ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 Справа № 914/4108/21

За позовом:Керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «СервісПет», м. Львів
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державного підприємства «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр», м. Львів

про:усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення
Суддя Р.В. Крупник Секретар О.О. Шевчук
Представники учасників справи:
прокурорН.Т. Леонтьєва;
від позивача:О.Р. Брильовська - представниця;
від відповідача:Ю.М. Гелемей адвокат, С.М. Білостоцький адвокат;
від третьої особи:не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова (далі Прокурор) в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації (далі Позивач, ЛОДА) до ТОВ «СервісПет» (далі Відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення.

Ухвалою від 04.01.2022 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 11.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 11.02.2022, залучив до участі у справі Державне підприємство «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

11.02.2022 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді Крупника Р.В. (ЛН N 3582424-1).

Ухвалою від 16.02.2022 підготовче засідання у справі призначено на 28.02.2022.

В засіданні 28.02.2022 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ в одне провадження, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 28.03.2022.

Ухвалою суду від 11.03.2022 частково задоволено заяву прокурора про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим №:04:003:0067 загальною площею 4,23 га.

Ухвалою від 28.03.2022 підготовче засідання відкладено на 18.04.2022.

Ухвалою від 18.04.2022 суд витребував з архіву суду справу №5015/4582/11, підготовче засідання відклав на 20.04.2022.

В засіданні 20.04.2022 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, а також у відкладенні підготовчого засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.05.2022.

05.05.2022 розгляд справи по суті відкладено на 19.05.2022. В подальшому розгляд справи по суті відкладено на 01.06.2022.

Прокурорка в судове засідання 01.06.2022 з`явилася, позовні вимоги підтримала просила їх задовільнити повністю з підстав зазначених у позові та додаткових поясненнях до нього.

Представниця позивача в судове засідання 01.06.2022 з`явилася, заявлені прокурором вимоги підтримала, просила їх задовільнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судове засідання 01.06.2022 з`явилися, проти задоволення позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні повністю.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 01.06.2022 не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

АРУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Аргументи прокурора.

Позов обгрунтовано тим, що Брюховицькою селищною радою 11.03.2004 та 18.03.2004 прийнято рішення №245 та №263 про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га і віднесення їх до земель рекреаційного призначення селища.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005р., яке набрало законної сили вищевказані рішення були визнані неправомірними та скасовані.

15.11.2004 Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення у цивільній справі № 2-3327/04, яким, зокрема, зобов`язав Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТОВ «Новобуддизайн» земельної ділянки площею 8,8643 га, з яких 1,8 га під житлове будівництво та 7,0643 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру в смт Брюховичі. В подальшому вказане рішення суду переглянуто Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за нововиявленими обставинами і ухвалою суду від 15.06.2010 скасоване та провадження у справі закрито.

23.10.2008 на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.11.2004 Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №618, яким зокрема вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8,8643 га в районі вул. Ряснянської в смт. Брюховичі, яка підлягає продажу у власність ТОВ «Новобуддизайн» та укласти із ТОВ «Новобуддизайн» до 01.09.2009 договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених цим рішенням.

05.11.2008 між Брюховицькою селищною радою та ТОВ «Новобуддизайн» на виконання рішення Брюховицької селищної ради № 618 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки.

25.12.2008 ТОВ «СервісПет» придбало у ТОВ «Новобуддизайн» земельну ділянку площею 0,2695 га.

Крім цього, 19.11.2004 Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення у цивільній справі № 2-3326/04, яким зобов`язав Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ПП «Буддизайн» земельної ділянки площею 8,9965 га, з яких 5,036 га під громадсько-житлове будівництво та 3,9605 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру в смт. Брюховичі. В подальшому вказане рішення суду переглянуто Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за нововиявленими обставинами і ухвалою суду від 13.07.2010 скасоване та провадження у справі закрито.

23.10.2008 на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19.11.2004 Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №619, яким зокрема вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8,9965 га в районі вул. Ряснянської Незалежності України в смт. Брюховичі, яка підлягає продажу у власність ПП «Буддизайн» та укласти із ПП «Буддизайн» до 01.09.2009 договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених цим рішенням.

05.11.2008 між Брюховицькою селищною радою та ПП «Буддизайн» на виконання рішення Брюховицької селищної ради № 619 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки.

25.12.2008 ТОВ «СервісПет» придбало у ПП «Буддизайн» земельну ділянку площею 3,9605 га.

