ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 червня 2022 року Справа № 903/28/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І. О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/28/22

за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державного підприємства Маневицьке лісове господарство, смт.Маневичі

до Прилісненської сільської ради, с. Прилісне, Камінь-Каширського району, Волинської області

про витребування земельної ділянки,

з участю представників:

від позивача: Гаргола О.А.(діє в порядку самопредставництва),

від третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Піддубний О.О. адвокат (ордер серії АС №1031001 від 09.12.2021),

від відповідача: Гнатюк О.І. (діє в порядку самопредставництва),

В судовому засіданні взяв участь Скучинський Л. Є. - заступник начальника відділу Волинської обласної прокуратури, службове посвідчення №065738 від 03.11.2021.

в с т а н о в и в:

05.01.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №51/1-1347 вих-21 від 25.12.2021 керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, в якій керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Прилісненської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0384 площею 8,95 га.

Ухвалою суду від 10.01.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.02.2022; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 31.01.2022 року.

26.01.2022 Камінь-Каширська окружна прокуратура подала до суду клопотання №51/1-80 вих-22 від 21.01.2022, в якому просить залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Маневицьке лісове господарство.

На обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що постійним користувачем земельної ділянки кадастровим номером :02:003:0384 площею 8,95 га лісового фонду є Державне підприємство Маневицьке лісове господарство, а тому рішення Господарського суду Волинської області, постановлене за результатами розгляду справи може вплинути на права та обов`язки вказаного підприємства.

Ухвалою суду від 02.02.2022 залучено до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство Маневицьке лісове господарство (вул. Андрія Снітка, 31, смт. Маневичі, Камінь-Каширський район, Волинська область, 44602). Зобов`язано прокурора надіслати третій особі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, копію позовної заяви з додатками; докази надіслання подати суду; відкладено підготовче засідання на "16" лютого 2022 на 10:30 год.; запропоновано відповідачу подати суду у строк до 14.02.2022 року відзив на позов; встановлено третій особі на стороні позивача, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Державному підприємству Маневицьке лісове господарство строк до 14.02.2022 року для подачі письмових пояснень на заявлений позов.

02.02.2022 на адресу суду від Прилісненської сільської ради надійшли:

- відзив на позовну заяву Прилісненської сільської ради, який надісланий засобами поштового зв`язку 31.01.2022, у якому представник відповідач просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність порушеного права та безпідставність позову; просить також залучити до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача.

Посилаючись на те, що засновником і власником КСЛП Волиньоблагроліс є Волинська обласна рада, просить залучити третіми особами на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Волинську обласну раду, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс КСЛП Волиньоблагроліс, Комунальне підприємство Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньагроліс.

Посилаючись на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 №9-ОТГ Прилісненській сільській раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2406,2313 га, в тому числі земельна ділянка площею 8,9500, кадастровий номер :02:003:0384 відповідач вважає, що третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, слід також залучити Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

15.02.2022 третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство Маневицьке лісове господарство на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2022 подала пояснення № 03-31/285-22 від 14.02.2022 в якому посилається на те, що відповідно до наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 Про організацію території лісового фонду, лісові землі бувших сільських рад, які увійшли до складу Прилісненської громади (Галузійська, Карасинська, Серхівська) перейшли із лісокористування ДП Поліський лісгосп до ДП Маневицький лісгосп. Зазначає, що земельні ділянки знаходяться в користуванні ДП Маневицьке лісове господарство на підставі матеріалів лісовпорядкування. Звертає увагу суду, що станом на 14.02.2022 рішення суду про скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 на адресу підприємства офіційно не надходило.

16.02.2022 на адресу суду від Волинської обласної прокуратури надійшли:

- відповідь на відзив;

- докази на підтвердження надіслання копії позовної заяви з додатками третій особі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні 16.02.2022 було розглянуто клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позов, про залучення третіми особами на стороні відповідача: Волинську обласну раду, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс КСЛП Волиньоблагроліс, Комунальне підприємство Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньагроліс, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Клопотання відповідача про залучення третіми особами на його стороні Волинську обласну раду, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс КСЛП Волиньоблагроліс, Комунальне підприємство Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньагроліс, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області залишено судом без задоволення з огляду на те, що відповідач відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України не обґрунтував, яким чином рішення у справі про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку може вплинути на права або обов`язки цих суб`єктів та не зазначив, на які саме їх права чи обов`язки воно може вплинути.

В судовому засіданні 03.03.2022 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості ознайомитись з відзивом на позов відповідача.

Клопотання представника позивача було задоволено, ухвалою суду від 16.02.2022 було відкладено підготовче засідання на 02.03.2022 на 14:00 год.

Ухвалою суду від 02.03.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів - до 11.04.2022 включно; відкладено підготовче засідання 31 березня 2022 р. на 10:00 год.

30.03.2022 на адресу суду від Прилісненської сільської ради надійшло клопотання № 221/02-10/2-22 від 29.03.2022 про відкладення підготовчого засідання та визнання поважними причини неявки представників відповідача, яке обґрунтоване увільненням від виконання посадових обов`язків головного спеціаліста-юрисконсульта Бубнюка Л.Є. з 25.02.2022 на час служби за призовом у зв`язку із запровадженням та продовженням строку дії воєнного стану на території України, що викликало необхідність у відповідача користуватись послугами адвоката.

Розглянувши клопотання відповідача № 221/02-10/2-22 від 29.03.2022 про відкладення підготовчого засідання та визнання поважними причини неявки представників відповідача у підготовче засідання 31.03.2022, суд не вбачає підстав для відкладення підготовчого засідання з огляду на те, що ухвалою суду від 02.03.2022 явка представників - учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, продовжений строк підготовчого провадження закінчується 11.04.2022, відповідач скористався своїм правом на подання відзиву у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк.

У судове засідання 31.03.2022 представники учасників справи не з`явились.

Станом на 31.03.2022 інших заяв та клопотань від представників учасників справи не надходило.

Ухвалою від 31.03.2022 суд закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 04.05.2022.

В судовому засіданні з 04.05.2022 було оголошено перерву до 25.05.2022.

В судовому засіданні 25.05.2022 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України у зв`язку з тим, що позовна заява Камінь Каширської окружної прокуратури не містить власноручного підпису керівника Камінь Каширської окружної прокуратури Сергія Романюка.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Стаття 207 ГПК України міститься в параграфі 2 «Відкриття розгляду справи по суті» глави 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача звернувся до суду з клопотання про залишення позову без розгляду на стадії розгляду справи по суті в другому судовому засіданні з розгляду справи по суті.

За змістом п.10 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що підготовче провадження у справі тривало з 10.01.2022 до 31.03.2022. В цей період 02.02.2022 відповідач подав відзив на позов.

Ухвалою від 31.03.2022 було закрито підготовче провадження.

У клопотанні про залишення позову без розгляду від 24.05.2022 представник відповідача не обгрунтував неможливості звернення з клопотанням на стадії підготовчого провадження, не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали йому це зробити, не заявляв клопотання про поновлення строку.

За таких обставин клопотання представника відповідача від 24.05.2022 про залишення позову без розгляду на підставі ч.2 ст.207 ГПК України слід залишити без розгляду.

В судовому засіданні з 25.05.2022 було оголошено перерву до 02.06.2022.

31.05.2022 Камінь Каширська окружна прокуратура подала до суду пояснення щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в якому просить поновити строк для надання письмових пояснень та доказів з метою спростування поданого адвокатом Бойко Р.Б. клопотання про залишення позову без розгляду, а також приєднати докази до матеріалів справи: витяг з ІС «СЕД» щодо перевірки підпису керівника; копію наказу Волинської обласної прокуратури від 12.03.2021 №122к «Про призначення на посаду керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області Романюка С.В. строком на п`ять років з 15.03.2021». На обгрунтування поновлення строку посилається на те, що клопотання про залишення позову без розгляду було подано представником відповідача лише 24.05.2022, а тому прокурор має право на висловлення своєї позиції, яку не міг з цього приводу висловити раніше. До пояснень прокурор приєднав докази їх надіслання всім учасникам справи.

Зважаючи на те, що клопотання про залишення позову без розгляду, в якому представник відповідача заявляє про відсутність підпису прокурора на позовній заяві, було подано лише 25.05.2022, з метою дотримання принципу змагальності всіх учасників справи, на підставі ст.119 ГПК України слід поновити строк на подачу Камінь-Каширській окружній прокуратурі пояснень щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду від 24.05.2022 та поновити строк для надання доказів: витягу з ІС «СЕД» щодо перевірки підпису керівника; копії наказу Волинської обласної прокуратури від 12.03.2021 №122к «Про призначення на посаду керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області Романюка С.В. строком на п`ять років з 15.03.2021».

Вимога керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державного підприємства Маневицьке лісове господарство про витребування у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Прилісненської сільської ради земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0384, площею 8,95 га, підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 1 Лісового кодексу України вказано, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 9 вказаного Кодексу у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Пунктом 5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, в редакції, чинній до 16.01.2020, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, плани лісонасаджень відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла до 27.05.2021) розпорядження земельними ділянками державної власності за межами населених пунктів, в т. ч. земельною ділянкою площею 8,95 га, кадастровий номер :02:003:0384, в період з 01.01.2013 по 27.05.2021 здійснювало Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 № 45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» вирішено провести інвентаризацію несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20.04.2018 № 3 - 502/15-18-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» затверджено технічну документацію з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Прилісненської сільської ради, Маневицького району, Волинської області загальною площею 122,8524 га.

На підставі наказу від 15.03.2018 № 45 проведено також інвентаризацію земельної ділянки площею 8, 95 га, кадастровий номер :02:003:0384, яка знаходиться на території Прилісненської сільської ради за межами населених пунктів

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0384, зареєстрована в земельному кадастрі 04.05.2018, цільове призначення - землі запасу та категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.

Галузійська сільська рада згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області» входить до складу територіальної громади Прилісненської сільської ради.

Рішенням Прилісненської сільської ради від 23.12.2016 № 1/10 «Про реорганізацію сільських рад, що увійшли до складу Прилісненської об`єднаної громади» Галузійська сільська рада була реорганізована шляхом приєднання до Прилісненської сільської ради.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 9-ОТГ передано Прилісненській територіальній громаді, Маневицького району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2406,2313 га згідно з актом приймання - передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.

Рішенням Прилісненської сільської ради від 09.12.2020 № 2/6 «Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Прилісненської сільської ради» погоджено акт прийому - передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 03.12.2020 № 9 - ОТГ та прийнято у комунальну власність Прилісненської сільської ради 164 земельні ділянки, в т. ч. земельну ділянку площею 8, 95 га, кадастровий номер :02:003:0384 (п. 6 додатку).

На підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності», наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 9 - ОТГ державним реєстратором виконавчого комітету Прилісненської сільської ради Меркуловою О.В. 14.12.2020 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39725725, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0384, із зазначенням форми власності - комунальна, власник - Прилісненська сільська рада.

Разом з цим, згідно з інформацією ДП «Маневицьке ЛГ» від 13.07.2021 № 03-26/1139 - 21 в ході польових обстежень виявлено факт накладення на територію земель державного лісового фонду лісогосподарського підприємства, а саме: на Галузійське лісництво (квартал 69 виділу 62), земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0384.

Згідно з Планом лісонасаджень Галузійського лісництва державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Маневицьке лісове господарство», земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0384, належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась.

Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2013 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект.

ДП «Маневицьке ЛГ» спірна земельна ділянка передана від ДП «Поліське ЛГ» на підставі наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 «Про організацію території лісового фонду».

ДП «Поліське ЛГ» отримало земельну ділянку лісового фонду на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 №232.

Рішенням Галузійської сільської ради від 27.12.2011 № 12/8 «Про погодження передачі в постійне користування земельних ділянок для подальшого заліснення та проведення догляду за лісом» погоджено органом місцевого самоврядування вилучення земель площею 21, 4 га в урочищі «Горілиця» (в межі даного урочища входить земельна ділянка площею 8, 95 га, кадастровий номер :02:003:0384) під землі лісового фонду.

Окружна прокуратура зверталася із запитом на адресу Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» Державного агенства лісових ресурсів України, яке підтвердило приналежність земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0384, до земель державного лісового фонду.

Також ВО «Укрдержліспроект» зазначило, що земельна ділянка, кадастровий номер якої :02:003:0384, знаходиться в межах Серхівського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ».

Лісогосподарське підприємство повідомило, що для оптимальної організації території лісового фонду під час проведення робіт з безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду у 2014 році проведено об`єднання Серхівського та Галузійського лісництв. Внаслідок цього змінилася нумерація кварталів. У зв`язку з цим згідно з матеріалами безперервного лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0384, знаходиться в кварталі 69, виділу 62 Галузійського лісництва.

В ході обстеження лісових масивів, що здійснено 25.11.2021 працівниками ДП «Маневицьке ЛГ» встановлено, що на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної та берези повислої із пропорцією 9/1 відповідно (9 Сз 1Бп), висота дерев становить 4 м, їх вік - 20 років.

З ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків визначених визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З огляду на наведені норми законодавства, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб до 28.05.2021 мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Прилісненській сільській раді.

3 інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 21.09.2021 № 30250/0/2-21 вбачається, що Кабінету Міністрів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у комунальну земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0384, що фактично перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», розташованої за межами населеного пункту на території Прилісненської сільської ради, Камінь - Каширського району, Волинської області, стало відомо із запиту окружної прокуратури від 10.09.2021 №51/1 -821 вих. - 21.

Питання вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулювалась ст. ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу), це питання було виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Документи, на підставі яких Головне управління Держгеокадастру у Волинській області затвердило технічну документацію та в подальшому видало наказ про передачу земельної ділянки із державної у комунальну власність, не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу), Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не наділене повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Прийняття наказу від 20.04.2018 № 3 - 502/15 - 18 - СГ в частині затвердження матеріалів інвентаризації спірної земельної ділянки в подальшому зумовило її незаконну передачу до земель комунальної власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 9 - ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність». Рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України не приймались.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, накази Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №3-502/15-18-СГ від 20.04.2018, №9 ОТГ від 03.12.2020 прийняті в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття наказів), ст. ст. 31, 33, 57 Лісового кодексу України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. ст. 162, 163 Земельного кодексу України охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необгрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданням охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

В порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Головне управління Держгеокадастру у Волинській області змінило цільове призначення та вилучило земельну ділянку лісогосподарського призначення за відсутності на те повноважень, визначених чинним законодавством, передавши її в подальшому до земель комунальної власності.

Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20.04.2018 № 3 - 502/15- 18 -СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» в частині затвердження документації щодо спірної земельної ділянки, наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 03.12.2020 № 9 - ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та рішення Прилісненської сільської ради від 09.12.2020 № 2/6 «Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність Прилісненської сільської ради», якими вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення віднесена до земель сільськогосподарського призначення та передана до комунальної власності, прийняті всупереч вимог чинного законодавства, тобто є незаконними.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник, дотримуючись вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не е ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

За змістом ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка, кадастровий номер :02:003:0384, зареєстрована у земельному кадастрі 04.05.2018, цільове призначення - землі запасу та категорії земель - землі сільськогосподарського призначення.

Оскільки у Державному земельному кадастрі в порушення вимог чинного законодавства невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, що обумовило фактичне її вилучення із земель лісогосподарського призначення та подальшу передачу до земель комунальної власності, а також реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, витребувавши зазначену земельну ділянку на користь її власника - Волинської обласної державної адміністрації.

На час звернення керівника Камінь Каширської окружної прокуратури з позовом до суду згідно із записами у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 8,95 га, кадастровий номер :02:003:0384, зареєстрована на праві власності за Прилісненською сільською радою.

Державна реєстрація земельної ділянки проведена на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.12.2020, індексний номер 39725725, зазначено, що форма власності: - комунальна. На час реєстрації земельної ділянки визначено також її цільове призначення та категорія - землі запасу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником земельної ділянки вказано територіальну громаду в особі Прилісненської сільської ради.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 2-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Права володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна (ч.1 ст. 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним і законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.

У цій справі незаконні накази органу державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментом, які обумовили формальне набуття Прилісненською сільською радою права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який зважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним стаття 387 ЦК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Таким чином, є обґрунтованою вимога керівника Камінь Каширської окружної прокуратури про витребування на користь держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Прилісненської сільської ради земельної ділянки площею 8, 95 га, кадастровий номер :02:003:0384.

У відзиві на позов Прилісненська сільська рада не визнає позову прокурора, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на належність спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

У відзиві відповідач стверджує, що спірна земельна ділянка завжди належала до земель сільськогосподарського призначення, а цільове призначення її було - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на проект роздержавлення земель КСП «Галузія» 1997 року, затверджений рішенням Маневицької районної ради від 16.05.1997 № 7/1.

Приєднаним до відзиву проектом роздержавлення земель 1997 року передбачено необхідність виготовлення КСП «Галузія» державного акту на право колективної власності на землю. Проте, доказів на підтвердження виготовлення державного акту Прилісненською сільською радою надано не було.

Також відповідач стверджує, що спірна земельна ділянка завжди належала до земель сільськогосподарського призначення, а її цільове призначення було - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а в процесі роздержавлення земель її було віднесено до земель резервного фонду.

Проте, з тих матеріалів роздержавлення, які додані відповідачем до матеріалів справи, не вбачається, які саме землі було віднесено до земель резервного фонду, не вбачається віднесення спірної земельної ділянки до земель резервного фонду. Тобто, відповідач в процесі судового розгляду на підставі ст.74 ГПК України не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх заперечень.

Разом з цим, проект роздержавлення земель не є документом, який визначає категорію земель за їх цільовим призначенням, а є лише документом, складеним на виконання Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 та відповідно до Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій», затверджених Держкомземом України і погоджених з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15.05.1992 відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992 і підтверджує лише факт розпаювання земель, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до абзацу 2 п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №513, якою затверджено Порядок інвентаризації земель, яка (була чинною на час проведення інвентаризації, під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Таким чином, Проект роздержавлення земель не був вихідним документом, передбаченим вказаним Порядком для інвентаризації земель.

Також відповідач вважає, що прийняте 27.12.2011 Галузійською сільською радою рішення № 12/8 «Про погодження передачі в постійне користування земельних ділянок для подальшого заліснення та проведення догляду за лісом», яким на підставі розгляду клопотання ДП «Поліське ЛГ» погоджено передачу земель запасу для подальшого заліснення площею 270, 7 га, в т. ч. 21,4 га в урочищі «Горілиця», має виключно рекомендаційний характер.

Проте, з такими доводами відповідача не можна погодитися.

Як стверджує Прилісненська сільська рада, спірна земельна ділянка, перебувала у комунальній власності, тому відповідно до вимог пунктів «в» та «г» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 2011 рік) до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить надання та вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 01.04.2010 у справі № 1-6/2010 положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Таким чином, приймаючи рішення від 27.12.2011 № 12/8 «Про погодження передачі в постійне користування земельних ділянок для подальшого заліснення та проведення догляду за лісом», Галузійська сільська рада діяла як суб`єкт владних повноважень, погоджуючи право постійного користування землями, в т. ч. й спірною земельною ділянкою, для подальшого її заліснення з метою передачі до земель лісового фонду.

Вказане також підтверджується пунктом 10 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 2011 рік), відповідно до якого рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідним органом місцевого самоврядування.

У зв`язку із наведеним головою Волинської обласної державної адміністрації, в межах повноважень, визначених ст. ст. 6, 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. ст. 8, 17, 31 Лісового кодексу України, ст. ст. 17, 20, 55 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», статті 3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.2009 № 1465-р «Про вдосконалення порядку управління лісовим господарством» (вказані нормативні акти зазначені в редакції, що діяли станом на 2011 рік) 31.05.2011 прийнято 31.05.2011 розпорядження № 232 «Про надання лісів у постійне користування».

На підставі наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 «Про організацію території лісового фонду» лісові масиви у межах спірної земельної ділянки передані від ДП «Поліське ЛГ» до ДП «Маневицьке ЛГ».

Після цього третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ДП «Маневицьке ЛГ» було розпочато процедуру виготовлення необхідних документів на землю лісового фонду, в тому числі й на спірну земельну ділянку.

Також на виконання вказаних розпорядчих документів ДП «Маневицьке ЛГ» у 2013 році було проведено базове лісовпорядкування. Згідно з матеріалами Плану лісонасаджень Галузійського лісництва на спірній земельній ділянці, яка розміщена у кварталі 69 виділ 62, вже були лісові культури віком 12 років.

Крім цього, як підтверджено обстеженням лісових масивів, яке проведено 25.11.2021 працівниками ДП «Маневицьке ЛГ», на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної та берези повислої із пропорцією 9/1 відповідно (9 Сз ІБп), висота дерев становить 4 м, їх вік - 20 років, що відповідає матеріалам базового лісовпорядкування 2013 року.

Тобто, з часу передачі у постійне користування вказаної земельної ділянки лісогосподарським підприємствам, вона використовувалася в межах цільового призначення, що також підтверджує її приналежність до земель лісового фонду.

Посилання відповідача на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16, яким скасовано розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 №232 «Про надання лісів у постійне користування», додатково підтверджує, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16 було скасовано розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 «Про надання лісів у постійне користування», яким ДП «Поліське лісове господарство» надано у постійне користування для ведення лісового господарства ліси, що перебувають у державній власності, державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України та надано останньому дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду.

Вказана постанова залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Зі змісту постанови Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16 вбачається, що ДП «Маневицьке ЛГ» не залучалося до участі у розгляді справи третьою особою та не брало участі у розгляді справи.

У зазначеній справі суди посилаються на рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств» та розпорядження голови Волинської облдержадміністрації від 27.03.2009 № 100, обгрунтовуючи здійснення права постійного користування землями лісового фонду дочірнім підприємством КП «Волинське обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Волиньоблагроліс» та міжгосподарським лісогосподарським підприємством Маневицьке МСЛП, а в подальшому його правонаступником - ДП КСЛАП «Маневичіліс».

Як зазначила колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 12.10.2017, надаючи правову оцінку оскаржуваним актам, оскаржуване розпорядження Волинської ОДА №232 від 31.05.2011 року стосується надання у постійне користування державним підприємствам лісів для ведення лісового господарства та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою шляхом їх вилучення з користування комунальних підприємств без визначення підстав для цього. При цьому надання у користування, як було встановлено судами, відбулось саме за рахунок лісів, що перебували у користуванні комунальних підприємств, а таке користування було правомірним.

У зв`язку із скасуванням розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011№232 розпорядженням Волинської облдержадміністрації від 0.06.2021 № 375 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозвіл державному підприємству «Маневицьке лісове господарство» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення орієнтовною площею 5707,4 га, із них 3407 га - на території Прилісненської сільської територіальної громади Камінь - Каширського району для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг.

Вказане розпорядження є чинним, в судовому порядку не оскаржувалося та не скасовувалося.

З урахуванням викладеного спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Маневицьке лісове господарство» за матеріалами базового лісовпорядкування, проведеного Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2013 році.

Також в процесі розгляду справи судом встановлено, що позовна заява Камінь-Каширської окружної прокуратури №51/1-1347 вих.21 від 25.12.2021 підписана керівником окружної прокуратури Романюком Сергієм з використанням електронного цифрового підпису (кваліфікованого електронного підпису), що посвідчений створеним QR- соdе, який відображений на титульній сторінці позову та містить в собі інформацію щодо підписанта, дати вчинення підпису та реєстраційний номер.

Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Автором електронного документа відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є фізична або юридична особа, яка створила електронний документ.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ст 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії (ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Наказом Генерального прокурора України від 28.12.2018 № 266 «Про впровадження в промислову експлуатацію та забезпечення функціонування інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України» та на виконання вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про прокуратуру», з метою забезпечення функціонування електронного документообігу в органах прокуратури України із 01.01.2019 впроваджено в промислову експлуатацію інформаційну систему «Система електронного документообігу органів прокуратури України» (надалі - ІС «СЕД»).

Наказом Генерального прокурора від 25.03.2021 №73 «Про використання кваліфікованого електронного підпису при роботі з документами в інформаційній системі «Система електронного документообігу органів прокуратури України» із 02.04.2021 впроваджено застосування кваліфікованого електронного підпису при роботі з документами в ІС «СЕД».

Згідно з положеннями Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27 (надалі - Інструкція), яка розроблена з урахуванням вимог Законів України «Про захист персональних даних», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис застосовується у разі підписання (візування) електронного документа та підлягає використанню лише його власником, ідентифікуючі дані якою зазначені в сертифікаті відкритого ключа, без передачі іншим особам.

Право на застосування кваліфікованого електронного підпису мають керівництво офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, керівники структурних підрозділів прокуратур, їх заступники, державні службовці, працівники, які виконують функції із обслуговування, що в межах своїх повноважень працюють в ІС «СЕД» (пункт 2.3 Інструкції).

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Перевірку кваліфікованого електронного підпису керівника Камінь- Каширської окружної прокуратури забезпечено через ІС «СЕД» із використанням чинного кваліфікованого сертифікату, на підтвердження чого системою згенеровано QR-code, тому документ вважається підписаним керівником особисто та має таку саму юридичну силу, як і підписаний за допомогою власноручного підпису.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 205/5252/19 (провадження № 61-І І25св22) зазначено, що суди попередніх інстанцій, вважаючи, що заява заявника не підписана ним особисто, чи його представником, не врахували вищевказані норми чинного законодавства та подані заявником документи на підтвердження наявності електронного підпису на заяві, не звернули уваги, не обгрунтували свої висновки з посиланням на відповідні докази, зокрема на протокол створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, згідно з яким суд може дійти висновку щодо відсутності електронного підпису на документі, а отже дійшли помилкового висновку про повернення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

У зв`язку з чим Верховний Суд прийняв рішення про скасування попередніх судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Таким чином, підписуючи будь - який документ, в тому числі позовну заяву, що розглядається в ІС «СЕД» з використанням кваліфікованого електронного підпису, вказана система здійснює перевірку сертифікатів відкритих ключів підписанта - уповноваженої особи. При цьому, паперова копія створеного електронного документа, на якій наявний QR-code, вважається підписаною та містить усі обов`язкові реквізити, а тому може бути відправлена адресату поштовим зв`язком.

Позовна заява Камінь-Каширської окружної прокуратури №51/1-1347 вих.21 від 25.12.2021 скерована до суду поштовим зв`язком із використанням електронного цифрового підпису керівника окружної прокуратури Романюка Сергія, що відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» прирівняний до власноручного підпису, який перевірений у встановленому чинним законодавством порядку та у спосіб, визначений для перевірки кваліфікованого електронного підпису.

Як вказував прокурор у позовній заяві, посилаючись на витяг з нормативної грошової оцінки землі, вартість земельної ділянки, що є предметом спору, становить 75123,27 грн., відтак ціна позову також становить 75123,27 грн.

З платіжного доручення №2933 від 13.12.2021 вбачається, що Волинська обласна прокуратура, звертаючись з позовом до суду, сплатила 11350 грн. судового збору.

Враховуючи приписи ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір, зважаючи на те, що позовна заява містить лише одну вимогу майнового характеру, прокурор, звертаючись з позовом до суду, повинен був сплатити 2270 грн. судового збору.

У зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» Волинській обласній прокуратурі слід повернути з Державного бюджету України 9078 грн. судового збору.

Разом з цим, у зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України на відповідача слід покласти судові витрати у справі, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Прилісненської сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0384 площею 8, 95 га.

3. Стягнути з Прилісненської сільської ради ( 44614, Волинська область, Камінь-Каширський район, с. Прилісне, вул Сойне, буд. 1б, ) на користь Волинської обласної прокуратури (43003, вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 2270 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

4. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) 9078 грн. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №2933 від 13.12.2021 (платіжне доручення №2933 від 13.12.2021 знаходиться в матеріалах справи №903/28/22).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.06.2022.

Суддя І. О. Якушева