ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022м. ДніпроСправа № 904/8953/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участі секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 496 041,79 грн. за договором про постачання для державних потреб нафти і дистилятів для техніки спеціального призначення.

Представники:
Від прокурора: Маліцька Ю.С., представник

Від позивача: Вологжаніна О.Д., представник

Від відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Київська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея", в якому просить стягнути штрафні санкції у розмірі 2 496 041,79 грн. за договором про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/20/61 від 28.08.2020, які складаються з: 767 387, 44 грн. - пені, 1 728 654, 35 грн. - штрафу.

Ухвалою суду від 17.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.12.2021.

14.12.2021 прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Позивач підтримав позовні вимоги прокурора.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 14.12.2021 вирішено відкласти підготовче засідання на 18.01.2022.

13.01.2022 відповідач направив відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив.

18.01.2022 прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Позивач підтримав позовні вимоги прокурора.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від вирішено відкласти підготовче засідання на 01.02.2022.

01.02.2022 відповідач надав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 910/21897/21.

01.02.2022 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 08.02.2022.

08.02.2022 прокурор в судовому засіданні надав заперечення проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зазначив, що сама по собі пов`язаність справ не свідчить по неможливість розгляду даної справи до іншої справи, крім того, відповідачем у клопотанні не наведено мотивів, які свідчать про об`єктивну неможливість розгляду даної справи.

Позивач заперечив проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зазначив, що кінцевий термін постачання продукції становить 30.11.2020, але постачальник прострочив постачання продукції за актом приймання-передачі № 396 у визначений строк та поставив 03.12.2020 до військової частини НОМЕР_1 56,841 тонн на суму 920 254,65 грн. із 600 тонн.

Позивач зазначає, що відповідач звернувся д Господарського суду міста Києва лише 30.12.2021, коли строки постачання продукції вже були прострочені.

Відповідач підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.02.2022 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про зупинення провадження у справі № 904/8953/21 до набрання законної сили рішенням по справі № 910/21897/21 відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.02.2022 об 11:00год.

У призначений судом час підготовче засідання не відбулося у зв`язку із введенням з 24.02.2022 на території України воєнного стану та виникненням внаслідок цього ризиків для здійснення безпечного розгляду справ у відкритих судових засіданнях.

Ухвалою суду від 15.03.2022 визнано поважними причини, що унеможливили проведення судового засідання у справі, яке було призначено на 28.02.2022. Про дату час та місце судового розгляду справи по суті вирішено повідомити сторін додатково.

Ухвалою від 11.04.2022 призначено судове засідання на 11.05.2022 о 12:45 год.

21.04.2022 від Позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Верховною Радою України затверджено Указ Президента України про продовження строку дії воєнного стану в країні з 25.04.2022 строком на 30 діб.

Ухвалою суду від 26.04.2022 задоволено заяву Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon.

06.05.2022 відповідач направив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та зупиненням внаслідок цього господарської та операційної діяльності підприємства. Відповідач просив призначити дату судового засідання після закінчення воєнного стану.

11.05.2022 прокурор та позивач проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не заперечили.

В судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті позовних вимог.

Суд заслухав вступне слово прокурора та позивача.

Суд дослідив докази, надані позивачем та прокурором.

Ухвалою суду від 11.05.2022 вирішено відкласти розгляд справи по суті на 23.05.2022.

23.05.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 904/8953/21 та призначити дату судового засідання після закінчення воєнного стану, оскільки представник відповідача з 21.05.2022 Шваб О.В. виконує бойове завдання у складі 1 стрілецької роти "Варта Дніпра" на блок-пості.

23.05.2022 прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Позивач підтримав позовні вимоги прокурора.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 23.05.2022 відкладено розгляд справи по суті позовних вимог на 13.06.2022.

13.06.2022 прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Позивач підтримав позовні вимоги прокурора.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив засобами електронної пошти клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат Шваб О.В., представник відповідача з 21.05.2022 виконує бойове завдання у складі 1 стрілецької роти "Варта Дніпра".

Суд не приймає клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки дане клопотання не підписане електронним підписом.

Крім того, слід зазначити, що судом в минулому судовому засіданні за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено для надання відповідачу можливості для пошуку іншого представника для участі в судовому процесі.

Також слід зазначити, що в разі відсутності адвоката, керівник підприємства мав право сам представляти інтереси свого підприємства в суді. При цьому, неможливості самопредставництва відповідачем суду не надано.

Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

13.06.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПРОКУРАТУРИ.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 286/1/20/61 від 28.08.2020 про постачання для державних потреб нафти та дистилятів (90130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), щодо своєчасної поставки продукції.

Прокуратурою за неналежне виконання відповідачем умов договору щодо строків поставки нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 765 546,93 грн. за період з 01.12.2020 по 31.12.2020, штраф 7% у розмірі 1 728 654,35 грн.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позивач підтримав позовні вимоги прокурора.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що 31.01.2019 ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» як покупець уклала Контракт № CD-FF/310119 з Компанією CORAL ENERGY DMCC (м. Дубай, ОАЕ).

14.08.2020 між ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» та Компанією CORAL ENERGY DMCC відповідно до умов Контракту № CD-FF /310119 підписано специфікацію № 27/1, відповідно до умов якої Позивач зобов`язався купити, а Компанія CORAL ENERGY DMCC продати товар «авіаційне паливо Джет-1» у кількості 9 300 МТ товару по вакууму.

Вказаний товар відповідач мав використати для забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки з Міністерством оборони України.

У ході виконання умов договору, відповідач поставив на адресу Міністерства оборони України продукції в загальній кількості 534,675 т.

Компанія CORAL ENERGY DMCC листом від 07.10.2020 № СDМ-FF/0710/20 повідомила ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» про те, що у зв`язку зі світовою економічною рецесією, яка викликана пандемією COVID-19 та низьким світовим попитом на паливо, з метою оптимізації витрат, спостерігається скорочення обсягів виробництва палива заводами-виробниками, що потягло за собою зміну графіку поставок нафтопродуктів та адресу Компанії, у зв`язку з чим Компанії CORAL ENERGY DMCC змушена продовжити строк постачання товару "авіаційне паливо Джет-1» за специфікацією від 14.08.2020 №27/1 до 31.12.2020.

27.11.2020 відповідач звернувся до відповідача з листом від 27.11.2020 № 27/11-20/1, яким повідомив про істотну зміну обставин та на підставі п.п. 8.5. та 8.6. Договору, пропонував внести зміни до Договору поставки № 286/1/19/61 в частині перенесення строків поставки.
Відповіді на вказаного листа позивач не отримав.

Відповідач зазначив, що звернувся до Київської торгово-промислової палати, від якої отримав висновок про істотну зміну обставин № 1703-4/695 від 21.12.2020, у відповідності з яким підтверджено настання істотної зміни обставин за договором № 286/1/20/61 про постачання для державних потреб нафту і дистиляти (09130000-9) (авіаційний газ) (лот 7: (09131000-6) авіаційний газ (паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1).

Після отримання висновку, 23.12.2020 ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» направило на адресу Міністерства оборони України висновок Київської торгово-промислової палати, від якої отримав висновок про істотну зміну обставин № 1703-4/695 від 21.12.2020.

Крім того, відповідач зазначив, що для нарахування неустойки, визначеної пунктом 7.3.2. Договору, необхідним є встановлення дати закінчення нарахування неустойки, яка може бути визначена лише у акті приймання- передачі продукції. Відсутність акту приймання-передачі продукції унеможливлює встановлення кінцевої дати нарахування неустойки за положеннями пункту 7.3,2. Договору, а, отже, і унеможливлює застосування неустойки, передбаченої вказаним пунктом Договору.

Також відповідач зазначив, що штрафні санкції, які Позивач намагається застосувати до Відповідача, є надвеликими та такими, що можуть суттєво вплинути на майновий стан Відповідача, а тому у разі задоволення позовних вимог, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99%.

ВІДПОВІДЬ ПРОКУРАТУРИ НА ВІДЗИВ.
Прокуратура зазначає, що, отримавши лист № СDМ-FF/0710/20 від 07.10.2020, яким компанія CORAL ENERGY DMCC повідомила про те, що змушена продовжити строк постачання товару, відповідач повідомив Міністерство оборони України про такі обставини лише 27.11.2020, тобто більше ніж через місяць.

Крім того, прокуратура зазначає, що відповідач звернувся до Київської торгово-промислової палати із запитом про надання висновку про істотну зміну обставин лише 17.12.2020 (№ 17-12-3/20), в той час як кінцевий термін постачання Продукції - до 30.11.2020.

Щодо висновку Київської торгово-промислової палати № 1703-4/695 від 21.12.2020, наданим відповідачем, прокуратура зазначає наступне.

Зазначені у висновку в обґрунтування суттєвого ускладнення виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором обставини стосуються безпосередньо правовідносин ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» з його контрагентом за укладеним з ним правочином. Прострочення контрагентом відповідача виконання своїх зобов`язань перед відповідачем за таким правочином є підставою для покладення на нього відповідальності за неналежне виконання зобов`язань та стягнення збитків, понесених відповідачем внаслідок такого неналежного виконання зобов`язань та не стосується правовідносин, що виникли між ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» та Міністерством оборони України за спірним Договором. Встановлені у висновку Київської торгово-промислової палати обставини не мають безумовний характер невідворотних та не свідчать про відсутність вини ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» під час виконання Договору № 286/1/20/61.

Щодо надвеликих штрафних санкцій прокуратура зазначила, що відповідачем не надано доказів і не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт поставки продукції, наявність факту прострочення терміну постачання продукції та правомірність нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
28.08.2020 між позивачем - Міністерством оброни України, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" було договір №286/1/20/61 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити у 2020 році нафту і дистиляти (бензин) (лот 7: (09131000-6) авіаційний гас (паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбі-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1), а саме паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбі-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості у строки і за цінами згідно з специфікацією, якою передбачено строк постачання з 01.11.2020 до 30.11.30.10.2020.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна його становить без ПДВ 27 792 799, 00 коп., крім того ПДВ 5 558 559,80 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті, становить 33 351 358,80 грн., у тому числі ПДВ, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Згідно з пунктом 5.1 Договору продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розважувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 10.1 Договору).

Згідно з актом приймання-передачі № 9 20.11.2020 до військової частини НОМЕР_2 (Авіаторське) надійшло 70,064 тонн продукції на суму 1 134 334,76 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі № 10 21.11.2020 до військової частини НОМЕР_2 (Авіаторське) надійшло 23,798 тонн продукції на суму 385 289,14 грн.

Згідно з актом приймання-передачі № 11 23.11.2020 до військової частини НОМЕР_2 (Авіаторське) надійшло 23,914 тонн продукції на суму 387 167,182 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі № 2083 30.11.2020 до військової частини НОМЕР_3 (Миколаїв) надійшло 360,058 тонн продукції на суму 5 829 331,82 грн.

Прокурор зазначає, що постачальником не виконано умови Договору, прострочено кінцевий термін постачання продукції за актом приймання-передачі № 396, а саме: 03.12.2020 до військової частини НОМЕР_1 (Чугуїв) надійшло 56,841 тонн продукції на суму 920 254,65 грн. із 600 тонн.

Згідно з рознарядкою до Договору передбачено поставку 360 тонн палива у військову частину НОМЕР_3 , а фактично поставлено 360,058 тонн, таким чином перепоставлено 0,058 тонн продукції.

Відповідно до рознарядки до Договору передбачено поставку 100 палива у військову частину НОМЕР_2 , а фактично поставлено 117,78 тонн, таким чином перепоставлено 17,834 тонн продукції.

При цьому, Постачальником не виконано умови Договору в частині порушення строків поставки 1525,33 тонн Продукції до визначених у рознарядці . військових частин на загальну суму 24 695 062,2 грн.

За порушення умов Договору прокурором нараховано відповідно до пункту 7.3.2 Договору пеню, яка становить 767 387,44 грн.:

за актом приймання-передачі № 396: із розрахунку 920 254,65 грнн. х 0,1% х 2 дні (з 01.12.2020 по 02.12.2020) у розмірі 1 840,51 грн.;

з розрахунку 24 695 062,20 грн. х 0,1% х 31 добу (з 01.02.2020 по 31.12.2020) в розмірі 765 546,93 грн.,

штраф у сумі 1 728 654,35 грн., із розрахунку 24 695 062,20 грн. х 7%.

Вказане і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, на підставі наступного.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) йо виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язань припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо стягнення пені та штрафу
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та штрафу, здійснений прокуратурою та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню пеню у розмірі 767 387,44 грн. (1 840,51 + 765 546,93) та штраф у розмірі 1 728 654,35 грн.

Суд не приймає посилання відповідача щодо звернення до Київської торгово-промислової палати, від якої він отримав висновок про істотну зміну обставин № 1703-4/695 від 21.12.2020, у відповідності з яким підтверджено настання істотної зміни обставин за договором № 286/1/20/61 про постачання для державних потреб нафту і дистиляти (09130000-9) (авіаційний газ) (лот 7: (09131000-6) авіаційний газ (паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1), оскільки за договором кінцевим строком поставки є 30.11.2020, тоді як відповідач звернувся до Київської ТПП лише 17.12.2020, тобто після сплину строку, визначену договором.

Водночас, відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99%.

Заява мотивована тим, що штрафні санкції, які прокурор просить застосувати до Відповідача, є надвеликими та такими, що можуть суттєво вплинути на майновий стан Відповідача.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 по справі №904/6250/19 звертав увагу, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що застосоване в статті 233 Господарського кодексу України та частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України словосполучення суд має право та може бути зменшений за рішенням суду свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Господарський суд констатує недоведеність з боку відповідача існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, оскільки право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів, тоді як відповідач не надав суду відповідних доказів в обґрунтування свого клопотання.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги прокурора про стягнення 767 387,44 грн. - пені, 1 728 654,35 грн. - штрафу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Незважаючи на часткове задоволення позовних вимог позивача, судові витрати, відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки застосування положень ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України не є підставою для покладення судових витрат на іншу сторону.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави у суді .
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Так, порушення інтересів держави полягає в тому, що невиконання відповідачами зобов`язань за договорами купівлі-продажу, а також порушення вимог земельного законодавства в частині належного утримання об`єкта нерухомості, обмеження вільного доступу, наявності огорожі та охорони незавершеного будівництва нерухомого майна, розбирання якого не завершено, створює небезпеку для суспільства, порушує правила безпеки під час використання та спричиняє шкоду навколишньому природному середовищу. Також необхідність захисту інтересів держави полягає у забезпеченні відновлення економічних та майнових інтересів держави щодо спірної земельної ділянки у судовому порядку, забезпечення раціонального використання землі.

Судом враховано, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі №904/583/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18.

Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично, надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушено інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушено законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання; і позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси, держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо у відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд проголосив, що засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Зокрема, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 904/9169/17.

Прокурор посилається, серед іншого, на статтю 23 Закону України "Про прокуратуру".

На виконання статей 23 та 53 України "Про прокуратуру", прокурор надав докази листування з Міністерством Оборони України про подання позовної заяви з приводу не поставлення продукції за спірним договором, що підтверджується листами (від 03.04.2018 №10/2/3-22530-19 та від 04.04.2019 №10/2/3-22530-19 (а.с.43-44, т.1).

Отже, при зверненні з даним позовом прокурором дотримано норми статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", визначено уповноважений орган - Міністерство Оборони України та належним чином обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок, у тому числі бездіяльності позивача.

СУДОВІ ВИТРАТИ
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2 496 041,79 грн. за договором про постачання для державних потреб нафти і дистилятів для техніки спеціального призначення задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (49000, м. Дніпро, Запорізьке Шосе, буд. 28М; ідентифікаційний код 41223117) на користь Міністерства Оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022) пені за несвоєчасну поставку продукції у розмірі 1 840,51 грн., пені за непоставку продукції у розмірі 765 546,93 грн., штрафу у розмірі 1 728 654,35 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (49000, м. Дніпро, Запорізьке Шосе, буд. 28М; ідентифікаційний код 41223117) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8-А; ідентифікаційний код 00034022) 37 440,63 грн. витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.06.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко