РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2022Справа № 910/2268/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна"

до Приватного акціонерного товариства Фірма "Фундамент"

про стягнення 114 678,17 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Фірма "Фундамент" про стягнення 114 678, 17 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач повністю не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 17-06-21 від 17.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2268/22, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 21.02.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок 4-Б, та одержана представником Приватного акціонерного товариства Фірма "Фундамент" 12.05.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 691.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/2268/22, однак правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір № 17-06-21 від 17.06.2021 на виготовлення та поставку металоконструкцій (далі - договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 14.09.2021) відповідач доручає, а позивач зобов`язується згідно наданих відповідачем креслень КМД, виготовити, поставити та монтувати металоконструкції з фарбуванням згідно проекту (надалі - продукція).

Позивач зобов`язався поставити продукцію за адресою, погодженою сторонами, а відповідач - прийняти та оплатити її. Найменування, кількість, вартість та строки виготовлення, поставки металоконструкцій, зазначаються у відповідних додатках (специфікаціях), які є невід`ємними частинами даного договору. Якщо у додатках до цього договору зазначено інші умови, ніж передбачено ним, то перевагу мають умови додатків. У додатках окремо зазначається строк виготовлення, поставки та монтажу металоконструкцій (пункти 1.2. - 1.5. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 14.09.2021).

Згідно з пунктом 2.1. договору виготовлення продукції позивачем проводиться відповідно до специфікацій на кожну окрему партію, що є невід`ємними частинами до даного договору, якщо інше не зазначено у відповідному додатку до договору.

Передача відповідачу результатів виконаних позивачем робіт з виготовлення металоконструкцій здійснюється за кількістю та якістю у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 "Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості" та Інструкцією № П-7 від 25.04.1966 "Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю", інших нормативно-правових актів та з урахуванням положень, що містяться в цьому договорі (пункт 5.1. договору).

Зобов`язання позивача щодо поставки продукції за цим договором вважаються виконаними з моменту її передачі власність відповідача в місці поставки, визначеному договором (пункт 5.3. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору його загальна вартість складається з суми вартості специфікацій (відповідних додатків), підписаних сторонами та скріплених печатками, які є невід`ємними частинами даного договору. Одиничні розцінки на виготовлення і монтаж металоконструкцій, визначені у специфікаціях, є твердими.

Розрахунки за цим договором здійснюються відповідно до умов, зазначених у додатках до нього - специфікаціях (пункт 6.2. договору).

Положеннями пунктів 6.3. - 6.5. договору сторони узгодили можливість складення документів в електронній формі.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Даний договір є змішаним, оскільки має елементи договору поставки та договору підряду.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина 1 статті 664 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Специфікацією № 1 від 17.06.2021 сторони узгодили найменування товарів та робіт, їх вартість в загальному розмірі 1 661 548,40 грн, термін виготовлення та порядок оплати.

Видатковими накладними: № 47 від 26.07.2021, № 73 від 27.09.2021, № 74 від 28.09.2021, № 78 від 12.10.2021, № 85 від 09.11.2021, № 86 від 10.11.2021, № 87 від 23.11.2021 та № 88 від 30.11.2021, копії яких наявні в матеріалах справи, підтверджується поставка позивачем відповідачу продукції за договором на загальну суму 1 539 228,93 грн, та прийняття такої продукції відповідачем без зауважень.

Специфікацією № 3 від 14.09.2021 до Договору сторони погодили виконання робіт з монтажу металоконструкцій загальною вартістю 351 036,23 грн, термін їх виконання та умови оплати.

Актом виконання робіт (надання послуг) № 16 від 30.11.2021, копія якого наявна в матеріалах справи, підтверджується виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт з монтажу металоконструкцій на суму 327 266,72 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що Приватним акціонерним товариством Фірмою "Фундамент" зобов`язання з оплати поставленої продукції та виконаних робіт за договором виконані не в повному обсязі, і сума заборгованості за договором складає 109 853,64 грн.

Судом встановлено відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б спростували такі твердження позивача, або свідчили б про відсутність у відповідача обов`язку сплатити зазначену суму.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 109 853,64 грн основного боргу за договором є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Крім суми заборгованості, позивач також нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 3 578,52 грн, 3 % річних у розмірі 586,89 грн та 659,12 грн інфляційних втрат.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що в разі невиконання та/або несвоєчасного виконання зобов`язання з оплати продукції, що постачається, відповідач сплачує позивачу за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який вона нараховується, від суми простроченого платежу.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Як зазначає сам позивач у позовній заяві, відповідач сплатив вартість поставленої продукції згідно зі специфікацією № 1 від 17.06.2021 з переплатою в 17 413,08 грн.

Відтак невиконаними відповідачем залишились зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт (специфікація № 3 від 14.09.2021) у розмірі 109 853,64 грн.

Водночас пункт 7.3. Договору передбачає нарахування пені саме в разі невиконання та/або несвоєчасного виконання відповідачем саме зобов`язання з оплати продукції, що постачається.

Отже, умовами договору не передбачено нарахування пені за прострочення оплати виконаних позивачем робіт.

Відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені слід відмовити.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 586,89 грн 3 % річних та 659,12 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та не надав суду будь-яких документів, що свідчать про необґрунтованість позовних вимог. Твердження позивача відповідачем належними доказами не спростовані.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 109 853,64 грн заборгованості за виконані роботи за Договором, 586,89 грн 3 % річних та 659,12 грн інфляційних втрат. У задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 3 578,52 грн суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Фірма "Фундамент" (02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок 4-Б; ідентифікаційний код 01416332) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Блок Майстер Україна" (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72А, група приміщень 177; ідентифікаційний код 36387055) 109 853 (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн 64 коп. заборгованості, 586 (п`ятсот вісімдесят шість) грн 89 коп. 3 % річних, 659 (шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 12 коп. інфляційних втрат та 2 403 (дві тисячі чотириста три) грн 58 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк