ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/347/22

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування до Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж про стягнення збитків у розмірі 134928,38 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал Страхування звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж про стягнення збитків у розмірі 134928,38 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

02.07.2018 р. між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Арсенал Страхування та Селянським (фермерським) господарством Сільгосппром було укладено договір страхування наземного транспорту № 136/18-Т/П, згідно якого ПрАТ СК Арсенал Страхування взяло на себе зобов`язання компенсувати Селянському (фермерському) господарству Сільгосппром будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Так, позивач зазначає, що 06.02.2019 р. на вул. Катерининській в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Богдан А-092, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

При цьому позивач вказує, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2019 року по справі № 522/3669/19 дана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля Богдан А-092, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

За ствердженнями позивача, у зв`язку із названою подією згідно звіту № 9889 від 12.02.2019 р., наданого ТОВ Експертно-Асистуюча Компанія Фаворит, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, склала 149878,33 грн.

Як вказує позивач, згідно рахунку-фактури № 1377 від 20.02.2019 р., наданого ТОВ ВТП Інжпроект, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 , склала 134928,38 грн.

За ствердженнями позивача, у відповідності до умов договору страхування ним було відшкодовано страхувальнику 134928,38 грн. (відповідності до рахунку СТО) згідно платіжного доручення № 9991466 від 22.02.2019 р.

При цьому позивач зазначає, що на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Богдан А-092, д/н НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ СК Галицька (ліміт відповідальності за шкоду завданому майну по полісу поліс № АК/008677692 складає 100000,00 грн.).

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідно до адміністративного протоколу водій транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , працює в ТОВ Віраж, при цьому відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому із посиланнями на ст. 1194 ЦК України, п. 36.4 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач зазначає, що йому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному, він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Крім того, як додає позивач, зазначені висновки не вступають в протиріччя з нормами спеціального закону (Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), оскільки компенсація страхувальником потерпілій особі понесених витрат передбачена п. 36.4 ст. 36 вказаного Закону.

Наразі позивач зауважує, що 29.10.2021 р. ним було надіслано на адресу відповідача претензію щодо відшкодування збитків, проте відповідач її в добровільному порядку не задовольнив.

Таким чином, за ствердженнями позивача, невідшкодованою залишається збиток у розмірі 134928,38 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2022 р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/347/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.03.2022 р. об 11 год. 30 хв.

Між тим розгляд справи у судовому засіданні 09.03.2022 р. об 11 год. 30 хв. не відбувся у зв`язку із запровадженням 24.02.2022 р. воєнного стану указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Крім того, 14.03.2022 р. указом Президента України № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено воєнний стан до 25.04.2022 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.03.2022 р. у справі № 916/347/22 розгляд справи призначено в засіданні суду на 12 травня 2022 р. об 11 год. 30 хв.

11.05.2022 р. відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідача заперечує проти задоволення позову та просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву. Так, в обґрунтування заперечень відповідач вказує, що, по-перше, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ СК Галицька (поліс АК/8677692), полісом встановлений ліміт відповідальності 100000,00 грн. При цьому із посиланнями на ч.ч. 1, 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1194 ЦК України відповідач вказує, що з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , була застрахована. Так, відповідач зауважує, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посилаючись на статті 3, 6, 23 якого відповідач зазначає, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди, при цьому зобов`язаною особою внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків є страховик відповідача. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Богдан д/н НОМЕР_2 на час настання страхового випадку була застрахована та розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності на 34928,38 грн., то у даному випадку, за ствердженнями відповідача, саме власник транспортного засобу повинен компенсувати завдані збитки понад ліміт відповідальності. Як вказує відповідач, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

В той же час відповідач зауважує, що у вказаній постанові від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц колегія суддів Великої Палати Верховного Суду висловила свою позицію, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку - обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Так, відповідач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі - прямо суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Тобто, як вказує відповідач, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а винна особа несе відповідальність перед потерпілим в обсязі різниці між фактичним розміром шкоди, яку поніс потерпілий та розміром страхового відшкодування, яке виплатив страховик винної особи.

По-друге, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що водій транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 є працівником ТОВ Віраж. Так, за ствердженнями відповідача, інформація, зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_2 працює водієм у ТОВ Віраж, не відповідає дійсності та не підтверджується відповідними доказами. За ствердженнями відповідача, власником транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , є фізична особа ОСОБА_3 та саме власник транспортного засобу повинен компенсувати завдані збитки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2022 р. поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та відкладено розгляд справи на 15 червня 2022 р.

14.06.2022 р. від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 02 липня 2018 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Арсенал Страхування (страховик) та Селянським (фермерським) господарством Сільгосппром (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 136/18-Т/П, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать Закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме транспортним засобом Toyota Land Cruiser, державний номер НОМЕР_3 .

Так, 06.02.2019 р. на вул. Катерининській в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Богдан А-092, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2019 року по справі № 522/3669/19 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. У вказаній постанові встановлено, що водій ОСОБА_2 06 лютого 2019 року в м. Одесі, керуючи т/з Богдан А-092 д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Троїцька, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Катерининська, не надав переваги в русі т/з Toyota Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. При цьому судом встановлено, що в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.02.2019 р. ОСОБА_1 (заявник/потерпілий) звернувся до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив виплатити йому страхове відшкодування згідно виставленого рахунку СТО.

При цьому відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 9889 від 12.02.2019 р., складеного ТОВ Експертно-Асистуюча Компанія Фаворит, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser, д/н НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження в ДТП, склала 149878,33 грн.

Так, на підставі страхового акту № 006.00177019-1 від 20.02.2019 р. за договором страхування № 136/18-Т/П від 02.07.2018 р. ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 134928,38 грн.

При цьому відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування додатку № 1 до страхового акту від 20.02.2019 р., сума страхового відшкодування становить 134928,38 грн. Крім того із матеріалів справи вбачається, що ТОВ ВТП Інжпроект було виставлено Селянському (фермерському) господарству Сільгосппром рахунок на оплату № 1377 від 20.02.2019 р. на суму 134928,38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищевказаних документів ПрАТ Страхова компанія Арсенал Страхування здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 134928,38 грн. згідно платіжного доручення № 9991466 від 22.02.2019 р. на суму 134928,38 грн. (а.с. 19), в призначенні платежу якого зазначено Страх. виплата СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО СІЛЬГОСППРОМ, Акт №006.00177019-1, від 20.02.2019р. зг. рах. № 1377 від 20.02.2019р. НОМЕР_1 , в т.ч. ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.10.2021 року ПрАТ Українська страхова компанія Страхова компанія Арсенал Страхування звернулося до ТОВ Віраж із претензією про відшкодування шкоди вих. № , в якій компанія зазначила, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ СК Галицька (поліс № АК/8677692), з огляду на що ПрАТ СК Арсенал Страхування має право зворотної вимоги до зазначеного товариства, полісом АК/8677692 встановлений ліміт відповідальності 100000,00 грн., невідшкодованою залишається частина збитку у розмірі 34928,38 грн. (134928,38-100000,00), яку позивач й просив перерахувати ТОВ Віраж, однак останнім вказану претензію було проігноровано.

Разом з тим, як встановлено господарським судом із матерів справи, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_4 , на момент настання страхової події була застрахована ПрАТ СК Галицька за полісом серія АК № 008677692; ліміт за шкоду майну 100000,00 грн.; ліміт за шкоду життю та здоров`ю 200000,00 грн. (а.с. 43).

Відтак, після виплати позивачем страхового відшкодування останнім заявлена зворотня вимога до відповідача як юридичної особи, працівником якої, за ствердженням позивача, й була завдана вказана вище шкода під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Положеннями ст. 1 Закону України Про страхування визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України Про страхування).

При цьому за змістом статті 980 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України Про страхування залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно зі статтею 999 Цивільного кодексу України та статтями 6, 7 Закону України Про страхування за вольовою ознакою страхування може бути добровільним та обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

У статті 27 Закону України Про страхування та статті 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з частиною 2 статті 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

За змістом частини 3 статті 985 цього Кодексу особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування?, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів? та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане господарський суд доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 9 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Як встановлено господарським судом вище, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована ПрАТ СК Галицька за полісом серія АК № 008677692 із лімітом за шкоду майну 100000,00 грн.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас норми Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми -статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

При цьому господарський суд зазначає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України Про страхування, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2020 р. по справі № 910/4790/19.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних у результаті ДТП збитків, у даному випадку був страховик транспортного засобу Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Галицька в межах ліміту 100000,00 грн. Водночас господарський суд зауважує, що матеріали даної господарської справи не містять належних та допустимих доказів звернення Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Галицька із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу та відповідно отримування від останнього відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому із наявної в матеріалах справи копії претензії від 29.10.2021 р. за вих. № , адресованої ПрАТ СК Арсенал Страхування до ТОВ Віраж, вбачається зазначення страховою компанією про те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Богдан, д/н НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ СК Галицька (поліс № АК/8677692), з огляду на що ПрАТ СК Арсенал Страхування має право зворотної вимоги до зазначеного товариства, оскільки полісом АК/8677692 встановлений ліміт відповідальності 100000,00 грн., невідшкодованою залишається частина збитку у розмірі 34928,38 грн. (134928,38-100000,00), яку позивач й просив перерахувати ТОВ Віраж, однак останнім вказану претензію було проігноровано.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ СК Галицька на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності серія АК № 008677692, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ СК Галицька про виплату страхового відшкодування за полісом, а вже страховик - ПрАТ СК Галицька після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав, визначених Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того позивач, заявляючи даний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж, стверджує про те, що відповідно до протоколу водій транспортного засобу Богдан А-092, д.н. № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 працює у вказаному товаристві, з огляду на що саме ТОВ Віраж згідно ст. 1172 ЦК України зобов`язане відшкодувати завдану ОСОБА_2 шкоду.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Досліджуючи підставність звернення позивача із позовними вимогами у даній справі, суд враховує, що аналіз вищенаведених норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

З огляду на вище викладене, враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу - Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , у володінні роботодавця, а саме, відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж, та факт перебування винної у ДТП особи - ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем.

Так, Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 р. у справі № 914/820/17 зробив висновок, що з аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України суд вбачає, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановлення факту перебування водія ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем та виконання ним на час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків має суттєве значення для покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_2 .

Так, господарським судом встановлено, що на підтвердження факту перебування водія ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Віраж позивачем до матеріалів справи надано лише копію протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2019 р.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

У той же час, ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують перебування ОСОБА_2 на час ДТП у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Віраж, можуть бути наказ про прийняття його на роботу, а також будь-які документи за спірний період з підписами посадових осіб ТОВ Віраж про виконання ОСОБА_2 роботи в інтересах саме ТОВ Віраж (доручення, накази, розпорядження, інші документи, які носять характер вказівок виконати певну роботу для ТОВ Віраж чи виконати доручення або дії в інтересах товариства).

Проте, належних доказів, які прямо чи опосередковано свідчили би про перебування водія - ОСОБА_2 на момент ДТП у трудових відносинах із відповідачем, позивачем до матеріалів справи не надано. Так, копія протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2019 р. не є належним та допустимим доказом перебування ОСОБА_2 на момент ДТП у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю Віраж. При цьому відповідачем заперечується факт трудових відносин із ОСОБА_2 . Крім того господарський суд додає, що позивач в ході судового розгляду справи не клопотав перед судом про необхідність витребування доказів, які позивач самостійно не може здобути.

Таким чином, доказів того, що ОСОБА_2 станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем і керував транспортним засобом Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, суду не надано. Наведена обставина є тією підставою, яка виключає можливість покладення на відповідача обов`язку відповідно до приписів ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану водієм ОСОБА_2 .

Крім того господарський суд зауважує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами користування відповідачем ТОВ Віраж на законних підставах транспортним засобом Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , оскільки із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником т.з. Богдан А-092, державний № НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_4 , 2004 року випуску, є ОСОБА_3 . Будь-яких документів, які би свідчили про перебування такого транспортного засобу у користуванні відповідача позивачем не надано до матеріалів справи, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування не відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування до Товариства з обмеженою відповідальністю Віраж про стягнення збитків у розмірі 134928,38 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 червня 2022 р.

Суддя В.С. Петров