ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2022 року м.Дніпро Справа № 904/6012/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 р., (повний текст рішення складено 03.12.2021, суддя Бєлік В.Г.), у справі №904/6012/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Попової Ірини Олександрівни, с. Волоське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019 року у розмірі 55 685,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Попова Ірина Олександрівна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" заборгованість за договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019 року у розмірі 55 685,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019 року, а саме в частині виконання обов`язку експедиційно-транспортних послуг перевезення вантажу на підставі заявки № ВТ000000226 від 27.11.2019) року не здійснив, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 55 685,91 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі №904/6012/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" на користь Фізичної особи-підприємця Попової Ірини Олександрівни заборгованість у розмірі 55 685,91 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду мотивоване, зокрема тим, що Відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання з організації перевезення вантажу, перевезення вантажу не здійснив та з огляду на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, Суд дійшов висновку, що підставі набуття коштів у Відповідача відпала та, відповідно, виникла наявність у останнього обов`язку повернути Позивачеві грошові кошти, отримані в якості передоплати, на підставі фактів встановлених Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки оскаржуване рішення, прийняте з порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи, що мали значення для винесення законного судового рішення, не надана правова оцінка належних та допустимих доказів.

Так, скаржник зазначає, що оскільки Позивач здійснює комплекс робіт по організації перевезення вантажів автомобілями в міському, міжміському та міжнародному сполученню, фрахтуючи для цієї мети автотранспорт третьої особи - Третьої особи (Перевізника), керуючись ч. 6 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (у разі залучення Експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею Експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта) 27 листопада 2019 року Відповідачем (Експедитором) було укладено Договір перевезення №ВТ271119-28 з Третьою особою (Перевізником) (надалі по тексту - Договір перевезення) та Заявка з організації експедиційно-транспортних послуг №ВТ000000213 за визначеним вище маршрутом.

Апелянт наполягає на тому, що своє зобов`язання, щодо здійснення організації перевезення, виконав вчасно та належним чином, а саме: уклав від свого імені та в інтересах Позивача певні договори з третіми особами та організував подачу в місце завантаження спеціалізований транспортний засіб для перевезення вантажу, вказаного в Заявці; організував отримання та фактично отримав Дозволи на перевезення вантажу Позивача; здійснив інші дії, визначені п. 1.3. Договору, необхідні для виконання організації перевезення вантажу Замовника. В свою чергу, Позивачем була здійснена обумовлена та погоджена Сторонами передоплата на отримання дозволів та подачу спеціалізованого транспортного засобу в місце завантаження у розмірі 55 681,91 грн.

Відповідач звертає увагу на те, що у відповідності до п. 3.11., п. 6.6. Договору Позивач зобов`язується компенсувати Відповідачу всі документально підтверджені витрати Відповідача, понесені останнім у зв`язку з виконанням Договору.

Відповідач зазначив, що ним були надані Позивачу послуги, визначені на підставі укладеного між Сторонами Договору та Заявки. Позивач не заперечує про надання послуг та надано докази виконання послуг за договором (сплата / отримання дозволів, консультування в ході виконання договору, пошук перевізника, тощо), про що Позивачем було частково прийнято та сплачено. Договір між Сторонами не є розірваним/припиненим та вважає, що у Позивача відсутні будь - які підстави посилатися на невиконання Відповідачем послуг за договором та вимагати повернення безпідставно набутого майна при наявності таких підстав та спростовують твердження Позивача.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що з прийнятим рішення суду позивач згоден, вважає, що при вирішенні справи суд попередньої інстанцій правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, висновки суду про наявність підстав для задоволення позову є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів матеріалів цієї справи № 904/6012/21 та справи № 904/1396/20, рішення якої ступило в законну силу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі № 904/6012/21 від 10.01.2022 визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі №904/6012/21, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі № 904/6012/21 від 14.06.2022 визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

Як вбачається з матеріалів справи, що 22.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велсі Транс" (далі - Експедитор, Відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Поповою Іриною Олександрівною (далі - Замовник, Позивач) було укладено Договір транспортного експедирування №ВТ221119-29 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого експедитор зобов`язується від свого імені і за рахунок коштів замовника здійснювати комплекс робіт по організації перевезень вантажів автомобілями в міських, міжміських і міжнародних сполученнях, залучаючи для цих цілей автотранспорт третьої сторони - перевізника, а замовник оплачує ці послуги.

Згідно п. 1.3. Договору види транспортно-експедиторських послуг, які Експедитор надає за дорученням Замовника:

- забезпечення оптимального транспортного обслуговування;

- організація перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземній держав;

- фрахтування національних (власних) судів, які знаходяться на території України, або залучення інших транспортних засобів за письмовою згодою Замовника, забезпечення їх подання в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснення робіт, пов`язаних з прийманням, накопиченням, подрібненням, доопрацюванням, сортуванням складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

- ведення обліку надходження і відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об`єктів;

- організація охорони вантажів під час їх перевезення, перевалки і зберігання;

- організація експертизи вантажів;

- перевірка кількості і стану вантажу, його вивантаження і розвантаження;

- сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта;

- зберігання вантаж) до його отримання в пункті призначення;

- отримання необхідних документів для експорту та імпорту;

- виконання митних формальностей;

- страхування вантажу.

Відповідно до п. 1.4. Договору власником товару в період перевезення є Замовник.

Розділом 2 Договору передбачено зобов`язання Експедитора, а саме:

- організувати Замовнику транспортно-експедиційні операції; розроблення маршруту перевезення; допомога в оформленні документів; пошук Перевізника за письмової згодою замовника; організація забезпечення відправлення та одержання вантажу без особистого супроводу (п.2.1. Договору);

- здійснювати контроль через перевізника правильності укладання, надійності кріплення вантажу в кузові автомобіля і перевірку відповідності вантажу супровідним документам (п.2.2. Договору);

- контролювати дотримання умов перевезення вантажу, зазначених у заявці (п.2.3. Договору);

- організовувати доставку вантажів в пунктах призначення в терміни, зазначені в заявці, і по найкоротших маршрутах, якщо Замовником не дається інших вказівок (п.2.4. Договору);

- консультувати Замовника в процесі організації перевезень і в разі виникнення проблемних ситуацій в рамках своєї компетенції (п.2.5. Договору);

- забезпечувати подачу під завантаження справного рухомого складу стандартних технічних характеристик, що відповідає типу вантажу, що перевозиться, на підставі транспортної заявки (п.2.6. Договору);

- повідомляти Замовника про неможливість надання автотранспорту не менше ніж за 12 годин до зазначеного в транспортній заявці строку надання автотранспорту (п.2.7. Договору);

- погоджувати з Замовником ставки провізної плати по телефону або іншими видами зв`язку (п.2.6. Договору).

Пунктом 3.2. Договору визначено, що Замовник зобов`язаний повідомити в заявці всю необхідну інформацію про перевезення, точні і повні дані про вантаж, інструкції про вид автотранспортного засобу, маршрути і терміни поставок, особливих умов обробки, пакування і зберігання вантажів, небезпечні властивості вантажу, якщо такі є, і гарантувати достовірність переданої інформації. Доручення та інструкції, які не мають усіх необхідних реквізитів, що забезпечують можливість здійснення транспортно-експедиторського обслуговування вантажів і їх перевезення вважаються не переданими експедитору. За додаткової вимоги експедитора клієнт зобов`язується оперативно уточнювати відомості про вантаж, зазначені або не зазначені в поданій заявці.

Згідно п. 3.11. Договору Замовник зобов`язується додатково оплачувати непередбачені витрати Експедитора, пов`язані з обов`язковими платними в`їздами в міста, перетинами курортних або санітарних зон, дозволами на в`їзд або транзит через інші держави, понесені Експедитором в ході виконання зобов`язань за цим Договором, на підставі підтверджуючих документів Перевізника.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що сторони погодилися, що факсимільні копії цього договору, мають юридичну силу тільки 14 днів з моменту їх підпису, до отримання оригіналів документів. Обмін оригіналів договорів не повинен перевищувати 14 днів з моменту підписання їх копії. У разі порушення строків обміну оригіналів договорів, юридичну силу має копія договору, інших документів, які затверджені печаткою замовника.

Згідно пункту 6.1. Договору платежі за послуги Експедитора з експедирування здійснюються за договірними цінами, в терміни і на умовах узгоджених в заявці, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Платою Експедитору є кошти, сплачені Замовником Експедитору за виконання договору транспортного експедирування. В оплату Експедитора не включаються витрати Експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору, на оплату зборів (обов`язкових платежів), які оплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Експедитора оплачує перевезення та інші послуги третіх осіб на користь, з коштів, за рахунок і за дорученням Замовника (вантажоодержувачів, вантажовідправників та інших осіб). Кошти, що надходять на рахунок Експедитора від Замовника, не переходять у його власність і не є виручкою, а вважаються транзитними для подальшої оплати перевезення та інших послуг третіх осіб (портів, перевізників, брокерів, експедиторських організацій тощо). У власності Експедитора залишається виключно експедиторська винагорода, розмір якої підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством. Дана умова договору не вимагає додаткового підтвердження документами.

Здача-приймання послуг за цим Договором підтверджується актом підписаним Сторонами, з зазначенням загальної суми послуг, що включає вартість послуг Експедитора.

В пункті 6.6. Договору зазначено, що додатково підлягають відшкодуванню всі документально підтверджені витрати Експедитора, понесені у зв`язку з організацією перевезення.

Пунктом 9.1. Договору сторони передбачили, що Договорі діє з моменту його підписання сторонами протягом одного року. Уразі відсутності відповідно до часу, протягом якого діють такі обставини і їх наслідки. При неможливості виконання зобов`язань в строк понад два місяці, кожна із Сторін має право розірвати цей Договір повністю або частково без зобов`язань по відшкодуванню збитків.

На виконання умов Договору сторонами 27.11.2019 погоджено та укладено Заявку з організації експедиційно-транспортних послуг №ВТ000000226 (надалі - Заявка), відповідно до умов якої експедитор зобов`язався організувати здійснення перевезення негабаритного вантажу (трансформатор пічний 2,5*2,3*3,4 м; кожух печі + водоохолоджуючий свід (у збірному стані) 4*3,1*3,6 м) за маршрутом: м. Мелітополь, Запорізька область (Україна) - м. Вільнюс (Литва) - с. Верхньодніпровське, Смоленська область (РФ); вартість послуг (провізна плата) - 7 000,00 Євро, що в гривневому еквіваленті складає 167 878 грн. 90 коп. (станом на дату укладання заявки).

Позивач здійснив оплату рахунку № 226 від 27.11.2019 відповідачу на суму 55 685,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 54 від 06.12.2019. з призначенням платежу: оплата за експедиційно-транспортні послуги.

Відповідач, в час, визначений умовами Заявки, не здійснив перевезення вантажу з підстав невідповідності розміру вантажу замовленим розмірам, про що ним було складено Акт від 24.12.2019 №24/12 про встановлення невідповідності вантажу по ТЗ №ВТ000000226 від 27.11.2019, де зазначено, що в момент зовнішнього огляду, а саме в ТЗ заявлено розміри вантажу: Трансформатор пічний 2,5х2,ЗхЗ,4м, Кожух печі + Водоохолоджуючий свод (у зібраному вигляді) 4x3,1x3,6м; Фактичні розміри, наданого вантажу: Трансформатор пічний 2,5х2,3х3,4м, Кожух печі + Водоохолоджуючий свод (у зібраному вигляді) 4x3,їх від 3,72 до 3,85м. Визначення невідповідності вантажу проводилось візуальним оглядом та шляхом обміру.

