ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.2022м. СумиСправа № 920/59/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу № 920/59/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Спартак" (вул. Цимлянська, буд. 13, м. Суми, 40002),

про стягнення 62094 грн 42 коп.,

представники учасників справи:

від позивача - Волохова В.О.;

від відповідача - Мірошниченко А.В., Басанець Ю.М.;

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача - ТОВ "Магазин "Спартак" 62094 грн 42 коп. помилково перерахованих коштів (ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022, справу призначено до розгляду судді Вдовенко Д.В.

Ухвалою від 25.01.2022 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/59/22; визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження; призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 21.02.2022, 10:30; встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; встановив позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; встановив відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

08.02.2022 відповідач подав заяву (вх. №467 від 08.02.2022), в якій просить суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

08.02.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. №955 від 08.02.2022), в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що після підписання акту прийому-передачі орендованого приміщення від 01.01.2018 (повернення орендованого майна), сторони підтвердили, що майнових претензій один до одного не мають. Електрична енергія жодним чином не відноситься до комунальних послуг, за які дійсно платню ніхто не сплачував, а посилання на той факт, що сплата електричної енергії вже входила до орендного платежу є необгрунтованим жодними письмовими доказами. Зазначаючи у позовній заяві періоди виявлених фактів переплат за оренду на загальну суму 51000 гривень позивач не доводить факт такої переплати; відповідачу не зрозумілі підстави повернення коштів, оскільки по всім сплаченим коштам, виставлялись відповідні рахунки. 10.11.2016, 10.01.2017. 10.02.2017, 10.03.2017, 10.04.2017, 10.05.2017, 10.07.2016, 08.08.2016 та 08.09.2016; зі сторони позивача не було пред`явлено жодних претензій щодо повернення коштів. Враховуючи, що користування майном вже відбулося і було оплачене, орендар на підставі ст. 1212 ЦКУ може вимагати повернення коштів, лише якщо вони були сплачені в якості авансу, та у разі якщо приміщенням позивач не користувався у цей період. Договірний характер правовідносин унеможливлює стягнення суми на підставі ст. 1212 ЦК України. До відзиву на позовну заяву відповідачем додані виставлені позивачу рахунки на оплату електроенергії.

У судовому засіданні 21.02.2022, за участю представників сторін, господарський суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 09.03.2022, 12-00.

09.03.2022 судове засідання у справі не відбулось, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022, веденням бойових дій на території Сумської області та загрозою для життя і здоров`я громадян.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року №12/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області, враховуючи неможливість судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Сумської області із 25 квітня 2022 року, враховуючи наявність належних умов для здійснення правосуддя.

Ухвалою від 28.04.2022 господарський суд призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням сторін на 01.06.2022, 10:40.

01.06.2022 представник позивача подав клопотання про відкладення судового засідання (вх. №2013 від 01.06.2022), у зв`язку з неможливістю взяти в ньому участь.

У судовому засіданні 01.06.2022, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення судового засідання (вх. №2013 від 01.06.2022), заслухавши представника відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача (вх. №2013 від 01.06.2022) про відкладення судового засідання, у зв`язку з його необґрунтованістю, не зазначенням причин неможливості прибуття в судове засідання; протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 15.06.2022, 10-00, оскільки спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні; повідомлення позивача про дату, час та місце підготовчого засідання в порядку ст. 120 ГПК України.

15.06.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх. №2346 від 15.06.2022), в якій зазначає, що на момент звернення до Господарського суду Сумської області з позовом строк позовної давності не сплив, враховуючи, що вимога про повернення грошових коштів, сплачених без достатньої правової підстави, була надіслана відповідачу 31.07.2020 і отримана останнім 06.08.2020, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошта від 12.10.2020. Пунктом 4.6.договору оренди від 05.06.2016 визначено, що окремо оплачуються такі комунальні послуги: ніяких. Тобто, існуючим між сторонами договором оренди від 05.06.2016 у період з 05.06.2016 по 01.10.2018 не було обумовлено обов`язку орендаря відшкодовувати орендодавцю вартість спожитої електричної енергії та інших послуг. Рахунки на оплату електроенергії, що додані відповідачем до відзиву на позовну заяву, не є документами, які можуть підтвердити існування між сторонами домовленості про відшкодування орендарем орендодавцю вартості електричної енергії. Рахунки могли бути виписані ТОВ «Спартак» після отримання позовної заяви та додатків до неї, а саме, банківських виписок, на підставі яких були оформлені рахунки. Рахунки надані без доказів їх отримання позивачем протягом 2016-2017 років. Перерахування позивачем грошових коштів за електричну енергію, хоча це й не передбачено умовами договору оренди від 05.06.2016, можна пояснити фактом перебування позивача у договірних відносинах з іншими орендодавцями, договорами з якими дійсно був передбачений обов`язок позивача оплачувати послуги з постачання електричної енергії. Протягом 2016-2017 років Фізична особа-підприємець Шамрай Олександр Анатолійович мав зобов`язання за трьома договорами оренди з різними умовами щодо сплати орендної плати та комунальних платежів. Ці обставини могли обумовити безпідставне перерахування на рахунок відповідача щомісяця грошових коштів. Необхідність застосування статті 1212 ЦК України обумовлюється тим фактом, що позивач сплатив відповідачу грошові кошти не обумовлені договором оренди від 05.06.2016, тобто без достатньої правової підстави.

15.06.2022 позивач подав клопотання про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив (вх. № 1126 від 15.06.2022), враховуючи оголошення в Україні воєнного стану та визнання листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. військової агресії РФ проти України форс-мажорною обставиною.

15.06.2022 позивач подав клопотання (вх. № 2347 від 15.06.2022) про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин, викладених у відповіді на відзив, зокрема роздруківки із сайту Укрпошта про відстеження поштового відправлення (щодо отримання відповідачем вимоги позивача 06.08.2020), копій договорів оренди від 25 березня 2016 року та від 01 травня 2014 року з іншими орендодавцями, умовами яких була передбачена оплата позивачем комунальних платежів.

У судовому засіданні 15.06.2022 суд постановив протокольну ухвалу про продовження позивачу строку для подання відповіді на відзив відповідно до ст. 119 ГПК України, прийняття відповіді на відзив до розгляду; протокольну ухвалу про прийняття до розгляду клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, що подані разом з відповіддю на відзив на підтвердження обставин, на які вказує позивач.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

05.06.2016 між сторонами був укладений договір оренди, за умовами якого відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення з обладнанням за адресою м. Суми, пр-т Шевченка, 19, площею 40,0 кв.м., з метою здійснення господарської діяльності.

Факт передачі приміщення в оренду підтверджується відповідним актом, що є додатком № 1 до договору.

01.11.2016 між сторонами укладена додаткова угода до договору, згідно з якою збільшено площу орендованого приміщення - 47,59 кв.м.

Термін оренди встановлений з 01.06.2016 по 01.05.2019 (п. 3 договору).

Орендоване приміщення повернуте позивачем відповідачу за актом приймання-передачі 01.01.2018 (а.с. 12).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом дії договору ним була здійснена переплата за оренду на загальну суму 51 000, 00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів від 10.11.2016 на суму 6000 грн, від 10.12.2016 на суму 6000 грн, від 10.01.2017 на суму 6000 грн, від 10.02.2017 на суму 6000 грн, від 10.03.2017 на суму 6000 грн, від 10.04.2017 на суму 5000 грн, від 10.05.2017 на суму 4000 грн, а також розписками про отримання готівкових коштів від 10.07.2016 на суму 4 000 грн, від 08.08.2016 на суму 4 000 грн; від 08.09.2016 на суму 4000 грн.

Також позивачем безпідставно було здійснено оплату відповідачу електроенергії, оскільки за договором всі витрати на комунальні платежі входили до складу орендної плати: 18.08.2016 перераховано 1864,24 (компенсація за електроенергію та інтернет); 17.10.2016 - 1 294,42 грн (оплата електричної енергії 07.08.2016-07.10.2016); 10.11.2016 - 472,78 грн (за електроенергію, Суми, пр. Шевченко); 12.12.2016 - 709,16 грн (за електроенергію, по пр. Шевченко, 19); 13.01.2017 - 472,77 грн (за електроенергію, по пр. Шевченко, 19, за січень); 10.02.2017 - 723,28 грн (за електроенергію, по пр. Шевченко, 19, за січень); 20.02.2017 - 21,70 грн (за електроенергію, по пр. Шевченко, 19, за січень доплата); 13.03.2017 - 956,44 грн (за електроенергію, по пр. Шевченко, 19); 12.04.2017 - 475,46 грн (електроенергія за березень м. Суми пр. Шевченко, 19); 11.05.2017 - 470,52 грн (електроенергія за квітень м. Суми пр. Шевченко, 19); 14.06.2017 - 470,52 грн (електроенергія за травень м. Суми пр. Шевченко, 19); 20.07.2017 - 485, 14 грн (електроенергія за червень м. Суми пр. Шевченко, 19); 14.08.2017 - 471 грн (електроенергія за липень м. Суми пр. Шевченко, 19); 11.09.2017 - 480,62 грн (електроенергія за серпень м. Суми пр. Шевченко, 19); 12.10.2017 - 488 грн (електроенергія за вересень м. Суми пр. Шевченко, 19); 10.11.2017 - 484,38 грн (за електроенергію за жовтень м. Суми, пр. Шевченко, 19); 21.12.2017 - 753,99 грн (за електроенергію за листопад м. Суми, пр. Шевченко, 19).

Факт перерахування коштів підтверджується копією виписки по особовим рахункам у АТ «Ідея Банк» за період з 01.01.2016 по 28.05.2020, копією фільтрованої виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2016 по 02.06.2020.

31.07.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення безпідставно перерахованих коштів в сумі 62094,42 коп. (поштова накладна, опис вкладення, фіскальний чек від 31.07.2020), яка отримана відповідачем 06.08.2020, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошта про відстеження поштового відправлення. Кошти на вимогу позивача відповідач не повернув.

В обґрунтування позову позивач посилається на приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача, вважає позовні вимоги безпідставними.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, крім випадків, коли суд визнає поважними причини пропущеного строку та захистить порушене право.

За змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з приписів зазначеної норми, зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Разом з цим, наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі № 917/2572/13 та постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 24.02.2020 у справі №911/1036/19).

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що відповідно до пунктів 4.1-4.4 договору, розмір орендної оплати складає 100-150 грн за 1 кв.м. за місяць. Орендна плата починає нараховуватись з 12 (дванадцятого) дня після дати підписання акту прийому-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту прийому-передачі при поверненні об`єкта оренди відповідачеві. Орендна плата сплачується в готівковому порядку не пізніше 10 числа кожного місяця. Орендна плата сплачується позивачем по день передачі об`єкту оренди відповідачу за актом прийому-передачі.

Відповідно до наданих позивачем банківських виписок, протягом дії договору позивач перерахував відповідачу на банківський рахунок орендної плати в загальній сумі 109194,43 грн.

Платежі здійснювалися щомісячно, в різних сумах, в тому числі 02.06.2016, 08.08.2016, 06.09.2016 в сумі 4000 грн.; 10.10.2016 в сумі 10 948 грн. 75 коп.; 10.11.2016, 10.01.2017, 10.02.2017, 10.03.2017 в сумі 7138,50 грн.; 10.04.2017 в сумі 5948,50 грн; 09.06.2017, 10.07.2017, 09.08.2017, 11.09.2017 в сумі 4759 грн.; 10.10.2017 в сумі 5948 грн. 75 коп.

Суд встановив, що позивач не обґрунтував, яким, виходячи з умов договору, мав бути розмір щомісячного платежу за орендну плату, враховуючи, що пунктом 4.1 договору розмір орендної плати становить від 100 до 150 грн за 1 кв.м. на місяць.

У судовому засіданні 15.06.2022 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Спартак" пояснив, що кожного місяця на сплату орендної плати виставлявся рахунок; сума залежала від включених комунальних послуг за місяць.

Однак, відповідні рахунки в матеріалах справи відсутні, позивачем не подані.

З урахуванням умов договору щодо розміру орендної плати, відсутність рахунків, на підставі яких орендна плата сплачувалась, унеможливлює встановлення обставин, чи повністю протягом дії договору позивач сплачував орендну плату безготівковими платежами на рахунок відповідача за кожний місяць, чи є платежі готівкою згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів переплатою орендної плати.

Твердження позивача про те, що згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів була здійснена повторна сплата орендної плати за листопад, грудень 2016 року, січень-травень 2017 року, суд вважає необґрунтованими, оскільки у відповідних квитанціях призначенням платежу зазначено оренду приміщення за договором від 05.06.2016, без вказівки на місяць, за який сплачується орендна плата.

За непідтвердженого факту переплати орендної плати за договором, враховуючи, що у зазначених доказах є посилання на договір, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що відповідні платежі готівкою здійснювались не на виконання умов договору, помилково.

Розрахунок за оренду між позивачем та відповідачем (а.с. 23), що поданий позивачем на підтвердження переплати оренди за липень-вересень 2016 року, суд не приймає як належний доказ, оскільки в ньому відсутні відомості про те, що кошти в загальній сумі 12000 грн. (4000 грн. за кожний місяць) отримані відповідачем готівкою (додатково), а не шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доказами, на які вказує позивач, зокрема квитанціями до прибуткових касових ордерів та розрахунком за оренду між позивачем та відповідачем, не підтверджується ні факт переплати орендної плати за договором в сумі 51 000 грн., ні факт сплати коштів згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів помилково, не на виконання умов договору.

Щодо оплати позивачем електроенергії у період дії договору оренди, суд встановив, що пунктом 4.6. договору визначено, що ніякі комунальні послуги за договором оренди окремо не оплачуються.

Які саме комунальні послуги включалися до розміру орендної плати щомісяця з умов договору не вбачається; рахунки, що виставлялися на сплату орендної плати за договором в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, відповідно до матеріалів справи, на оплату електроенергії щомісяця відповідач виставляв позивачу рахунки без посилання на договір оренди.

Відповідно до виписки по особовим рахункам у АТ «Ідея Банк» за період з 01.01.2016 по 28.05.2020, фільтрованої виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2016 по 02.06.2020, позивач здійснював оплату електроенергії щомісяця в сумах, зазначених у виставлених позивачем рахунках.

Ці обставини на думку суду свідчить про існування відповідної домовленості між сторонами, укладення у спрощений спосіб договору про відшкодування витрат на оплату електроенергії в орендованому приміщенні.

Загальний порядок укладення договорів на час виникнення спірних відносин врегульований положеннями статей 205, 207, 638-642 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З аналізу зазначених норм убачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій.

Суд дійшов висновку, що виставлення відповідачем позивачу рахунків на оплату спожитої електроенергії, із зазначенням її вартості та місяця споживання є офертою, а факт прийняття пропозиції відповідача позивачем підтверджується вчиненням відповідних конклюдентних дій, зокрема оплатою позивачем платежів за електроенергію в сумі, зазначеній у рахунках з посиланням на адресу споживання.

Твердження позивача про те, що такі рахунки могли бути виписані після отримання відповідачем позовної заяви і докази отримання позивачем рахунків протягом дії договору відповідач не подав, з урахування вірогідності доказів, суд вважає безпідставними та враховує, що позивач не обґрунтував яким чином (якщо рахунки не виставлялись) розраховувалась плата за електроенергію, що сплачувалась кожен місяць, при тому, що позивач не посилається у позові на факт здійснення цих платежів помилково замість інших орендодавців відповідачу, а зазначає, що оплата електричної енергії не була передбачена умовами договору оренди.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 62094 грн 42 коп., за їх необґрунтованістю, оскільки позивачем не доведено відсутності правової підстави для отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 20.06.2022.

Суддя Д. В. Вдовенко