ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2022 р. Справа№ 910/17941/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022

(повний текст рішення складено 12.01.2022)

у справі № 910/17941/21 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК»

про стягнення 58 058,27 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» про стягнення 58 058,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № U26356 від 01.04.2020, а саме в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 53 772,13 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 537,03 грн, 15% річних у розмірі 2 422,03 грн, а також пеню за несвоєчасну оплату товару у розмірі 1 327,08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/17941/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» суму основного боргу у розмірі 53 772,13 грн, пеню у розмірі 1 327,08 грн, 15% річних у розмірі 2 422,03 грн, інфляційні втрати у розмірі 537,03 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/17941/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» відмовити повністю; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

За твердженням скаржника, суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для справи, неправильно дослідив докази, встановив обставини, що є недоведеними та зазначив, що необхідною умовою для отримання оплати було виконання позивачем зобов`язання з надання відповідачу рахунків на оплату товару, а також надання позивачем відповідачу документів, що стосуються товару, чого позивачем не було виконано. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки позовна заява не відповідає вимогам статті 162 ГПК України, а відтак суд першої інстанції, керуючись статтею 174 ГПК України мав би постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/17941/21; справу № 910/17941/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Позивач не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу, хоча ухвала про відкриття апеляційного провадження була направлена на вказану ТОВ «INTER CARS UKRAINE» електронну адресу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Частиною 3 статті 277 ГПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Положеннями даної статті визначено перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З аналізу матеріалів справи та статті 277 ГПК України не вбачається наявність жодної підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо порушення, на думку скаржника, судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «INTER CARS UKRAINE» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки № U26356 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору на умовах договору постачальник зобов`язується передати покупцю у власність та у встановлені строки замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів тощо (далі - товар) окремими партіями, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у накладних, які є специфікаціями у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину договору.

Ціна договору складається із сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 4.1. договору ціна одиниці виміру товару, що вказана в реєстрі цін постачальника, є ринковою. Вартість товару вказується в гривнях у рахунку на оплату та/або видатковій накладній та відповідає рівню звичайних цін.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що постачальник поставляє товар окремими партіями в строк до 5 (п`яти) робочих днів від наступного дня після попередньої оплати відповідної партії товару або віл дня підтвердження замовлення на умовах: EXW (франко завод) будь-якої філії постачальника або СРТ (перевезення оплачене до) покупця в Київську область, Києво - Святошинський район, с. Новосілки, вул. Озерна 20, відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс 2010». Конкретні умови поставки кожної партії товару вказуються у видатковій накладній.

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем відповідно до видаткової накладної. Перехід права власності відбувається при підписанні видаткової накладної обома сторонами (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору покупець у будь-який визначений законодавством спосіб оплачує повну ціну товару на вказаних у рахунку/накладній умовах або шляхом:

5.1.1. попередньої оплати - відповідно до рахунка постачальника;

5.1.2. товарного кредиту з відстроченням платежу - протягом 30 календарних днів після приймання партії товару від постачальника. У разі збільшеній курсу євро на міжбанківському валютному ринку України понад 2% за день постачальник може скоротити строк відстрочення платежу або скасувати цей строк, про що негайно повідомляє покупця через картку покупця. Покупець не сплачує постачальнику процентів за користування товарним кредитом протягом встановленого строку відстрочення платежу.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що при поставці на умовах відстрочення платежу загальна сума всіх неоплачених поставлених партій товару (кредитний ліміт) не може перевищувати 20 000,00 гривень з ПДВ. Постачальник, починаючи з четвертого місяця після підписання договору, може щомісяця перераховувати кредитний ліміт (КЛ) за формулою: КЛ = (Середній оборот за 3 місяці) х 1,3.

Згідно з п. 5.3 договору вказана у п. 5.1.2 кількість днів відстрочення може бути змінена постачальником пропорційно місячному обороту клієнта та/або кредитному ліміту. У всіх випадках актуальний строк оплати відображається в картці покупця та вказується (дублюється) у рахунку та/або видатковій накладній. Для акційних товарів кількість днів відстрочення встановлюється виключно видатковою накладною.

Відповідно до п. 2.1-2.2 договору останній набирає чинності з дня його належного підписання сторонами та діє по 31 грудня 2020 року. Якщо жодна із сторін за три тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити договір, то строк договору продовжується на тих самих умовах по 31 грудня кожного наступного року. Якщо на момент припинення або розірвання договору стороною не виконане будь-яке зобов`язання - договір продовжує діяти до моменту виконання такою стороною всіх зобов`язань і законних вимог та проведення остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 53 772,13 грн, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: № UAUJ5_210043298 від 09.06.2021, № UAUJ5_210043451 від 09.06.2021, № UAUJ5_210043724 від 10.06.2021, № UAUJ5_210044097 від 11.06.2021, № UAUJ5_210044234 від 11.06.2021 № UAUJ5_210044369 від 11.06.2021, № UAUJ5_210045738 від 16.06.2021, № UAUJ5_210045457 від 16.06.2021, № UAUJ5_210045739 від 16.06.2021, № UAUJ5_210046358 від 18.06.2021.

З копій вказаних накладних, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що останні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств. Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» не надано суду доказів неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки товару, а накладні підписані відповідачем без жодних зауважень.

В порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки № U26356 від 01.04.2020, відповідач не здійснив оплату за поставлений товар, що стало наслідком виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 53 772,13 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Як вірно вказав суд першої інстанції, укладений між сторонами договір № U26356 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, поставив товар відповідачу на загальну суму 53 772,13 грн, а відповідач прийняв його без зауважень, що підтверджується вказаними вище накладними.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що за умовами договору відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 30 календарних днів після приймання партії товару від позивача.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 53 772,13 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, у п. 10.5. договору сторони передбачили, що покупець у разі несвоєчасної оплати товару, сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ,що діяла в цей період від простроченої суми, а також проценти (ч. 5 ст.694 ЦКУ) на прострочену суму в розмірі 15% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції перевірено розрахунки позивача щодо нарахування 15% річних, пені та збитків від інфляції. Колегія суддів погоджується з висновками Господарського суду міста Києва стосовно того, що вимоги до відповідача у вказаній частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі, не надано жодного доказу на підтвердження неналежного виконання договору позивачем.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 № 910/17941/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 № 910/17941/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17941/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова