ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Справа №918/937/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Коломис В.В.,

суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

за неявки представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2022 року, суддя Заголдна Я.В., м. Рівне, повний текст складено, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліпартс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 1 024 510,08 грн.

Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 року, ТОВ "Поліпартс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", про стягнення, з урахуванням додаткових заяв, 1 024 510,08 грн., з яких - 977 316,80 грн. - основний борг, 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційні втрати.

23 лютого 2022 року, рішенням Господарського суду Рівненської області данйи позов було задоволено частково і стягнуто з відповідача на користь позивача 1 024 510,08 грн., де: - 977 316,80 грн. - основний борг, 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційні втрати, а також 8 037,77 грн. - судового збору.

ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його в частині стягнення 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн.- інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити, оскільки обов`язок сплати 3% річних та інфляційних нарахувань виникає після пред`явлення вимоги, тобто зобов`язання зі сплати додаткових нарахувань виникає після вчинення кредитором відповідної дії, а позивач з такими вимогами не звертався.

ТОВ "Поліпартс", у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки чинним цивільним/господарським законодавством не передбачено ані претензійного порядку стягнення нарахованих 3% річних та індексу інфляції, ані обов`язку надсилання вимоги, або порядку її надсилання.

11 квітня 2022 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" було відкрито апеляційне провадження і призначено її розгляд на 18 травня 2022 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

Частинами 11, 12 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, беручи до уваги те, що позиція сторін викладена у апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

08 квітня 2021 року, між ТОВ "Поліпартс", як постачальником, та ДП "НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", як замовником, було укладено Договір поставки №53-122-01-21-10599, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію - шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності, яка передбачена специфікацією до даного Договору, загальною вартістю 1 130 511,00 грн., а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1. (т.1 а.с.14-19)

У відповідності до п.п.6.1, 6.2 Договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

04 червня 2021 року, між сторонами було підписано додаткову угоду №1, якою внесено зміни до специфікації та визначено, що загальна сума товару складає 1 130 511,00 грн. (т.1, а.с.28-31)

28 квітня 2021 року, на виконання умов Договору, позивач за видатковою накладною №1712 відвантажив відповідачу товар на 1 053 541,20 грн. (т.1 а.с.32)

17 травня 2021 року, замовником на придатну продукцію було виготовлено ярлик №1-8-109, про що, листом повідомлено постачальника. (а.с.33-35)

Також, 17 травня 2021 року, замовник направив постачальнику довідку про виявлені невідповідності №Д1-8-117. (т.1 а.с.36)

04 червня 2021 року, було складено коригуючу видаткову накладну №1977 до видаткової накладної №1712 від 28 квітня 2021 року на суму 61 314,00 грн. (т.1 а.с.37)

11 червня 2021 року, замовником на придатну продукцію було виготовлено ярлик №1-8-107, про що, листом повідомлено постачальника. (т.1, а.с.38-39)

04 серпня 2021 року, постачальник відвантажив одержувачу товару на суму 76 969,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №3197. (т.1 а.с.40)

10 серпня 2021 року, замовником було виготовлено ярлик на придатну продукцію №1-8-255. (т.1 а.с.41)

31 серпня 2021 року, постачальник звернувся до замовника з претензією №01/30/08/21, вимагаючи оплатити здійснені 3 поставки, перевівши на рахунок товариства 1 053 541,20 (992 227,20 + 61 314 + 76 969,80) грн. (т.1 а.с.42-44)

23 вересня 2021 року, у відповідь на вказану претензію, замовник підтвердив наявність прострочення щодо розрахунку за Договором на 1 053 541,20 грн. (т.1 а.с.46)

26 жовтня 2021 року, ТОВ "Поліпартс" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", про стягнення 1 151 583,36 грн., з яких 1 130 511,00 грн. - основний борг, 9 650,07 грн. - 3% річних, 11 422,29 грн. - інфляційні збитки, з тих підстав, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором поставки №53-122-01-21-10599. (т.1 а.с.1-7)

Судом першої інстанції в судових засіданнях встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення з нього основного боргу у розмірі 1 130 511,00 грн., а також, після відкриття провадження у справі оплатив заборгованість платіжними дорученнями:

- від 23 вересня 2021 року на 2 403,00 грн.;

- від 07 грудня 2021 року на 20 791,20 грн.;

- від 22 грудня 2021 року на суму 50 000,00 грн.;

- від 18 січня 2022 року на суму 30 000,00 грн.;

- від 01 лютого 2022 року на суму 50 000,00 грн., а всього на загальну суму 153 194,20 грн. (т.1 а.с.81, 131-132, 191, 226)

