ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/6753/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 у справі

за позовом Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства "Альфа-банк", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Державного підприємства "Сетам", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Парадай-З", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Корп", 4) ОСОБА_1 , 5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтек", 6) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича, 7) Міністерства юстиції України, 8) Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аванпост", 9) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Юнівес", про зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

позивача - Романюк Х. П., Саєнко Ю. М.,

відповідача - не з`явилися,

третьої особи 1 - не з`явилися,

третьої особи 2 - не з`явилися,

третьої особи 3 - Комірний О. О.,

третьої особи 4 - не з`явилися,

третьої особи 5 - не з`явилися,

третьої особи 6 - не з`явилися,

третьої особи 7 - не з`явилися,

третьої особи 8 - не з`явилися,

третьої особи 9 - не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2020 року Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма "Т.М.М.") звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", який є правонаступником АТ "Укрсоцбанк" (далі - АТ "Альфа-Банк" або банк), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Державного підприємства "Сетам" (далі - ДП "Сетам"), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Парадай-3" (далі - ТОВ "Парадай-3"), 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Корп" (далі - ТОВ "Бест Корп"), 4) ОСОБА_1 , 5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелтек" (далі - ТОВ "Ріелтек"), 6) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О., 7) Міністерства юстиції України, 8) Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аванпост" (далі - АТ "Аванпост"), 9) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Юнівес" (далі - ТОВ "Юнівес"), про:

- визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 7860, вчиненого 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О.;

- визнання недійсними результатів прилюдних торгів, які відбулися 30.11.2018 та оформлені протоколами електронних торгів №№ 373131, 373132, 373136, 373137 ДП "Сетам";

- визнання недійсними актів про реалізацію предмета іпотеки від 11.12.2018 № 55614244, від 08.02.2019 № 55614244/14, від 12.02.2019 № 55614244/14, від 25.01.2019 № 55614244/14, виданих за результатами торгів;

- визнання недійсними свідоцтв про право власності, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потаповим Михайлом Юрійовичем й оформлених 11.12.2018 та 26.02.2019 за №№ 70, 327 відповідно; свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, оформленого 18.02.2019 за № 210; свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитянським Володимиром Анатолійовичем, оформленого 25.01.2019 за № 66;

- скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Парадай-3" на групу приміщень № 153 (номер запису про право власності 30457679) загальною площею 960,7 кв. м та нежитлове приміщення № 145 (номер запису про право власності 29393037) загальною площею 1 137,8 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А;

- скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Бест-Корп" на групу приміщень № 151 (номер запису про право власності 30561219) загальною площею 688,90 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А;

- скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Ріелтек" на нежитлове приміщення № 145 (номер запису про право власності/довірчої власності 31850333) загальною площею 1 137,80 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А;

- скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення НОМЕР_1 (номер запису про право власності 30364136) загальною площею 1 206 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинності записів про право власності Фірми "Т.М.М." на нерухоме майно:

- від 27.05.2014 за № 5802058, здійсненого на підставі рішення від 27.05.2014 № 13351277 (група приміщень № 151);

- від 27.05.2014 за № 5803629, здійсненого на підставі рішення від 27.05.2014 № 13354892 (група приміщень № 153);

- від 15.04.2013 за № 990966, здійсненого на підставі рішення від 20.05.2013 № 2416392 (нежитлове приміщення № 145);

- від 15.04.2013 за № 992086, здійсненого на підставі рішення від 20.05.2013 № 2419702 (нежитлове приміщення НОМЕР_1).

2. На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки банк пропустив строк на звернення за його вчиненням, а зазначена у ньому сума заборгованості не є безспірною, не відповідає дійсному розміру заборгованості і є завищеною. Вважає, що у виконавчої служби відсутні підстави для виконання такого виконавчого напису та передачі нерухомого майна на примусову реалізацію. Стверджує, що торги, проведені на підставі цього виконавчого напису та без необхідного обсягу прав і повноважень у виконавчої служби, є недійсними. Тому сторони зобов`язані повернути одне одному те, що набули за недійсним правочином, а документи і реєстраційні записи, видані/здійснені на підставі недійсного правочину, підлягають скасуванню, а отже, існують підстави для скасування свідоцтва про право власності та реєстраційних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а записи про право власності позивача на нерухоме майно підлягають відновленню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 04.03.2004 Акціонерний комерційний банк "ХФБ Банк Україна" (згодом правонаступник АТ "Альфа-Банк") та Фірма "Т.М.М." (позичальник) уклали кредитний договір № 252-СВ зі змінами, згідно з яким банк надав позичальнику кредит з метою фінансування його обігових коштів, а саме на придбання будівельних матеріалів, обладнання, запасних частин, інструментів, оплату підрядних і субпідрядних будівельно-монтажних робіт/послуг, а також на інші цілі (в тому числі інвестиційного характеру), попередньо погоджені з банком.

4. 19.01.2006 у забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та Фірмою "Т.М.М." (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, який 27.05.2014 викладений у новій редакції, за змістом якого останньою у забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором передано банку приміщення в першочергову іпотеку з найвищим пріоритетом обтяження вартістю 125 217 504,30 грн, а саме:

- нежитлове приміщення НОМЕР_1, загальною площею 1 206 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення № 145 загальною площею 1 137,80 кв. м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А;

- групу приміщень № 151 загальною площею 688,90 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А;

- групу приміщень № 153 загальною площею 960,70 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49-А.

5. Сторони також укладали додаткові угоди до кредитного договору № 252-СВ, якими банк та позичальник змінювали раніше досягнуті домовленості в межах цього кредитного договору.

6. 30.03.2007 позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 26 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004, відповідно до змісту якої сторони вирішили викласти кредитний договір у новій редакції.

7. 27.06.2013 сторонами укладено додаткову угоду № 44, згідно з якою сторони встановили новий графік погашення кредиту до 30.07.2013.

8. У додатковій угоді № 46 від 16.12.2013 до кредитного договору № 252-СВ (у новій редакції від 30.03.2007) сторони погодили, що банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію із загальною сумою фінансування 15 376 721 євро з можливістю отримати в євро та з терміном фінансування до 31.01.2014.

9. 29.04.2014 позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 47 до кредитного договору № 252-СВ (у новій редакції від 30.03.2007), якою викладено умови кредитного договору у новій редакції, що викладена в додатку до цієї додаткової угоди.

10. 30.09.2016 позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 48 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004 (у редакції від 29.04.2014), якою змінено умови кредитного договору щодо графіка погашення кредиту, процентного періоду та процентної ставки. Позичальник зобов`язався погасити частину заборгованості у розмірі 1 125 000 євро за тілом кредиту в строк до 30.09.2017, а кінцевий термін кредитування визначено до 31.03.2021.

11. Однак позичальник у строк до 30.09.2017 частину заборгованості за кредитом не погасив, у зв`язку з чим 30.10.2017 АТ "Укрсоцбанк" звернулося до Фірми "Т.М.М." з листом від 30.10.2017 № 02-09/68-14744 про повне дострокове погашення заборгованості. Ця вимога отримана позичальником 31.10.2017 і не задоволена.

12. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором повністю не виконані, то ПАТ "Укрсоцбанк" 20.12.2017 звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. за вчиненням виконавчого напису, який зроблено 20.12.2017 за № 7860. У цьому виконавчому написі зазначений строк, за яким проводиться стягнення з 31.10. по 13.11.2017. Також звернуто стягнення на нерухоме майно Фірми "Т.М.М." на користь ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі договору іпотеки від 19.01.2006, а саме на: нежитлові приміщення НОМЕР_1 загальною площею 1206 кв. м, № 145 загальною площею 1137,80 кв. м, № 151 загальною площею 688,90 кв. м та № 153 загальною площею 960,70 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

13. 23.01.2018 державний виконавець відкрив виконавче провадження та прийняв постанову № 55614244.

14. 30.11.2018 це майно виставлено ДП "Сетам" на електронні торги, переможцем яких визнано ТОВ "Парадай-3", ТОВ "Бест Корп" та ОСОБА_1 , про що свідчать протоколи №№ 373137, 373132, 373136, 373131.

15. За результатами цих електронних торгів ТОВ "Парадай-3" отримало акти про реалізацію предмета іпотеки від 11.12.2018 № 55614244 та від 08.02.2019 № 55614244/14; ТОВ "Бест Корп" отримало акт про реалізацію предмета іпотеки від 12.02.2019 № 55614244/14; ОСОБА_1 отримав акт про реалізацію предмета іпотеки від 25.01.2019 № 55614244/14.

16. 11.12.2018, 26.02.2019, 18.02.2019 та 25.01.2019 ТОВ "Парадай-3", ТОВ "Бест Корп" та ОСОБА_1 отримали свідоцтва про реєстрацію права власності на ці приміщення, зареєстровані за №№ 70, 327, 210 та 66 приватними нотаріусами Київського міського нотаріального округу Потаповим М. Ю., ОСОБА_2 та Ракитянським В. А. відповідно.

17. 04.06.2019 ТОВ "Парадай-3" відчужило приміщення іншим особам.

Короткий зміст судових рішень

18. 23.04.2021 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021, про відмову у задоволенні позову на тій підставі, що спірний виконавчий напис вчинено в рахунок часткового погашення заборгованості, виключно за тілом кредиту, а не за відсотками, відповідач здійснював погашення заборгованості за договором відповідно до умов кредитного договору в редакції додаткової угоди № 48. Ураховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/1580/18, суди встановили, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості, визначена у виконавчому написі, була безспірною.

19. Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору у редакції додаткової угоди № 47 банк відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит із загальною сумою кредиту 15 376 721 євро та з терміном кредиту до 31.03.2021 (включно). Ця угода спрямована на реструктуризацію боргу позивача перед відповідачем і умови додаткових угод № № 47, 48 вже досліджувалися судами раніше в межах господарських справ № 910/7933/16 та № 910/8143/16.

20. Сторони також уклали додаткову угоду № 48 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004, в якій встановили новий графік повернення кредиту (тіла та процентів) до 31.03.2021, виклавши його у пункті 4 цієї додаткової угоди. У пункті 3 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 48 сторони домовились, що строк кредитування, визначений в п. 1.1 кредитного договору, не змінюється. Кредит повинен бути повністю повернутий банку в строк не пізніше 31.03.2021.

21. Ураховуючи викладену у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/1580/18 правову позицію, суди дійшли висновку, що за умовами додаткової угоди № 48 Фірма "Т.М.М." зобов`язана була повернути частину кредиту в розмірі 1 125 000 євро в строк до 30.09.2017 й у зв`язку з простроченням боржника банк набув право на дострокове повернення кредиту, яким скористався, надіславши боржнику 30.10.2017 вимогу про повне дострокове погашення боргу.

22. Тому обставини щодо законності оскаржуваного виконавчого напису, дотримання банком строків звернення за отриманням виконавчого напису, безспірності вимог банку на дату звернення за виконавчим написом, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О., встановлені у справі № 910/1580/18, в якій брали участь і Фірма "Т.М.М.", і AT "Укрсоцбанк", правонаступником якого є AT "Альфа Банк", і приватний нотаріус Осипенко Д. О., та не потребують повторного доказуванню у цій справі.

23. Поряд з цим судами попередніх інстанцій також залишені без задоволення позовні вимоги про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, актів про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно та вимоги про скасування державної реєстрації права власності щодо спірного майна, державної реєстрації іпотеки на нерухоме майно та державної реєстрації обтяжень нежитлових приміщень та відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинності запису про право власності позивача на нерухоме майно, які є похідними вимогами від основної про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 7862, вчиненого 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

24. Фірма "Т.М.М." звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

25. Підставою касаційного оскарження Фірма "Т.М.М." визначила пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, перелік яких наведений у касаційній скарзі.

26. Скаржник також зазначає про те, що суди не надали оцінки усім доказам, які впливають на вирішення спору, оскільки:

- суди не звернули увагу на те, що додаткова угода від 29.04.2014 № 47 укладена майже через три місяці після спливу встановленого додатковою угодою № 46 строку кредитування, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про зміну цих строків виконання зобов`язання додатковими угодами №№ 47, 48, оскільки така угода не може змінювати порядок обчислення, перебігу та визначати момент закінчення строків, які станом на момент її укладення закінчилися;

- помилковим вважає висновок судів про те, що положення пункту 11.11 кредитного договору визначають строк дії, оскільки суди не дослідили всіх умов договору від 03.04.2004 № 252-СВ у редакції додаткової угоди від 30.03.2007 № 26 зі змінами. Вважає, що момент виникнення зобов`язання з повернення усієї суми кредиту збігається з моментом закінчення строку дії договору, виходячи з наявності у позичальника обов`язку виконати свої зобов`язання саме в межах фінансування, тому стверджує, що визначальне значення для встановлення моменту виникнення у позичальника обов`язку з повернення усієї суми кредиту має саме припинення строку кредитування;

- вважає недоцільним посилання судів на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі № 910/7933/16 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/8143/16 на тій підставі, що у межах цих справ не досліджувалися положення додаткових угод №№ 47, 48 і жодні обставини з цього приводу не встановлювалися;

- вважає, що подією, яка має юридичне значення, є закінчення встановленого сторонами в додатковій угоді від 16.12.2013 № 46 строку фінансування (кредитування) - 31.01.2014;

- стверджує, що порядок повернення вже отриманих часток коштів, а також відповідальність за їх несвоєчасне повернення передбачений виключно умовами кредитного договору в редакції від 30.03.2007 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 16.12.2013 № 46;

- наполягає на тому, що з огляду на закінчення 31.01.2014 строку фінансування (кредитування), право вимоги за кредитним договором у банку виникло 01.02.2014, а тому банк мав право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису лише в межах визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат» строку;

- відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов кредитного договору в редакції від 30.03.2007 зі змінами, внесеними додатковою угодою від 16.12.2013 № 46, у відповідача припинилося право нараховувати та стягувати відсотки за цим кредитним договором із закінченням терміну фінансування (кредитування);

- усі суми, стягнуті відповідачем з позивача (2 439 988,18 євро) після закінчення строку фінансування (кредитування) та до вчинення спірного виконавчого напису, мали зараховуватися в погашення суми заборгованості по тілу кредиту;

- станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису сума заборгованості за кредитним договором № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 була меншою, ніж заявлена відповідачем у розрахунку, та на яку вчинено виконавчий напис, оскільки зазначена без урахування стягнутих з позивача 2 439 988,18 євро, тому не була безспірною.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

27. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Бест-Корп" вважає себе добросовісним набувачем нерухомого майна, а судові рішення попередніх інстанцій - обґрунтованими. Свої заперечення на касаційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем та відповідачем підписано загалом сорок дев`ять додаткових угод до кредитного договору від 04.03.2004 № 252-СВ, кожна з яких є дійсним правочином.

28. Після додаткової угоди від 16.12.2013 № 46 між ними підписано ще декілька додаткових угод від 29.04.2014 № 47 та від 30.09.2016 № 48, в яких сторони передбачили, зокрема: суму заборгованості позивача за тілом кредиту у розмірі 14 857 932,43 євро, графік погашення заборгованості (зокрема позивач мав зобов`язання погасити частину заборгованості у строк до 30.09.2017) і строк кредитування та повернення кредиту до 31.03.2021. Додаткові угоди №№ 47, 48, як і всі інші додаткові угоди, укладені з метою реструктуризації боргу позивача за кредитним договором, а не рефінансування, як указував останній.

29. Вважає безпідставними посилання позивача виключно на додаткові угоди від 30.03.2007 № 26, від 27.06.2013 № 44 та від 16.12.2013 № 46 як на остаточний текст кредитного договору, оскільки вони не відображають наступних змін умов кредитного договору.

30. Стосовно подібності правовідносин у справі, що переглядається, зі справою, на яку послався скаржник у касаційній скарзі № 444/9519/12, зазначив, що у ній судами встановлено факт отримання відповідачем кредиту на термін до 03.06.2008, тоді як зміни до кредитного договору на відміну від справи, що розглядається, не вносилися. Тому стверджує, що вибіркове посилання позивача на закінчення строку кредитування 31.01.2014, який визначений в додатковій угоді № 46, а не на термін 31.03.2021 як визначено в додаткових угодах №№ 47 та 48, не може бути обґрунтоване висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9512/12, в якій сторонами не змінювався строк кредитування.

31. Міністерство юстиції України та ДП «Сетам» у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін, вважаючи, що оспорюваний виконавчий напис як основна позовна вимога повністю відповідає вимогам закону, тому і похідні від неї інші позовні вимоги також є законними.

32. ТОВ "Парадай-3" та АТ "Альфа-Банк" у відзивах на касаційну скаргу просять залишити її без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважають, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися. Відповідач, зокрема, стверджує, що позивач помилково ототожнив поняття «термін фінансування» та «строк дії договору». Зазначив, що сторони договору окремо визначили у розділі 11 договору, що договір діє до повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому немає підстав вважати, що строк дії договору закінчився разом із строком фінансування - 31.01.2014. Послався також на пункти 1.3, 2.1, 2.2 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 47 і наголосив, що, починаючи з 29.04.2014 надання кредиту банком не здійснюється, а тому цю додаткову угоду № 47 слід розцінювати як додаткову угоду, укладену з метою реструктуризації заборгованості, а не окремий договір. Крім того, відповідач зауважив, що обставини щодо кредитного договору та додаткових угод № № 47, 48 вже встановлені у справах № 910/7933/16 та № 910/8143/16 і в силу положень частини четвертої статті 75 ГПК України є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню. У межах справи № 910/1580/18 судами також досліджувалися умови договору в його останній редакції, а тому висновки, зроблені у цій справі, є актуальними.

33. ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких просить касаційне провадження за касаційною скаргою Фірми "Т.М.М." у цій справі закрити внаслідок того, що наведені останньою підстави касаційного оскарження не підтвердилися і правовідносини у визначених скаржником справах не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається.

34. Письмові клопотання АТ "Альфа-Банк", ТОВ "Парадай-З" та ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, а також усне клопотання з цього ж приводу представника ТОВ "Бест Корп" відхилені колегією суддів у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати на підставі частини четвертої статті 233 ГПК України з наведенням мотивів такого відхилення, що зафіксовано за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із вимогами статті 222 цього ж Кодексу.

Позиція Верховного Суду

35. У зв`язку із Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, введенням в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України розгляд справи з об`єктивних причин, які не залежали від Верховного Суду, здійснено у межах розумного строку.

36. Предметом спору у цій справі є виконавчий напис нотаріуса, за вчиненням якого звернувся відповідач з пропуском, на думку позивача, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» строку. Крім того, позивач наполягав на тому, що сума заборгованості, вказана в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірною.

37. Як зазначено раніше, в основу оскаржуваних судових рішень покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність доказів щодо пропуску банком строку для звернення до нотаріуса. Суди також зазначили про непідтвердження позивачем тих обставин, що сума його заборгованості перед банком за кредитним договором станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, що заявлена до стягнення.

38. Верховний Суд у контексті доводів касаційної скарги, визначених у пунктах 24-26 цієї постанови, вважає, що суди попередніх інстанцій не з`ясували в повному обсязі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору з огляду на таке.

39. Як указано раніше, сторони шляхом укладення додаткової угоди від 16.12.2013 № 46 змінили пункт 1.1 кредитного договору від 04.03.2004 № 252-СВ, домовившись про те, що банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію із загальною сумою фінансування 15 376 721 євро з можливістю отримувати в євро і з терміном фінансування до 31.01.2014.

40. Згодом 29.04.2014 між ними ж до цього ж кредитного договору укладено додаткову угоду № 47, у пункті 1.1 якої передбачено, що банк надає позичальнику кредит у загальній сумі 15 376 721 євро з можливістю отримувати в євро і з терміном кредиту до 31.03.2021 (включно), а в пункті 1.3. цієї ж додаткової угоди встановили, що сума заборгованості за кредитом станом на 29.04.2014 становить15 376 721 євро.

41. Надання кредитних коштів банком здійснювалося відповідно до умов, передбачених положеннями договору, що діяли на момент видачі. Починаючи з 29.04.2014, надання кредиту банком не здійснюватиметься (пункти 2.1 та 2.2 договору). У пункті 3.2 додаткової угоди № 47 погоджено графік погашення суми кредиту.

42. Згодом 30.09.2016 ці ж сторони уклали додаткову угоду № 48 до кредитного договору, в якій погодили новий графік повернення кредиту (тіла та процентів). До того ж у пункті 2 цієї угоди підтвердили, що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором становить 15 599 248,20 євро, що включає прострочену заборгованість з повернення отриманого кредиту в сумі 14 857 932,43 євро та проценти в сумі 741 315,77 євро.

43. Отже, умовами кредитного договору зі змінами, внесеними додатковою угодою від 16.12.2013 № 46, сторони не визначили строку дії договору, а погодили строк фінансування (кредитування), терміни закінчення фінансування (кредитування), а також терміни виконання зобов`язань позичальника з повернення кредитних коштів (які не повернуті у строки, визначені договором) - до повного виконання зобов`язань. Разом з тим положеннями договору передбачено, що договір зберігає силу до повного виконання позичальником своїх зобов`язань, що не впливає на строк фінансування та визначення моменту виникнення зобов`язання позичальника повернути всю суму кредиту, який збігається з моментом закінчення строку дії договору, виходячи з наявності у позичальника обов`язку виконати свої зобов`язання в межах строку фінансування.

44. Тому передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що, враховуючи додаткову угоду № 48, кінцевий термін користування кредитом мав сплинути 31.03.2021, а обов`язком позивача було погашення частини заборгованості за тілом кредиту до 30.09.2017.

45. Із урахуванням цього судам слід перевірити посилання скаржника стосовно необхідності дотримання строку виконання ним обов`язків за кредитним договором, визначеного додатковою угодою № 44, в межах строку дії кредитного договору, тобто до 31.01.2014 з урахуванням додаткової угоди № 46 і відповідно встановити термін настання у банку права на звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який, за твердженням Фірми "Т.М.М.", виник з 01.02.2014 і тривав по 01.02.2015.

46. Оскільки сторони уклали додаткову угоду № 47 лише 29.04.2014, тобто майже через три місяці після спливу (закінчення) строку дії договору, то необхідно встановити який строк є визначальним для моменту виникнення у позичальника обов`язку з повернення усієї суми кредиту, а отже, і моменту, з якого слід відраховувати строк на звернення із заявою для вчинення виконавчого напису.

47. Відповідно до частини першої статті 253 та частини першої статті 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

48. Момент укладення договору передбачений у статті 640 цього ж Кодексу і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

49. За загальним правилом, за змістом частини другої статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення та не застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

50. Згідно зі статтями 526, 610, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

51. З урахуванням цього колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що шляхом підписання 29.04.2014 додаткової угоди № 47 сторони встановили нові строки виконання зобов`язань за кредитним договором.

52. У цьому контексті судам слід перевірити твердження скаржника про те, що закінчення 31.01.2014 установленого кредитним договором зі змінами, внесеними додатковою угодою від 16.12.2013 № 46, терміну фінансування, є моментом настання строку виконання зобов`язань за цим договором.

53. Задля цього судам належить проаналізувати умови кредитного договору зі змінами, внесеними додатковою угодою № 46, та визначити дату виникнення у позивача обов`язку повернення всієї заборгованості за кредитним договором.

54. До того ж відповідач не заперечував факту нарахування та стягнення з Фірми "Т.М.М." грошових коштів в сумі 2 439 988,18 євро на погашення процентів за кредитним договором в період з 31.01.2014 по 15.02.2017, та зазначив, що таке стягнення відбувалось відповідно до умов пункту 6.4. кредитного договору в редакції від 29.04.2014.

55. У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, до якої звертається скаржник у касаційній скарзі, Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

56. З урахуванням цього підлягає дослідженню обставина щодо того, чи припинилося станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса право відповідача на нарахування передбачених договором процентів у зв`язку з закінченням строку фінансування (кредитування) і відповідно встановленню підлягає обставина, чи не була меншою сума заборгованості за кредитним договором № 252-СВ у новій редакції від 30.03.2007 ніж та, на яку вчинено виконавчий напис.

57. Ці обставини не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, їм не надано належної правової оцінки, тоді як спір у цій справі стосовно обґрунтованості позовної вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 7862, вчиненого 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О., не може бути вирішений без їх з`ясування, а в силу частини другої статті 300 ГПК України у суду касаційної інстанції відсутня процесуальна можливості з`ясувати ці обставини.

58. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц зазначила, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

59. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

60. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

61. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

62. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішеного по суті спору щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

63. Крім того, попередніми судовими інстанціями належним чином не перевірено наведені скаржником доводи та докази (договірні умови) стосовно того, чи є додаткові угоди №№ 47, 48 окремими договорами, оскільки вони хоча й мають назву додаткових, однак укладені після закінчення дії кредитного договору і в них відсутні умови про їх застосування до відносин сторін, що виникли до їх укладення (частина друга статті 631 ЦК України).

64. Отже, за результатами касаційного розгляду цієї справи колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а судові рішення місцевого й апеляційного господарських судів - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

65. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно: врахувати викладене у цій постанові; надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів, здійснених за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 ГПК України; ураховуючи принципи господарського судочинства, перевірити вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, і в залежності від встановленого, вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

66. Разом з тим колегія суддів не перевіряє правильність застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права у вирішенні спору про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, оформлених протоколами електронних торгів; визнання недійсними актів про реалізацію предмета іпотеки; визнання недійсними свідоцтв про право власності; скасування державної реєстрації права власності; відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чинності записів про право власності, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

67. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

68. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

69. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." необхідно задовольнити частково, судові рішення попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати

70. З огляду на направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 у справі № 910/6753/20 скасувати.

3. Справу № 910/6753/20 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя В. Ю. Уркевич