Як стверджує прокурор придбані у ТОВ «Новобуддизайн» та ПП «Буддизайн» земельні ділянки площею 0,2695 га. та 3,9605 га. відповідно, відповідач об`єднав в одну земельну ділянку площею 4,23 га. на котру йому було видано Державний акт на право власності від 27.01.2009.

Прокурор зазначає, що володіння та користування відповідачем вказаною земельною ділянкою є неправомірним, оскільки на підставі планшетів лісовпорядкування вона відноситься до земель лісового фонду лісів І групи Брюховицького лісництва та перебуває в постійному користуванні ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр». З користування цього підприємства вона не вилучалася. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка є особливо цінною, то вона відноситься до земель з обмеженим оборотом і набуття громадянами та юридичними особами прав на неї є неможливим. Цивільний оборот земельних ділянок лісогосподарського призначення є і був обмежений законодавчо з огляду, зокрема, на приписи ЗК України та ЛК України.

А тому, спірна земельна ділянка надалі перебуває в державній власності і повноваженням розпоряджатися нею, вилучати її з чи надавати в постійне користування з 27.05.2021 наділена ЛОДА. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначає прокурор зайняття відповідачем земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням вимог чинного законодавства треба розглядати як негаторний позов, оскільки відповідне зайняття не пов`язане з позбавленням держави володіння нею.

Таким чином, прокурор просить суд усунути перешкоди у здійсненні ЛОДА права розпорядження та користування спірною земельною ділянкою шляхом її повернення на користь держави в особі ЛОДА із приватної власності ТОВ «СервісПет».

Аргументи ЛОДА.

Позивач заявлені прокурором вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених прокурором. Додатково наголошує, що відповідно до чинної з 27.05.2021 редакції ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки надані у постійне користування з земель державної та комунальної власності можуть вилучатися для суспільних і інших потреб, зокрема, за рішенням органів виконавчої влади, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України з урахуванням вимог ст. 150 ЗК України. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Крім цього, згідно ст. 31 ЛК України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

А тому, на думку представниці позивача, ЛОДА є належним позивачем в даній справі.

Аргументи відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні з таких підстав:

1. ЛОДА є неналежним позивачем в даній справі, оскільки згідно ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або в користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів. Водночас, спірна земельна ділянка знаходиться в межах селища Брюховичі.

2. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які доводять, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду. Зокрема, планшет лісовпорядкування є неналежним доказом, оскільки складений з порушенням вимог Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт від 28.11.1986. Проект організації і розвитку лісового господарства теж неналежний доказ, так як не затверджений територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Крім цього, з вказаних доказів не вбачається, що при складанні матеріалів лісовпорядкування враховані відомості з державного земельного кадастру, як це вимагає ст. 52 ЛК України. Водночас в Держгеокадастрі містяться відомості про зазначену земельну ділянку, як землі громадської і житлової забудови.

3. З урахуванням того, що ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» право постійного користування землями було передано в 2006 році, то таке право повинне підтверджуватися не планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, а державною реєстрацією права постійного користування.

4. Прокурором обрано неналежний спосіб захисту прав позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, відповідно до правової позиції ВПВС викладеної в постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц особа за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно є його володільцем (принцип реєстраційного підтвердження володіння), а тому вимога про витребування земельної ділянки лісового фонду з незаконного володіння приватної особи в порядку ст. 388 ЦК України є ефективним способом захисту права власності держави на ці категорії земель.

5. З позовом про витребування у відповідача спірної земельної ділянки прокурор звертався ще в 2011 році. Однак рішеннями апеляційного та касаційного господарського суду у справі №5015/4582/11 було відмовлено в такому витребуванні, оскільки відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Аргументи третьої особи.

ДП «Львівський лісовий селекційно-насіннєвий центр» своїм правом на надання пояснень у справі не скористалося. Участі в підготовчих засіданнях та при розгляді справи по суті не приймало.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №907032 від 27.01.2009 (Т.2 а.с. 57-58) відповідач є власником земельної ділянки площею 4,23 га, кадастровий №:04:003:0067 з цільовим призначенням для будівництва об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру, яка розташована в смт. Брюховичі район вул. Ряснянської. 22.10.2018 право власності відповідача на вказану земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №266919576 від 21.07.2021 (Т. 1 а.с. 46).

Земельна ділянка площею 4,23 га, кадастровий №:04:003:0067 була утворена шляхом об`єднання двох земельних ділянок площами 0,2695 га та 3,9605 га, які відповідач придбав у ТОВ «Новобуддизайн» та ПП «Буддизайн» відповідно на підставі Договорів купівлі-продажу від 25.12.2008 (Т. 2 а.с. 59-64).

Обставини набуття ТОВ «Новобуддизайн» земельної ділянки у власність.

11.03.2004 та 18.03.2004 Брюховицькою селищною радою прийнято Рішення №245 та №263 відповідно про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га і віднесення їх до земель селища рекреаційного призначення (Т. 1 а.с.156-157). В подальшому за позовом прокурора Львівської області Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 14.02.2005 у справі №2-38/2005 яким вказані рішення селищної ради визнано неправомірними та скасовано (Т. 1 а.с. 119-121). Рішення місцевого суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 (Т. 1 а.с. 122-123) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 (Т. 1 а.с. 130-133).

01.04.2004 Брюховицькою селищною радою прийнято Рішення №280 «Про затвердження ТОВ «Новобуддизайн» проекту відведення земельної ділянки площею 8,8643 га для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру з об`єктами житлового призначення в районі вул. Ряснянської в смт. Брюховичі та надання її в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність)» (Т. 1 а.с. 158). На підставі вказаного рішення 07.07.2004 між Брюховицькою селищною радою та ТОВ «Новобуддизайн» укладено Договір оренди землі, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Т.1 а.с. 164-169).

15.11.2004 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у цивільній справі №2-3327/04, яким, зокрема, зобов`язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТОВ «Новобуддизайн» земельної ділянки площею 8,8643 га, з яких 1,8 га під житлове будівництво та 7,0643 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру в смт Брюховичі в районі вул. Ряснянської, яку орендує ТОВ «Новобуддизайн» та укласти з ним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки (Т. 1 а.с. 136-139). В подальшому вказане рішення суду за заявою заступника прокурора Львівської області переглянуто Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за нововиявленими обставинами і ухвалою суду від 15.06.2010 скасоване та провадження у справі закрито (Т. 1 а.с. 147-150). Підставою для перегляду рішення від 15.11.2004 слугували обставини скасування рішень Брюховицької селищної ради №245 та №263 від 11.03.2004 та 18.03.2004.

23.10.2008 на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.11.2004 у справі №2-3327/04 Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №618, яким зокрема вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8,8643 га в районі вул. Ряснянської в смт. Брюховичі, яка підлягає продажу у власність ТОВ «Новобуддизайн» та укласти із ТОВ «Новобуддизайн» до 01.09.2009 договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених цим рішенням (Т. 1 а.с. 160).

05.11.2008 між Брюховицькою селищною радою та ТОВ «Новобуддизайн» на виконання рішення селищної ради № 618 від 23.10.2008 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Т. 1 а.с. 181-185). 19.12.2008 Брюховицькою селищною радою видано ТОВ «Новобуддизайн» Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №795031.

25.12.2008 між ТОВ «Новобуддизайн» (Продавець), ТОВ «Самгородок» (Покупець-1) та ТОВ «СервісПет» (Покупець-2) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки з одночасним поділом її в натурі, за умовами якого відповідач придбав у ТОВ «Новобуддизайн» земельну ділянку для будівництва об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру площею 0,2695 га, що становить 2695/7032 ідеальних частин всієї земельної ділянки.

Обставини набуття ПП «Буддизайн» земельної ділянки у власність.

24.06.2004 Брюховицькою селищною радою прийнято Рішення №318 «Про затвердження ПП «Буддизайн» проекту відведення земельної ділянки площею 8,9965 га для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру з об`єктами громадсько-житлового призначення в районі вул. Незалежності України-Ряснянської в смт. Брюховичі та надання її в оренду терміном на 10 років (з правом викупу у власність)» (Т. 1 а.с. 162). На підставі вказаного рішення 07.07.2004 між Брюховицькою селищною радою та ПП «Буддизайн» укладено Договір оренди землі, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Т.1 а.с. 170-175).

19.11.2004 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у цивільній справі №2-3326/04, яким, зокрема, зобов`язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ПП «Буддизайн» земельної ділянки площею 8,9965 га, з яких 5,036 га під громадсько-житлове будівництво та 3,9605 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру в смт Брюховичі в районі вул. Ряснянської-Незалежності України, яку орендує ПП «Буддизайн» та укласти з ним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки (Т. 1 а.с. 141-145). В подальшому вказане рішення суду за заявою заступника прокурора Львівської області переглянуто Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за нововиявленими обставинами і ухвалою суду від 13.07.2010 скасоване та провадження у справі закрито (Т. 1 а.с. 151-153). Підставою для перегляду рішення від 19.11.2004 слугували обставини скасування рішень Брюховицької селищної ради №245 та №263 від 11.03.2004 та 18.03.2004.

23.10.2008 на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19.11.2004 у справі №2-3326/04 Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №619, яким, зокрема, вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 8,9965 га, з яких 5,036 га під громадсько-житлове будівництво та 3,9605 га під будівництво об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру в смт. Брюховичі в районі вул. Ряснянської-Незалежності України, яка підлягає продажу у власність ПП «Буддизайн» та укласти із ПП «Буддизайн» до 01.09.2009 договір купівлі-продажу земельної ділянки на умовах, визначених цим рішенням (Т. 1 а.с. 163).

05.11.2008 між Брюховицькою селищною радою та ПП «Буддизайн» на виконання рішення селищної ради № 619 від 23.10.2008 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Т. 1 а.с. 176-180). 19.12.2008 Брюховицькою селищною радою видано ПП «Буддизайн» Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №795033.

25.12.2008 між ПП «Буддизайн» (Продавець) та ТОВ «СервісПет» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого відповідач придбав у ПП «Буддизайн» земельну ділянку площею 3,9605 га для будівництва об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 у справі №2-38/2005 котре набрало законної сили і яким за позовом прокурора Львівської області скасовані рішення Брюховицької селищної ради №245 та №263 від 11.03.2004 та 18.03.2004, що слугували передумовою набуття ТОВ «Новобуддизайн» та ПП «Буддизайн» у власність земельних ділянок, ним встановлено наступні обставини.

Вилучені земельні ділянки площею 19,1 га знаходяться в кварталі 44 Брюховицького лісництва Львівського ДЛГ, який віднесений до 1 групи лісів, категорія захисності ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій (ст. 36 ЛК України). Згідно з проектом організації і розвитку лісового господарства Львівського ДЛГ (параграф 3.4.2), затвердженого Держкомітетом лісового господарства України за функціональним зонуванням лісопарку, квартал 44 Брюховицького лісництва віднесений до зони масового відпочинку.

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 за №1391 «Про внесення змін до переліку населених пунктів, віднесених до курортних» селище Брюховичі віднесено до категорії курортних.

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудячих від 12.01.1978 №14 зазначені вище землі відносяться до земель рекреаційного призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, в вересні 2011 року прокурор Шевченківського району м. Львова звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ТОВ «СервісПет», Брюховицької селищної ради, ТОВ «Новобуддизайн», ТОВ «Самгородок», ПП «Буддизайн», ТОВ «Лазурит 007», за участі третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про витребування майна від добросовісного набувача. Матеріально-правовою підставою позову прокурор обрав статті 388 та 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2013 у справі №5015/4582/11 позовні вимоги прокурора задоволено частково, зокрема:

- скасовано рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 2-3327/04».

- визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №907032 від 27.01.2009, виданий ТОВ «СервісПет», який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02:09:438:00006 кн.02-7.

- витребувано у ТОВ «СервісПет» земельну ділянку площею 4,2300 га кадастровий №:04:003:0067 та передано її у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Новобуддизайн» та ПП «Буддизайн» - припинено. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2013 рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2013 у справі №5015/4582/11 скасовано в частині задоволених позовних вимог та постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову прокурора. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2013 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.09.2013 у справі №5015/4582/11 залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду.

Відмовляючи прокурору в задоволенні позовних вимог про витребування від ТОВ «СервісПет» земельної ділянки площею 4,2300 га кадастровий №:04:003:0067, суди апеляційної та касаційної інстанції дійшли висновку, що спірна земельна ділянка, яка була відчужена Брюховицькою селищною радою на користь ТОВ «Новобуддизайн», знаходилася у межах смт. Брюховичі, а також те, що розмежування земель державної і комунальної власності в межах смт. Брюховичі не проводилося, відтак у відповідності до п. 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. п. "а" ст. 12, ст. ст. 83, 122, 127, 128, п. 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату прийняття спірного рішення № 618 від 23.10.2008 року) Брюховицька селищна рада мала усі необхідні повноваження щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Також апеляційний та касаційний господарські суди у справі №5015/4582/11 дійшли висновку, що ТОВ «СервісПет» є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, так як придбав земельні ділянки в ПП «Буддизайн» та ТОВ «Новобуддизайн» за відплатними договорами купівлі-продажу земельних ділянок, йому не було відомо і не могло бути відомо, що він купує майно не у власника.

ОЦІНКА СУДУ.

За змістом ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

Згідно з положеннями ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою та бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, як уповноважені органи державної влади чи органи місцевого самоврядування самостійно, так і прокурори в їх інтересах, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Як зазначено в позовній заяві, підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі ЛОДА шляхом подання позову є неправомірне вибуття земельної ділянки лісогосподарського призначення із державної власності та з користування постійного лісокористувача, що, у свою чергу, призвело до заподіяння шкоди інтересам держави. Однак, ЛОДА як орган державної влади, який з 27.05.2021 уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжив достатніх заходів, в тому числі позовного характеру, щодо її повернення у державну власність.

За змістом ст. 15 та ст. 16 ЦК України, особа чиї майнові права та інтереси порушені має право на їх захист та на звернення за цим захистом до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права та інтересу є підставою для звернення особи до суду за їх захистом із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому особа, права та інтереси якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, передбаченим приписами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж визначеним іншими законами чи укладеним між сторонами договором, який відповідає тим фактичним обставинам, що склалися. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду (далі ВПВС) в постанові від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц (п. 69) при виборі позивачем способу захисту слід виходити з того, що обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови ВПВС від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

З матеріалів справи вбачається наступне:

- предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога про усунення перешкод у здійсненні ЛОДА права розпорядження та користування земельною ділянкою з кадастровим №:04:003:0067 площею 4,23 га шляхом її повернення на користь держави в особі ЛОДА із приватної власності ТОВ «СервісПет»;

- підставами позову є: 1) факт перебування спірної земельної ділянки в державній власності та володінні держави, оскільки вона є земельною ділянкою з обмеженим оборотом, враховуючи її лісогосподарське призначення (1 група лісів), а тому набуття відповідачем прав на неї неможливе в силу вимог ЗК України та ЛК України; 2) неправомірний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача на спірну земельну ділянку чинить перешкоди державі в особі ЛОДА в реалізації її прав на вільне користування, володіння та розпорядження нею.

Правовою підставою позову прокурор зазначає ст. 391 ЦК України, положення якої передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проаналізувавши предмет та підстави даного позову, а також доводи учасників справи, суд зазначає таке.

В позадоговірних відносинах, які мають місце в даній справі, особа чиї права та інтереси порушені має право захистити їх, зокрема, шляхом подання віндикаційного або негаторного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (пункт 114 постанови ВПВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

Водночас, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Критерії для розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлені в пункті 72 постанови ВПВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. Так, в даній постанові ВПВС частково відступила від своїх попередніх висновків (шляхом їх уточнення) та висловила правову позицію, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є; відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Відповідно до усталеної практики ВПВС володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові ВПВС від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду.

Крім цього, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (таку правову позицію відображено в пункті 6.30 постанови ВПВС від 02.07.2019 у справі № 48/340, а також пункті 4.17 постанови ВПВС від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

Таким чином, слід розмежовувати і не надавати однакового юридичного значення двом презумпціям, які для третіх осіб створює запис у реєстрі, а саме презумпції наявності права власності (в тому числі права володіння як складової права власності) цієї особи і презумпції фактичного володіння.

Зокрема, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), однак не набуває право володіння на відповідне майно, так як воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на це володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна (пункти 64, 65 постанови ВПВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

Крім цього, у справі №359/3373/16-ц ВПВС зазначила, що особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні (пункт 66 постанови від 23.11.2021).

З матеріалів даної справи вбачається, що право власності відповідача на земельну ділянку площею 4,23 га, кадастровий №:04:003:0067 (яка на думку прокурора перебуває у власності держави в особі ЛОДА) зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою №266919576 від 21.07.2021 (Т. 1 а.с. 46).

Пред`являючи даний негаторний позов, прокурор покликається на те, що спірна земельна ділянка є ділянкою лісогосподарського призначення, цивільний оборот яких є і був обмежений законодавчо, з огляду на положення ЗК України та ЛК України. Водночас, ВПВС у постановах від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц та від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 висловила правову позицію, що набуття прав громадянами та юридичними особами на землі з обмеженим оборотом всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

З цього приводу суд зазначає таке.

