УХВАЛА

13 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 924/95/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Уркевича В.Ю., Краснова Є.В.

за касаційною скаргою першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2022

за позовом керівника Кам`янець - Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРК",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарус - Інвест",

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Еко-Граунд",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Державного підприємства "Староушицьке",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про витребування земельної ділянки, скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2022 відкрито касаційне провадження у справі № 924/95/20 та призначено її до розгляду.

Під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 11.01.2022 справу № 923/199/21 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на необхідність відступу від висновку викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.12.2021 у справі 488/6719/14-ц (провадження № 61-4899св19) в частині щодо покладення судових витрат щодо сплати судового збору на прокурора, у випадку відмови у задоволенні позову прокурора, який звернувся до суду в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, оскільки прокурор відповідно до положень частини 5 статті 53 ГПК України і частини 5 статті 56 ЦПК України не є позивачем.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 справу № 923/199/21 було прийнято до розгляду.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Також, згідно з пунктом 6 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Таким чином, призначенням Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, виходячи із конкретних обставин даної справи суд касаційної інстанції вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 923/199/21.

Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 924/95/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 923/199/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді В.Ю. Уркевич

Є.В. Краснов