УХВАЛА

02 червня 2022 року

м. Київ

Справа № 922/1978/16 (922/2045/21)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представника

скаржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідна мрія": Бикова О. Ю. (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідна мрія"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021

у складі колегії суддів: Попкова Д. О. (головуючого), Істоміної О. А., Радіонової О. О.

та на рішення Господарського суду Харківської області від 13.09.2021

у складі судді Новікової Н. А.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Актінія" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Косиневського М. А.

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідна Мрія"

2. ОСОБА_1

про визнання недійсним договору іпотеки

в межах справи № 922/1978/16

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Актінія"

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст та підстави заявлених вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Актінія" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Косиневського М. А. (далі - ТОВ "Актінія", позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області в межах справи № 922/1978/16 про банкрутство ТОВ "Актінія" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідна Мрія" (далі - ТОВ "Рідна Мрія") та ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 07.06.2019, укладеного між ТОВ "Рідна Мрія" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1839.

2. Зазначений позов мотивований тим, що предметом іпотечного договору від 07.06.2019 було майно ТОВ "Актінія" (нежитлова будівля літ. "А-1" загальною площею 541,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), незаконність набуття якого (а отже й подальша передача в іпотеку) ТОВ "Рідна Мрія" (Іпотекодавцем за іпотечним договором від 07.06.2019) встановлено судовим рішенням у справі № 922/327/20.

3. Позовна заява подана на підставі частини першої статті 203, 215, 216, 317, 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 5 Закону України "Про іпотеку".

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

4. Постановою Господарського суду Харківської області від 27.10.2016 у справі № 922/1978/16 ТОВ "Актінія" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, під час якої ліквідатором було виявлено та включено до ліквідаційної маси для подальшої реалізації в процедурі банкрутства майно банкрута - цілісний майновий комплекс, що належить банкруту на праві власності, розташований по АДРЕСА_1 .

5. Згідно з актом ліквідатора ТОВ "Актінія" від 28.10.2016 станом на 27.10.2016 директор товариства ОСОБА_2 звільнений з посади за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КУзПБ).

6. Актом ліквідатора ТОВ "Актінія" від 05.01.2017 було виявлено та включено до ліквідаційної маси для подальшої реалізації в процедурі банкрутства майно банкрута - цілісний майновий комплекс, що належить банкруту на праві власності, розташований по АДРЕСА_1 .

7. Після відкриття ліквідаційної процедури та звільнення керівника боржника ОСОБА_2 02.06.2017 складено акт приймання-передачі, за яким ТОВ "Актінія" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Актінія Ко" (далі -ТОВ "Актінія Ко") прийняло в якості внеску до статутного капіталу нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 . Від імені банкрута акт підписав та скріпив печаткою директор ТОВ "Актінія" - ОСОБА_2 , а з боку ТОВ "Актінія Ко" - директор ОСОБА_3 .

8. 21.05.2019 ТОВ "Актінія Ко" передало, а ОСОБА_3 прийняла як повернення внеску до статутного капіталу нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 , про що складений акт приймання-передачі на підставі рішення учасника ТОВ "Актінія Ко" про "зменшення розміру статутного капіталу на 250 000,00 грн та повернення учаснику нежитлової будівлі".

9. 03.06.2019 за актом приймання-передачі ОСОБА_3 передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Рідна Мрія" (далі - ТОВ "Рідна Мрія") отримало нерухоме майно - цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 в якості внеску до статутного капіталу в розмірі 250 000,00 грн.

10. 07.06.2019 ТОВ "Рідна Мрія" (іпотекодавець) на забезпечення виконання основного зобов`язання в розмірі 50 000,00 грн за договором позики від 07.06.2019 передало в іпотеку ОСОБА_1 (іпотекодержатель) нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 541,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1839, що, в тому числі, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

11. Судами попередніх інстанцій з матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 у справі № 922/327/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2020, позовні вимоги ТОВ "Актінія" до ТОВ "Рідна Мрія" було задоволено - визнано недійсним правочин від 02.06.2017 щодо відчуження колишнім директором ТОВ "Актінія" нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ТОВ "Актінія" та ТОВ "Актінія Ко", та витребувано від ТОВ "Рідна Мрія" на користь позивача нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 541,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 112).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21) позовні вимоги ТОВ "Актінія" були задоволені в повному обсязі - визнано недійсним договір іпотеки, укладений 07.06.2019 між ТОВ "Рідна Мрія" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1839.

13. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту невідповідності спірного іпотечного договору нормам цивільного законодавства, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 у справі № 922/327/20 (залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2020) було визнано недійсним правочин щодо відчуження нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 541,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 112), укладений між ТОВ "Актінія" та ТОВ "Актінія Ко", оформлений актом приймання-передачі від 02.06.2017. Таким чином, суд дійшов висновку, що як наступні набувачі, так і кінцевий набувач - ТОВ "Рідна Мрія" права власності на означену нежитлову будівлю не набули, а відтак це майно не могло бути на законних підставах предметом іпотеки за спірним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

14. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Рідна Мрія" залишено без задоволення; рішення Господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21) залишено без змін.

15. Суд апеляційної інстанції зазначив, що в даному випадку підставою для виникнення іпотечних обтяжень є договір, що у сукупності з положеннями про право власності з точки зору забезпечення легітимного співвідношення прав власника та іпотечних обтяжень (прав іпотекодержателя) передбачає укладення саме власником майна як іпотекодавцем договору іпотеки, як цього вимагає частина перша статті 5 Закону України "Про іпотеку", адже із положень статей 626, 629 та 636 ЦК України вбачається, що договір не може створювати обов`язки для третьої особи, яка не є його учасником (стороною).

16. Крім того, в оскарженій постанові встановлено, що положення Закону України "Про іпотеку" не визначають укладений іпотечний договір іпотекодавцем, який як з`ясовується в подальшому не є власником предмету іпотеки, нікчемним - такий договір як підстава для виникнення відповідних обтяжень щодо об`єкту нерухомості, на яку розповсюджується встановлена стаття 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, є оспорюваним у розумінні статті 215 ЦК України, що передбачає спростування презумпції правомірності та усунення зумовлених ним іпотечних обмежень лише у судовому порядку шляхом ініціації позову про його недійсність.

17. Також, суд апеляційної інстанції відхилив аргументи скаржника про недоведеність/передчасність тверджень щодо права позивача на позов, а також обраного способу судового захисту, адже існування зумовлених спірним договором іпотечних обтяжень майна позивача формують у останнього належний і достатній правовий інтерес оспорювати дійсність такого договору задля припинення відповідних обтяжень.

18. Крім того, колегія суддів зазначила, що аргументи скаржника щодо "добросовісності" іпотекодержателя ОСОБА_1 жодною мірою не впливають на законність та обґрунтованість переглядуваного рішення суду, адже відповідність спірного договору іпотеки приписам статті 203 ЦК України не перебуває в залежності від такої добросовісності. Правове значення добросовісності статті 388 ЦК України пов`язує лише з питанням застосування віндикації, вимоги про що в межах цієї справи не розглядалися, а сам статус відповідача як іпотекодержателя за спірним договором не передбачає виникнення статусу володільця спірного майна, який би мав певне значення при розгляді питання про можливість віндикації.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

19. Не погоджуючись із наведеними судовими рішеннями ТОВ "Рідна мрія" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою з вимогою їх скасувати повністю та закрити провадження у справі.

20. В обґрунтування доводів касаційної скарги ТОВ "Рідна мрія" посилається на ухвалення судами попередніх інстанцій судових рішень з порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та в якості підстави касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України посилаючись в контексті цієї підстави на застосування судами попередніх інстанцій норм права без врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема:

- в частині обрання позивачем ефективного та належного способу захисту прав, які останній вважає порушеними, відсутності прав у позивача для подання позову (відсутності порушеного права у позивача);

- суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо необхідності визнання недійсним договору іпотеки без надання оцінки основному зобов`язанню, не беручи до уваги його існування та чинність на момент прийняття рішення, а також проігнорувавши встановлення добросовісності/недобросовісності іпотекодержателя.

Доводи інших учасників справи

21. Пояснення, відзиви, клопотання та заперечення від інших учасників справи не надходили.

Позиція Верховного Суду

22. Розглянувши в судовому засіданні 02.06.2022 матеріали касаційної скарги ТОВ "Рідна мрія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 та на рішення Господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21), заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на таке.

23. Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

24. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

25. Частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

26. Об`єктом касаційного перегляду є рішення Господарського суду Харківської області від 13.09.2021 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21), залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021, яким задоволено позов ТОВ "Актінія" про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 07.06.2019 між ТОВ "Рідна мрія" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г. І., серія та номер 1839.

27. Рішення судів попередніх інстанцій, з-поміж іншого, мотивовані невідповідністю спірного іпотечного договору нормам цивільного законодавства з огляду на визнання недійсним правочину щодо відчуження майна. Тож, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що як наступні набувачі, так і кінцевий набувач права власності на майно не набули, а відтак це майно не могло бути предметом іпотеки за спірним договором.

28. Натомість, скаржник не погоджується, в тому числі, із вказаним висновком судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами помилково скасовано похідне зобов`язання без надання оцінки основному зобов`язанню, проігнорувавши встановлення у спірних правовідносинах добросовісності/недобросовісності іпотекодержателя.

29. Проаналізувавши предмет та зміст заявлених позовних вимог, висновки судів зроблених за результатом розгляду цих вимог, доводи скаржника та аргументи сторін щодо скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність у цій справі проблематики, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо допустимості/недопустимості врахування добросовісності іпотекодержателя під час визнання недійсним договору іпотеки, укладеного кінцевим набувачем майна, за умови встановлення незаконності вибуття з власності такого майна, як то шляхом визнання недійсним правочину чи скасування судового рішення щодо набуття права власності на таке майно.

30. Поряд з цим, колегія суддів принагідно вважає за необхідне зазначити, що аналіз правозастосування частини першої статті 203, статті 215, частини другої статті 583 ЦК України, частини першої статті 5 Закону України "Про іпотеку" з окресленої проблематики свідчить про існування протилежних підходів у судовій практиці Касаційного господарського суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а саме:

І) у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/19633/17 зазначено про доведення позивачем в обґрунтування обставин щодо визнання спірних іпотечних договорів недійсними, що договір міни від 13.08.2009, на підставі якого спірні об`єкти нерухомості відчужені на користь ПАТ "АКБ "Київ", а пізніше були заставлені - визнаний недійсним в судовому порядку. Тому попередні судові інстанції дійшли вірних висновків про те, що відповідачі не мали повноважень на вчинення правочинів забезпечення виконання зобов`язань нерухомим майном, належним ТОВ "Київщина-Інвест" за обставин вибуття земельних ділянок поза волею власника;

- у постанові Касаційного господарського суду від 05.12.2018 у справі № 910/16039/16 зазначено, що враховуючи той факт, що у ТОВ "Айрен Дейл", як у покупця за договором купівлі-продажу від 22.07.2016, не виникло повноважень власника майна, необхідних для передання останнього в оренду та іпотеку, та з урахуванням визначених чинним законодавством наслідків недійсності правочину, суди попередніх інстанцій правомірно та обґрунтовано прийшли до висновку, що договір іпотеки від 22.07.2016 та договір оренди від 22.07.2016 укладені ТОВ "Айрен Дейл" з порушенням вимог законодавства, а тому також є недійсними;

- у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 904/5903/18 зроблено висновок, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, а вказаними вище рішеннями судів підтверджується, що іпотекодавцем за спірним іпотечним договором - ТОВ "ТУЛС" право власності на спірне нерухоме майно не набувалось (з огляду на визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку визначеному статтею 388 ЦК України), судами попередніх інстанцій зроблено абсолютно правильні висновки про те, що оспорюваний іпотечний договір в частині передачі нежитлових приміщень суперечить положенням статті 5 Закону України "Про іпотеку", а тому вимоги прокурора про визнання такого Іпотечного договору недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

ІІ) - у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 523/7609/17 зазначено, що оскільки на момент укладення договору іпотеки іпотекодавець була власником переданого в іпотеку нежитлового приміщення, майно у неї було витребуване пізніше, обставин щодо недобросовісності іпотекодержателя суди у цій справі не встановили, тому відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки;

- у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2021 № 509/1157/18 зазначено, що враховуючи приписи пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, подальше скасування підстави набуття права власності іпотекодавця на нерухоме майно, що потім було передано в іпотеку (рішення суду або договору), саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення або договору) не може бути підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного судового рішення або договору.

31. Верховний Суд вважає необхідним відступити від висновку, викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 523/7609/17 та від 29.09.2021 № 509/1157/18 з таких підстав.

32. Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

33. Отже, в силу частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені ухвалами та рішеннями господарського суду у вказаних вище справах мають преюдиційне значення та повторного доказування не потребують.

34. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

35. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

36. Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

37. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

38. Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

39. Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

40. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

41. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

42. За приписами статті 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

43. З урахуванням зазначених норм права, якими визначено, що предметом іпотеки може бути майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, колегія суддів вважає за доречне зазначити, що відсутність обставин недобросовісності іпотекодержателя не повинно впливати на право власності дійсного власника майна, оскільки інтереси іпотекодержателя не мають превалювати над інтересами останнього.

Щодо подібності правовідносин

44. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала свої правові висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини" при застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

45. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

46. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

47. Якщо норма права не передбачає, що її дія поширюється на обмежене коло осіб (наприклад, лише на фізичних або на юридичних осіб чи на конкретну групу тих або інших), немає сенсу застосовувати суб`єктний критерій для встановлення подібності правовідносин у різних справах.

48. Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовним, ні за суб`єктним, ні за об`єктивним критеріями. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

49. Варто зазначити, що в даному випадку спірні правовідносини є подібними у справах № 922/1978/16 (922/2045/21) та у справах № 523/7609/17, № 509/1157/18, оскільки наявні спільні риси що виражаються за їхнім змістом, а саме:

- спірні правовідносини у зазначених справах виникли у зв`язку із визнанням недійсною підстави виникнення права власності на майно, яке в подальшому стало предметом договору іпотеки;

- правове регулювання у зазначених справах є подібним, адже стосується застосування у спірних правовідносинах, зокрема частини першої статті 203, статті 215, частини другої статті 583 ЦК України, частини першої статті 5 Закону України "Про іпотеку" при визнанні недійсним договору іпотеки, укладеного кінцевим набувачем майна, за умови встановлення незаконності вибуття такого майна від первісного власника.

50. Частина третя статті 302 ГПК України зобов`язує суд передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду у разі необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

51. З огляду на необхідність відступу від висновку викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 523/7609/17 та від 29.09.2021 № 509/1157/18, Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, частиною третьою статті 302, статтями 303, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Справу № 922/1978/16 (922/2045/21) разом із касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рідна мрія" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 та на рішення Господарського суду Харківської області від 13.09.2021 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

О. В. Васьковський