12 січня 2022 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області, у зв`язку із частковою оплатою заборгованості за Договором поставки №53-122-01-21-10599, було задоволено заяву позивача про зменшення позовних вимог та вирішено розглядати спір з предметом щодо стягнення з відповідача 1 104 510,08 грн., з яких 1 057 316,80 грн. - основного боргу, 16 348,55 грн. - 3% річних, 30 844,73 грн. - інфляційні втрати. (т.1 а.с.135-138, 153-157)

01 лютого 2022 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області, у зв`язку із частковою оплатою заборгованості за Договором поставки №53-122-01-21-10599, було задоволено заяву позивача про зменшення позовних вимог та вирішено розглядати спір з предметом щодо стягнення з відповідача 1 074 510,08 грн., з яких 1 027 316,80 грн. - основний борг, 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційні втрати. (т.1 а.с.174-175, 196-200)

Також, 01 лютого 2022 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області було задоволено заяву ТОВ "Поліпартс" та повернуто 1 156,10 грн. - судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1107 від 21 жовтня 2021 року. (т.1, а.с.184-186, 201-203)

23 лютого 2022 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області було закрито провадження у справі в частині стягнення 50 000,00 грн. - основної заборгованості і повернуто позивачу з Державного бюджету України 750,00 грн. - судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1107 від 21 жовтня 2021 року. (т.1 а.с.234-238)

Так, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача 1 024 510,08 грн., з яких - 977 316,80 грн. - основний борг, 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційні втрати).

23 лютого 2022 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області, оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 977 316,80 грн., застосовано вимоги ст. 130 ГПК України та повернуто позивачу 7 329,87 грн. - 50% сплаченого судового збору (з розрахунку 14 659,75 грн., сплаченого згідно з платіжним дорученням №1107 від 21 жовтня 2021 року). (т.1 а.с.79-80, 239-241)

23 лютого 2022 року, рішенням Господарського суду Рівненської області позов було задоволено частково і стягнуто з відповідача на користь позивача 1 024 510,08 грн., де: - 977 316,80 грн. - основний борг, 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційних втрат, а також 8 037,77 грн. - судового збору. (т.1 а.с.244-255)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписсами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено з матеріалів справи, 08 квітня 2021 року, між ТОВ "Поліпартс", як постачальником, та ДП "НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", як замовником, було укладено Договір поставки №53-122-01-21-10599, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1.

Також, вбачається з матеріалів справи, і не заперечується сторонами, що поставка, за Договором №53-122-01-21-10599, відповідачу продукції відбулась за видатковими накладними №1712 від 28 квітня 2021 року, №1977 від 04 червня 2021 року, №3197 від 04 серпня 2021 року на загальну суму 1 130 511,00 грн. Після відкриття провадження у справі, відповідач оплатив заборгованість на суму 153 194,20 грн. та не заперечує проти стягнення залишку неоплаченої продукції на загальну суму 977 316,80 грн. - основного боргу.

З огляду на це, суд першої інстанції, встановивши факт заборгованості, задоволив позов та стягнув з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 977 316,80 грн., а також, дійшовши висновку про наявність прострочення заборгованості, застосував наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 ГПК України і додатково стягнув 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач, звертаючись до суду апеляційної інстанції, не погоджується з рішенням місцевого господарського суду лише в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, за змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відтак, нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справ №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18.

Чинним цивільним/господарським законодавством не передбачено ані претензійного порядку стягнення нарахованих 3% річних та індексу інфляції, ані обов`язковості надсилання вимоги, порядку надсилання такої вимоги, тощо, на що посилається Апелянт.

Тобто, аргументи апеляційної скарги апелянта не мають законодавчого підґрунтя. Більш того, нарахування 3% річних та індексу інфляції, та їх подальше стягнення випливає з норми закону, і таке право виникло у позивача з моменту порушення строків оплати Відповідачем за поставлений товар згідно умов Договору поставки №53-122-01-21-10599 від 08 квітня 2021 року, а саме:

- за товар, поставлений згідно видаткової накладної №1712 від 28 квітня 2021 року на суму 992 227,20 (з урахуванням коригування) - з 02 липня 2021 року;

- за товар, поставлений згідно коригуючої видаткової накладної №1977 від 04 червня 2021 року на суму 61 314,00 грн. - 27 липня 2021 року;

- за товар, поставлений згідно видаткової накладної №3197 від 04 серпня 2021 року на суму 76 969,50 грн., - з 25 вересня 2021 року.

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, викладено висновки, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 16 348,55 грн. - 3% річних та 30 844,73 грн. - інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №918/937/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.