Відповідач не надав відповіді на вимогу позивача, не повернув суму 55 685,91 позивачу, яку він отримав на підставі рахунку за експедиційно-транспортні послуги, що і є причиною спору .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Укладений сторонами Договір є договором транспортного експедирування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 Господарського кодексу України, Глави 65 Цивільного кодексу України та Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175, 316 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509, 929 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Тотожні приписи містяться у ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 929 Цивільного кодексу України).

Транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів (ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Як вбачається із Договору, Експедитор (відповідач) зобов`язався організувати здійснення перевезення негабаритного вантажу (трансформатор пічний 2,5*2,3*3,4 м; кожух печі + водоохолоджуючий свід (у збірному стані) 4*3,1*3,6 м) за маршрутом: м. Мелітополь, Запорізька область (Україна) - м. Вільнюс (Литва) - с. Верхньодніпровське, Смоленська область (РФ); вартість послуг (провізна плата) - 7 000,00 Євро, що в гривневому еквіваленті складає 167 878 грн. 90 коп. (станом на дату укладання заявки).

Прийняті на себе зобов`язання відповідач не виконав, перевезення вантажу не здійснив.

Обставини за яких не відбулось перевезення та обов`язок замовника (позивача) сплатити експедитору (відповідачу) суму понесених ним витрат для організації перевезення були предметом розгляду господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1396/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" до Фізичної особи-підприємця Попової Ірини Олександрівни, в якій просило суд стягнути з останньої 82 086 грн. 43 коп., що складає: 37 414 грн. 44 коп. - штрафу за відмову від перевезення відповідно до умов Договору від 22.11.2019 № ВТ 221119-29 транспортного експедирування та 44 671 грн. 99 коп. - компенсації витрат по оформленню дозволів та витрат по подачі транспортного засобу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 в задоволенні позовних вимог експедитора відмовлено. Зазначене рішення до Центрального апеляційного суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

У цьому рішенні судом встановлено, що: 22.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Велсі Транс", як експедитором, та Фізичною особою-підприємцем Поповою Іриною Олександрівною, як замовником, було укладено Договір №ВТ221119-29 транспортного експедирування. Позивач та відповідач мають копії різного змісту договору №ВТ221119-29 транспортного експедирування. Позивачем (ТОВ Велсі Транс за справою № 904/1396/20) було спрямовано відповідачу (ФОП Попова І.О.) оригінал Договору та заявки тільки 16.01.2020, тобто, з порушенням 14-ти денного строку, встановленого пунктом 5.2 копій договорів, наданих, як позивачам, так і відповідачем, та вже після складання акту від 24.12.2019 №24/12 про встановлення невідповідності вантажу. Даний Акт не містить умов щодо відмови ФОП Попова І.О. від перевезення, на яке наголошує ТОВ ВЕЛСІ ТРАНС. Твердження ТОВ ВЕЛСІ ТРАНС щодо відмови ФОП Попова І.О. від перевезення спростовуються також іншими документами, наданими у матеріали справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Тобто, має місце неналежне виконання договору з боку Відповідача.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Після набрання чинності рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020р. по справі № 904/1396/20, позивач направив відповідачу Вимогу від 01.03.2021р. про сплату на рахунок ФОП Попова І.О. суми 55 685,91 грн., яка була перерахована за рахунком № 226 від 27.11.2019р. впродовж 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги.

Також, нормами ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як доречно зазначив суд першої інстанції, з огляду на наведені приписи статті 1212 Цивільного кодексу України та враховуючи, що відповідачем не надано послуги, за які йому було внесено позивачем попередню оплату, слід дійти висновку, що підстава набуття коштів відпала та відповідно про наявність у останньої обов`язку повернути позивачеві грошові кошти.