Зазначену прокурором правову позицію ВПВС зробила при розгляді справ предметом котрих були земельні ділянки водного фонду, зокрема ділянки, які знаходяться у прибережних захисних смугах на землях державної та комунальної власності.

Натомість при розгляді справ предметом яких були земельні ділянки лісового фонду, ВПВС притримувалася позиції, що захист права власності держави чи відповідної територіальної громади повинен здійснюватися шляхом подання віндикаційного позову, а не негаторного. Вказане підтверджується постановами ВПВС від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц та від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

В постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц ВПВС підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в поряду статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (пункт 56) та відступила від висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 04.02.2020 по справах № 911/3311/17, № 911/3574/17, № 911/3897/17 та від 03.09.2020 у справі № 911/3449/17 про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями означає перехід до них права володіння цими землями, та про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями лісогосподарського призначення є неможливим (пункт 68).

При цьому в постанові №359/3373/16-ц ВПВС розмежувала відмінність в підходах до обрання способів при захисті прав та інтересів держави або територіальної громади щодо земельних ділянок водного фонду та земельних ділянок лісового фонду.

Зокрема, на відміну від земельних ділянок водного фонду володіння котрими є неможливим в силу неможливості набуття права приватної власності на них, володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності.

Так, відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Отже, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою (пункти 53, 55 постанови ВПВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

Не заслуговують на увагу покликання прокурора на те, що в силу положень ст. 56 ЗК України та ч. 4 ст. 84 ЗК України право приватної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які не є замкненими або площа замкнених ділянок становить більше 5 га не можуть виникнути за жодних умов, а тому належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову. Так, відповідні доводи спростовуються статтею 12 ЛК України, зміст якої зводиться до того, що: 1) площа замкненої лісової ділянки, яка перебуває в приватній власності може бути більшою за 5 га у разі успадкування лісів згідно із законом; 2) громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси без обмеження їх площі, створені ними на деградованих і малопродуктивних угіддях.

З огляду на все зазначене вище, враховуючи правову позицію ВПВС викладену в постанові №359/3373/16-ц суд доходить висновку, що прокурором в даній справі обрано неналежний спосіб захисту прав позивача. Відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що із належним (віндикаційним) позовом про захист прав держави щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:003:0067, площею 4,23 га прокурор звертався до суду в 2011 році. Так, ним було подано позов в тому числі в інтересах Кабінету міністрів України, як органу, який на той час за законодавством України був уповноваженим в спірних правовідносинах до ТОВ «СервісПет» та інших осіб, котрі вилучали спірну земельну ділянку з власності держави і відчужували їй товариству про витребування цієї ділянки від ТОВ «СервісПет».

За результатами розгляду віндикаційного позову по суті, Львівський апеляційний господарський суд ухвалив постанову від 22.05.2013 у справі №5015/4582/11, якою відмовив в задоволенні позовних вимог. Вищий господарський суд України залишив без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України серед основних засад (принципів) господарського судочинства є верховенство права, невід`ємним елементом та органічною складовою якого є принцип правової визначеності.

Вказаний принцип, серед іншого, передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії», №28342/95).

В основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (остаточності рішень), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Як зазначив ЄСПЛ в пункті 46 рішення у справі №32053/13 «Устименко проти України», згідно принципу res judicata жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, враховуючи наявність постанови Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2013 у справі №5015/4582/11, яка набрала законної сили і спір котрою між сторонами було вирішено по суті, повторний перегляд правовідносин між цими сторонами, шляхом обрання іншого способу захисту, котрий до того ж є неналежним, є порушенням принципу правової визначеності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації прав людини на справедливий суд.

Вказане слугує додатковою підставою для відмови в позові.

СКАСУВАННЯ ЗАХОДІВ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ.

Ухвалою суду від 11.03.2022 частково задоволено заяву прокурора про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку відповідача з кадастровим №:04:003:0067 загальною площею 4,23 га.

За змістом ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, заходи забезпечення позову вжиті згідно ухвали суду від 11.03.2022 в даній справі підлягають скасуванню.

СУДОВІ ВИТРАТИ:

Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір за цією позовною вимогою залишається за Львівською обласною прокуратурою.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 42, 53, 123, 129, 226, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Витрати із сплати судового збору залишити за Львівською обласною прокуратурою.

3. Скасувати заходи забезпечення позову вжиті згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 11.03.2022 у справі №914/4108/21.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06.2022.

Суддя Крупник Р.В.