнення права власності на спірні підвальні приміщення, а відповідно не обґрунтовано та не доведено порушення його прав та інтересів, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність у позивача матеріально-правових підстав заявляти про порушення права власності та відсутність підстав завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання.

4.22 У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 820/4146/17 суд касаційної інстанції погодився із висновком Харківського апеляційного адміністративного суду про закриття провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважаючи обґрунтованим висновок апеляційного адміністративного суду що спірні правовідносини мають приватноправовий характер.

4.23 У справі № 823/235/16 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018) судами розглянуто спір про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за Товариством права власності на квартиру, зобов`язання цього ж нотаріуса виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на цю квартиру за Товариством та поновити відомості про попереднього власника квартири і Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим. Аналогічного правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла і у справі № 807/719/15 (постанова від 29.08.2018).

4.24 У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 804/1001/16 вказано, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена категорія спорів про визнання протиправним та скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 157 КАС.

4.25 Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/18, та від 04.04.2018 у справі № 817/1048/17 безпідставні, оскільки такі постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні і до касаційної скарги їх копій не додано.

4.26 Доводи скаржника, що стали підставою для відкриття касаційної провадження, не підтвердилися, оскільки висновки щодо застосування норм права у наведених скаржником постановах Верховного Суду стосуються правовідносин, які не є подібними.

4.27 Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.28 Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження, а відповідно і на касаційний перегляд судових рішень, в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу виходячи із наведених вище конкретних норм ГПК України. Суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав виходячи із доводів скаржника, викладених у касаційній скарзі, для перегляду у касаційному порядку судових рішень.

4.29 За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.30 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермой-Кі» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у справі № 911/3628/20, закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич