ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/27/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Шмойлова Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Балтак О.О. - адвокат, ордер серія ВН №199973 від 17.12.2021 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Єнжиєвський О.О. - паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 09.11.2011,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Топаз-Транс"

до Фізичної особи-підприємця Єнжиєвського Олексія Олександровича

про стягнення 49 435,85 грн

Приватне підприємство "Топаз-Транс" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Єнжиєвського Олексія Олександровича 49435,85 грн, з яких: 48919,84 грн основного боргу, 76,40 грн 3% річних та 439,61 грн пені.

Також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

Ухвалою від 14.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 10.02.2022.

Згідно наказу №38-В/тим від 09.02.2022, відповідно до ст.ст.10,12 Закону України "Про відпустки", ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", справа №906/27/22 призначена на 10.02.2022 о 11:00, в судове засідання не вносилась, у зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. у відпустці.

Ухвалою від 18.02.2022 суд призначив судове засідання на 15.03.2022.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

З огляду на неприпиняючі повітряні удари ворога у місті Житомир та в Житомирській області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів, також враховуючи перебування судді Вельмакіної Т.М. у відпустці, справа в судове засідання 15.03.2022 не вносилася.

Ухвалою від 08.04.2022 суд призначив судове засідання на 25.05.2022.

У засіданні суду 25.05.2022 суд оголосив перерву до 06.06.2022 о 14:30.

06.06.2022 до суду від відповідача надійшла заява, до якої додано копію платіжного доручення №2030 від 01.02.2022 про сплату заборгованості позивачу у розмірі 44319,84 грн та копію ЦМР (ТТН) від 26.10.2021. У вказаній заяві відповідач просить суд взяти до уваги, що позивачем були порушені наступні пункти договору: 2.3.4 (позивач не виконав), 3.2, 3.3 (позивач не надав відповідачу весь пакет документів). Також у цій заяві відповідач просить провести судове засідання з його участю в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні, представник позивача в режимі відеоконференції повідомив про часткову сплату відповідачем заборгованості за договором у розмірі 44319,84 грн. Підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4600,00 грн основного боргу, 76,40 грн 3% річних та 439,61 грн пені з підстав, викладених у позовній заяві. Також підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

У телефонному режимі представник відповідача повідомив про неможливість взяти участь у судовому засіданні після перерви. У судовому засіданні до оголошеної перерви, вказував про часткову сплату заборгованості у розмірі 44319,84 грн. Пояснив, що заборгованість у розмірі 4600,00 грн основного боргу не оплачена відповідачем, оскільки відповідач на вказану суму поніс додаткові витрати на митниці, у зв`язку з неналежним наданням позивачем послуг по перевезенню вантажу. Зазначив, що додаткові витрати на суму 4600,00 грн відповідач поніс у зв`язку із внесенням змін щодо погран переходу в податковій декларації брокером, так як водій позивача поїхав на погран перехід Ісакча-Орлівка замість погран переходу Рени-Джурджулешти-Галац, який був вказаний у заявці №О1/104 від 21.10.2021 до договору. Також представник відповідача пояснив, що позивач не надав відповідачу повний пакет документів, передбачений п. 3.3 договору, зокрема, копію свідоцтва про держреєстрацію, надання якої сторони визначили обов`язковим.

Представник позивача зазначив, що відповідач не надав документів на підтвердження понесених додаткових витрат у розмірі 4600,00 грн у зв`язку із зміною погран переходу в податковій декларації брокером. Також пояснив, що докази надіслання відповідачу повного пакету документів, на виконання п. 3.3 договору, відсутні, оскільки документи надсилалися відповідачу листом без опису вкладення. Щодо надсилання відповідачу інших, крім доданих до матеріалів справи, документів представник позивача вказав, що такою інформацією не володіє, оскільки до справи надано всі наявні докази.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.10.2021 між Приватним підприємством "Топаз-Транс" (перевізник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Єнжиєвським Олексієм Олександрович (замовник/відповідач) було укладено договір №О1/103 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 7-8).

Позивач вказує, що на виконання умов договору на підставі заявки відповідача №О1/104 від 21.10.2021 (а.с. 9), здійснив перевезення вантажу за маршрутом Болгарія (Софія) - Україна (Суми), що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №368 від 02.11.2021 (а.с. 11) та міжнародною товарно-транспортною накладною №0169556 від 26.10.2021 (а.с. 12).

Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо оплати послуг перевезення вантажу за договором, звернувся до відповідача з претензією №5 від 01.12.2021, у якій просив сплатити заборгованість за надані послуги згідно договору О1/103 від 21.10.2021 та заявки №О1/104 від 21.10.2021 на міжнародне перевезення вантажу у сумі 48919,84 грн. (а.с. 14-15).

На дану претензію від відповідача на адресу позивача надійшла претензія №2-12 від 02.12.2021, у якій відповідач повідомив, що поніс додаткові витрати через неналежне надання позивачем послуг по перевезенню у розмірі 4600,00 грн та просив зменшити вартість послуг на таку суму. У претензії вказано, що додаткові витрати на суму 4600,00 грн відповідач поніс на внесення змін щодо погран переходу в податковій декларації брокером, так як водій позивача поїхав на погран перехід Ісакча-Орлівка замість погран переходу Рени-Джурджулешти-Галац, який був вказаний у заявці №О1/104 від 21.10.2021 до договору (а.с. 16).

06.12.2021 позивач направив листом №8 відповідь на претензію відповідача, в якій повідомив, що водій позивача при перевезенні дотримувався умов договору та заявки, маршрут узгоджував з менеджером відповідача та що факт понесення відповідачем додаткових витрат у сумі 4600 грн не підтверджений (а.с. 17).

Позивач зазначає, що відповідач не здійснив розрахунки за перевезення вантажу за договором №О1/103 від 21.10.2021 на підставі заявки №О1/104 від 21.10.2021, згідно виставленого рахунку-фактури №368 від 02.11.2021, внаслідок чого станом на час звернення до суду, сума заборгованості склала 48919,84 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 76,40 грн 3% річних та 439,61 грн пені за період з 26.11.2021 по 14.12.2021.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №О1/103 від 21.10.2021 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 7-8), що за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За п. 1.1 вказаного договору, замовник доручив і надав для перевезення вантаж, а перевізник зобов`язався здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявок замовника, а замовник зобов`язався сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Згідно з п. 2.3.4. договору, сторони зобов`язалися у разі змін або виправлень умов заявок взаємно погоджувати їх шляхом запису на заявках - "зміни/виправлення погоджені", засвідчені підписом і печаткою обох сторін.

Відповідно до п. 3.1 договору, ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджуються сторонами в заявках.

Перевізник повинен відправити документи на оплату замовнику не пізніше 10 банківських днів після вивантаження авто. В іншому випадку терміни оплати можуть змінюватися (п. 3.2 договору).

За пунктом 3.3. договору, розрахунки між замовником і перевізником здійснюються відповідно до діючого законодавства України (договір - 2 прим., 2 прим. товарно-транспортної накладної (CMR чи ТТН) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, акту виконаних робіт - 2 прим., податкових накладних, рахунок, заявка, обов`язкове надання копії свідоцтва про держреєстрацію, оплата без даних документів буде зроблена за вирахуванням 20% від суми фрахту).

На виконання умов даного договору, позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №0169556 від 26.10.2021 (а.с. 12) та не заперечується відповідачем. Згідно із наявними у матеріалах справи рахунком-фактурою №368 від 02.11.2021 та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №368 від 02.11.2021, що підписаний та скріплений печаткою лише зі сторони позивача, погоджена сторонами вартість наданих послуг з перевезення вантажу становить 48919,84 грн.

Платіжним дорученням №2030 від 01.02.2022 підтверджено, що в процесі розгляду справи, відповідач частково здійснив оплату за надані послуги перевезення за договором на суму 44319,84 грн, що не заперечується представником позивача.

Зважаючи на те, що заперечення відповідача щодо часткової оплати у розмірі 44319,84 грн ґрунтуються як на вищевказаних обставинах щодо вирахування 4600,00 грн понесених додаткових витрат, у зв`язку з неналежним наданням послуг по перевезенню вантажу позивачем та на недотриманні останнім вимог п. 2.3.4, п.3.2., п.3.3 Договору, суд враховує таке.

Відповідачем не надано доказів понесення зазначених ним збитків, заподіяних при наданні позивачем послуг з перевезення вантажу, також не обґрунтовано, яким чином зазначені ним обставини щодо невиконання умов договору в частині митного переходу впливають на проведення розрахунків. Водночас суд враховує, що стягнення збитків не є предметом розгляду у даній справі. Однак, позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Що стосується зсилань відповідача на порушення позивачем п. 2.3.4, то суд враховує, що згідно даного пункту сторони узгодили обрахування терміну направлення документів у б а н к і в с ь к и х днях, тому, якщо рахувати згідно даних, зазначених у фіскальному чеку, який надано позивачем на підтвердження направлення документів відповідачу (а.с.12), останні направлялися з дотриманням вказаного пункту договору.

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивач не надав відповідачу повний пакет документів, передбачений п. 3.3 договору, зокрема, копію свідоцтва про держреєстрацію, надання якої сторони погодили і в договорі і в заявці як обов`язкове, то зазначені обставини не спростовано позивачем.

Проте, згідно з п. 3.3 договору, позивач повинен був надати відповідачу пакет документів, а саме: договір - 2 прим., 2 прим. товарно-транспортної накладної (CMR чи ТТН) з відміткою одержувача про прийняття вантажу, акту виконаних робіт - 2 прим., податкових накладних, рахунок, заявка, о б о в ` я з к о в е надання копії свідоцтва про держреєстрацію. Вказаним пунктом договору сторони погодили, що оплата без даних документів буде зроблена за в и р а х у в а н н я м 20% від суми фрахту.

Аналогічні умови містяться і у заявці відповідача №О1/104 від 21.10.2021 (а.с. 9).

Суд враховує, що згідно з поясненнями представника позивача, докази надіслання відповідачу повного пакету документів на виконання п. 3.3 договору відсутні, оскільки документи на оплату надсилалися відповідачу рекомендованим листом без опису вкладення, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями фіскального чеку від 11.11.2021 та повідомленням про вручення відповідачу 15.11.2021 рекомендованого поштового відправлення (а.с. 13). Також суд враховує, що представник позивача підтвердив надання до справи всіх наявних у позивача доказів щодо спірних відносин.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем відповідачу повного пакету документів, що передбачений п. 3.3. договору, зокрема, копії свідоцтва про держреєстрацію, надання якої погоджено сторонами як обов`язкове, тому суд вважає, що при проведенні розрахунків, підлягає застосуванню погоджена сторонами умова щодо вирахування 20 % від суми фрахту, що є правом відповідача.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо невиконання позивачем умов п. 3.3. договору, суд дійшов висновку, що, на час звернення до суду, обґрунтовано позивач міг вимагати стягнення з відповідача 39135,87 грн основного боргу (48919,84 грн - 20% (9783,97 грн)).

Відповідно до п. 2.1.2 договору, замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати перевізнику погоджену провізну плату, відповідно до умов цього договору.

Частиною 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з умовами підписаної сторонами заявки №О1/104 (а.с. 9), останніми узгоджено, що оплата здійснюється протягом 10 банківських днів з дня отримання повного пакета документів.

Однак, як вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, відповідач отримав від позивача документи на оплату 15.11.2021. З урахуванням умов заявки №О1/104, строк оплати заборгованості у сумі 39135,87 грн є таким, що настав 30.11.2021, тобто через 10 банківських днів з дня отримання документів відповідачем.

Враховуючи вищевказане, суд встановив, що станом на визначену сторонами дату проведення розрахунків, згідно з п. 3.3 договору, у відповідача виникло зобов`язання провести розрахунки на суму 39135,87 грн основного боргу, а щодо заявлених до стягнення 9783,97 грн (20% від вартості послуг перевезення), строк оплати не настав, оскільки позивач не виконав у повному обсязі вимоги п. 3.3. договору, а саме: не надав відповідачу копію свідоцтва про держреєстрацію, надання якої було визначено сторонами як обов`язкове, тому відповідно до вказаного пункту договору, оплата без даних документів здійснюється за вирахуванням 20% від суми фрахту.

Разом з тим, суд враховує те, що відповідач, під час розгляду справи в суді, здійснив оплату за надані послуги перевезення за договором на суму 44319,84 грн., тобто у більшому на 5183,97 грн розмірі, ніж обґрунтовано заявлена сума боргу, з урахуванням умов п. 3.3 договору.

Проаналізувавши надані до справи документи, суд дійшов висновку, що проведення оплати у більшому розмірі, ніж визначено п. 3.3 договору, є правом відповідача, яке не створює для нього жодних обов`язків, згідно умов договору.

За вказаного, строк проведення розрахунків є таким, що не настав і стосовно частини заявленої до стягнення суми вартості наданих перевізником послуг у розмірі 4600,00 грн (48919,84 грн (заявлена позивачем сума основного боргу) - 44319,84 грн (сплачена відповідачем сума основного боргу)), які позивач, на час розгляду справи, не сплатив.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення 44319,84 грн основного боргу (з яких обґрунтовано заявленими є 39135,87 грн основного боргу (на суму 5183,97 грн обов`язок сплати у відповідача не виник), у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України. У стягненні 4600,00 грн основного боргу слід відмовити, тому що у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, позивач заявив до стягнення з відповідача 439,61 грн пені за період з 26.11.2021 до 14.12.2021 (розрахунок - а.с. 20).

Разом з тим, суд встановив, що умовами договору №О1/103 від 21.10.2021 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом не передбачена відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені, штрафу), у разі порушення замовником зобов`язання в частині оплати за надані послуги за договором перевезення.

За наведеного, суд відмовляє у стягненні 439,61 грн пені, тому що у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 76,40 грн 3% річних за період з 26.11.2021 до 14.12.2021 (розрахунок - а.с. 20).

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивач при його здійсненні не врахував умови заявки №О1/104 в частині обчислення настання строку виконання зобов`язання протягом 10 банківських днів, з дня отримання повного пакету документів, тому невірно визначив початок періоду нарахування 3% річних, так як вірним є їх нарахування з 30.11.2021. Крім того, нарахування здійснено на суму боргу 48919,84 грн, тоді як вірним є нарахування на обґрунтовано заявлену суму боргу у розмірі 39135,87 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 30.11.2021 по 14.12.2021 на суму боргу 39135,87 грн, суд встановив, що обґрунтовано заявлена їх сума складає 48,25 грн. У стягненні 28,15 грн 3% річних слід відмовити, тому що у цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню у розмірі 48,25 грн 3% річних. У стягненні 4600,00 грн основного боргу, 439,61 грн пені та 28,15 грн 3% річних суд відмовляє. Провадження у справі в частині стягнення 44319,84 грн основного боргу суд закриває на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Що стосується заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн, суд враховує таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріали справи містять ордер серії ВН №199973 від 17.12.2021 на надання правової допомоги ПП "Топаз-Транс" адвокатом Балтаком О.О. (а.с. 25).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

У матеріалах справи міститься договір про правову допомогу №01-10/12/2021 від 10.12.2021, укладений між адвокатом Балтаком О.О. (виконавець) та ПП "Топаз-Транс" (замовник), згідно з п.1.1 якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику комплекс юридичних послуг згідно чинного законодавства щодо стягнення заборгованості по сплаті послуг перевезення з ФОП Єнжиєвського О.О. (а.с. 21-22).

Відповідно до п. 2.3 замовник зобов`язується оплатити послуги, передбачені в п. 2.1 договору.

Згідно з п. 5.1 договору вартість послуг по договору становить 8000,00 грн.

Вартість послуг, сплачується замовником на рахунок виконавця або готівкою протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору (п. 5.2 договору).

У матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №354383 від 10.12.2021 (а.с. 24), що свідчить про оплату ПП "Топаз-Транс" адвокату Балтаку О.О. послуг за договором про правову допомогу №01-10/12/2021 від 10.12.2021 у розмірі 8000,00 грн..

У попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат (а.с. 23) вказано, що за домовленістю адвоката з позивачем година роботи адвоката оплачується у розмірі 1000,00 грн. Зазначений розрахунок судових витрат на правничу допомогу включає:

1. Юридичний аналіз наданих документів. Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини. Формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 1 година;

2. Підготовка та подання процесуальних та інших документів по справі: 1) позовна заява; 2) відповідь на відзив відповідача - 5 годин;

3. Участь адвоката в судових засдіаннях по даній справі в суді першої інстанції - 2 години.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до ч.1 ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У ч. 2. ст. 126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, для визначення суми гонорару, яка підлягає відшкодуванню, має бути встановлено, що такі витрати пов`язані з розглядом справи, були необхідними та фактично понесені, а їх розмір є розумним та виправданим.

Судом встановлено, що врахована адвокатом Балтаком О.О. при здійсненні попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат на правничу допомогу процесуальна дія - підготовка та подання відповіді на відзив відповідача не була виконана, оскільки останній відсутній у матеріалах справи та відповідно не подавався до суду.

Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат на правничу допомогу адвокат Балтак О.О. планував витратити на підготовку та подання позовної заяви з додатками та відповіді на відзив відповідача 5 годин.

Суд враховує те, що підготовка та подання позовної заяви вимагає більших затрат часу, тому здійснює розподіл вказаного часу із розрахунку 60% на 40%, тобто 3 години - на підготовку та подання позовної заяви та 2 години - на підготовку та подання відповіді на відзив відповідача.

З урахуванням викладеного вище та того, що процесуальна дія - підготовка та подання відповіді на відзив відповідача не була виконана адвокатом Балтаком О.О., суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими на суму 6000,00 грн, тобто за виключенням 2000,00 грн за 2 години роботи на підготовку та подання відповіді на відзив відповідача.

Відповідач заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу не подав.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно обґрунтовано заявленим позовним вимогам (39184,12 грн, з яких 39135,87 грн основного боргу та 48,25 грн 3% річних).

Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача підлягає 4755,75 грн на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "Топаз-Транс" до Фізичної особи-підприємця Єнжиєвського Олексія Олександровича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Єнжиєвського Олексія Олександровича

( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_2 ) на користь Приватного підприємства "Топаз-Транс" (21100, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Примакова, буд. 72-А ід. код 35200825)

- 48,25 грн 3% річних;

- 1799,26 грн судового збору;

- 4755,75 грн на професійну правничу допомогу.

3. У стягненні 4600,00 грн основного боргу, 439,61 грн пені та 28,15 грн 3% річних відмовити.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 44319,84 грн основного боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.06.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам (рек.)

-