Колегія суддів констатує, що доказів на підтвердження повернення коштів у сумі 55 685,91 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу не спростував.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сума 55 685,91 грн., яка була сплачена позивачем відповідачу згідно рахунку № 226 від 27.11.2019р. - є оплата його послуг за договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019р., а саме: вартість отриманих спеціальних дозволів, консультування в ході виконання договору, пошук перевізника та подачу спеціалізованого транспортного засобу. Також зазначає, що позивачем було частково прийняті та сплачені, а тому повинно бути оплачено.

З рахунку відповідача на оплату № 226 від 27.11.2019, вбачається посилання на договір - ВТ031219-29, який не є договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019 на який посилається відповідач. Також з переліку зазначених послуг в цьому рахунку вбачається, що передоплата за міжнародні експедиційно-транспортні послуги з міста Мелітополь (Україна) - м. Вільнюс (Литва) - С. Верхнєдніпровске, Смоленська обл. (РФ). Посилання на послуги вартості отриманих спеціальних дозволів, консультування в ході виконання договору, пошук перевізника та подачу спеціалізованого транспортного засобу не має в зазначеному рахунку.

Відтак, обґрунтування апеляційної скарги відповідача з приводу наданих ним послуг є не підтвердженими матеріалами справи.

Крім того, згідно з пунктом 6.5. договору транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019р., Здача-приймання послуг за цим Договором підтверджується актом підписаним Сторонами, з зазначенням загальної суми послуг, що включає вартість послуг «ЕКСПЕДИТОРА».

Оскільки відповідач не надав свої послуги за договором №ВТ221119-29 транспортного експедирування від 22.11.2019р. та акт здачі-прийомки послуг не був спрямований позивачу на підписання, тому не підтверджено відповідачем належним чином надання будь-яких послуг позивачу за цим договором.

Як вже зазначалось, обставини за яких не відбулось перевезення були предметом розгляду господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1396/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" до Фізичної особи-підприємця Попової Ірини Олександрівни, в якій просило суд стягнути з останньої 82 086 грн. 43 коп., що складає: 37 414 грн. 44 коп. - штрафу за відмову від перевезення відповідно до умов Договору від 22.11.2019 № ВТ 221119-29 транспортного експедирування та 44 671 грн. 99 коп. - компенсації витрат по оформленню дозволів та витрат по подачі транспортного засобу.

Відповідач зазначає, що судом не враховано той факт, що до предмету розгляду справи № 904/1396/20 не входила раніш сплачена позивачем попередня оплата. Однак, у позові позивач зазначав, що сума компенсаційних витрат складає із сум витрат по оформленню дозволів та подачі транспорту за відрахуванням суми передоплати у розмірі 55 685,91грн. Тобто посилання відповідача на певні обставини не знаходять своє підтвердження.

Також аргументи відповідача у апеляційної скарги щодо того, що судом взято до уваги відмова водія від перевезення - не підтверджено належним доказом з боку позивача, спростовується рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 по справі № 904/1396/20, в якому були досліджені всі обставини.

Зазначене спростовує заперечення відповідача, викладені у його апеляційної скарги, щодо понесених ним витрат пов`язаних з виконанням підготовчих дій до здійснення перевезення.

Також, апелянт вказує на безпідставне застосування до спірних відносин ст. 1212 ЦК України, оскільки наявність між сторонами цього спору договірних відносин виключає можливість застосування до них положень глави 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 1212 ІДК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України, але виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов та коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як було зазначено вище, рахунок відповідача на оплату № 226 від 27.11.2019 в якому зазначено договір - ВТ031219-29, який не є договором транспортного експедирування № ВТ221119-29 від 22.11.2019, тому оплата не відповідає умовам договору № ВТ221119-29 від 22.11.2019.

Таким чином, відповідач не надав доказів на підтвердження повернення коштів у сумі 55 685,91 грн., доводи позивача щодо наявності боргу не спростував.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛСІ ТРАНС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі №904/6012/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі №904/6012/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна