ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. Справа№ 910/17224/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Селіванової О.В. за довіреністю;

від відповідача: Ганчака І.О. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 (повний текст складено 28.12.2021)

у справі №910/17224/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 507 165 грн 55 коп.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - позивач, відправник) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, залізниця) про стягнення 507 165,55 грн вартості недостачі вантажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період травня-червня 2021 року позивачем було завантажено і здано для перевезення залізницею вантаж (вугілля кам`яне марки Г-газове), однак при контрольному зважуванні у вагонах було виявлено нестачу вантажу, що підтверджується комерційними актами, загальна вартість втраченого вантажу (з врахуванням норм природної втрати 1%) становить 507 165,55 грн, тому залізниця повинна відшкодувати позивачу вартість втраченого вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 грудня 2021 року позов задоволено частково.

З Акціонерного товариства "Українська залізниця" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" вартість нестачі вантажу у розмірі 396 850,20 грн. та судовий збір в розмірі 5 952,75 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, однак вантаж перевозився в твердому стані з вологістю не більше 12%, тому застосовується норма природної втрати в розмірі 2% маси вантажу.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог зі стягнення 110315,35 грн збитків і 1654,73 грн. судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального права, не повно дослідженні докази, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки природні властивості кам`яного вугілля марки Г-газове не передбачають вмісту вологості, як природної складової частини в даній речовині, а показники наявної у вугіллі вологи впливають на якість вугілля як палива та не відносяться до тих відмінних ознак, які впливають на властивість вантажу зменшувати свою масу при його переміщенні; вантаж (вугілля) не було у рідкому стані, як і не було у сирому (свіжому) або у вологому стані, в накладних відсутні відмітка відправника про те, що вугілля знаходиться у вологому стані, тому здійснений позивачем розрахунок нестачі вантажу з використанням природної втрати ваги на рівні 1% є правомірним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що у графі 20 накладних зазначено, що кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 12%, тому застосовується норма недостачі (норма природної втрати) 2% маси вантажу. Аналіз судової практики Верховного Суду свідчить, що при вирішенні даної категорії спорів суд касаційної інстанції застосовує саме 2% норми недостачі.

За клопотанням представників обох сторін судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у травні-червні 2021 року позивачем - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" здійснено відправку вугілля кам`яного марки Г-газовий на адресу "ДТЕК "Бурштинська ТЕС" залізничним транспортом зі станції Миколаївка-Донецька до станції призначення Бурштин, що підтверджується залізничними накладними №46232898, 46236899, 46236881, 46252540, 45654084, 45686920, 45654969, 45587615, 45587672, 45599446, 45635752, 35635745, 45376647, 45421468, 45421484, 45521606, 45587599.

На станціях Клепарів та Бурштин Львівської залізниці, Знам`янка Одеської залізниці залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину вантажу у вагонах №№56738131,53546503,53509824, 56614522,56372758, 56998115, 61014247, 56869753, 56585318, 1015830, 60359379, 62255864, 56943830, 60028909, 56738164, 56738412, 62610258, 56737836, 56738503, 56968522, 52595279, 60460029, 61077681, 61076048, 62198635, 1605432, 62256474, 59955047, 53501474, 56749971, 58919176,60729431, 62966700, 56290570, 61014650, 53602439, 52276516,56331556,53589552, 56589377, 56584881, 56579535, 50064294, 56291016, 53530689, 56239569, 55842975, 53519161, 56493422, 53528238, 56234974, 56744865, 56998412, 61297040, 56869944, 51806354, 52371952, 55113237, 62467873, 56127376, 56628977, 60454972, 63485254, 56331572, 56151566, 50067495, 50069194, 56585250, 50068899, 56290844 було втрачено, про що складено комерційні акти №№370400/53/840, 370400/55/839, 30400/51/841, 388103/837, 388103/835,388103/836, 388103/665, 388103/661, 388103/666, 388103/662, 388103/664, 388103/659,388103/669, 388103/663,388103/667,388103/660, 388103/668, 388103/680, 388103/683, 388103/685,388103/682,388103/684,388103/681, 388103/658, 388103/629, 388103/634, 388103/630,388103/635, 388103/633, 388103/626, 388103/627, 388103/628, 388103/625, 388103/677, 388103/675,388103/676,388103/670, 388103/673, 388103/671, 388103/672, 388103/679, 388103/674, 388103/678, 388103/589, 388103/588, 388103/590, 388103/603, 388103/604, 388103/606, 388103/602, 388103/607, 388103/605, 410006/145/716, 410006/142/713, 410006/141/712, 410006/144/715, 410006/143/714, 388103/631, 388103/632.

Загальна вартість недостачі вантажу у вищевказаних вагонах, згідно довідок позивача про вартість вугільної продукції у вагонах по кожній з накладних, з врахуванням норми недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, склала 507 165,55 грн з ПДВ.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача вартість нестачі вантажу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а відповідач, як перевізник, відповідає за завдані збитки в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. Однак, вантаж перевозився у вологому стані, тому норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження маси нетто), у даному випадку становить 2% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, у зв`язку із чим здійснив власний розрахунок розміру збитків та стягнув з відповідача 396850,20 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі ст. 908 ЦК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Зі змісту положень ст. 909 ЦК України та ст.307 ГК України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Так, стаття 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України, тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж, завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 року, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відомості про зафіксовану нестачу вантажу внесені до комерційних актів.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Однак, відповідач не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі статтями 113, 114, 115 Статуту залізниць України, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1% норми нестачі вантажу, посилаючись на те, що вказаний коефіцієнт має застосовуватись для кам`яного вугілля марки Г-газове без будь-яких виключень і чинне законодавство не встановлює критерії вологості (у тому числі у процентному співвідношенні), за якими можливо було б віднести мінеральне тверде паливо до розряду вологого, і в накладних відсутня відмітка відправника про те, що вугілля знаходиться у вологому стані, а зазначено, що вантаж у твердому стані.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, одним із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних у вугіллі марки ДГ, Г(Г1) (0-100) не перевищує гранично допустиму норму, яка становить не більше ніж 16,0%

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за №163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення і встановлює метод визначання грануло-метричного складу палива.

У графі 20 кожної із залізничних накладних, які наявні у матеріалах, вбачається, що позивач, як вантажовідправник, вказав - вантаж перевозиться в твердому стані з вологістю не більше 12%, тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що при видачі вантажу з кам`яним вугіллям має застосовуватись норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) як для вантажу у вологому стані, яка становить 2% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок позивача є неправильним і суперечить правовим позиціям Верховного Суду в аналогічних спорах, а тому, згідно ґрунтовного розрахунку по кожному комерційному акту окремо, який наведений у рішенні суду, сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат 2%, становить 396 850,20 грн.

При розгляді даної справи судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, який перевозився у вагонах, завданих збитків - нестачі товару вартістю на загальну суму 396850,20 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вищезазначених вагонах сталась не з вини залізниці.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, суд першої інстанції дійшов юридичного правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 396 850,20 грн вартості недостачі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28 грудня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.06.2022.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко