ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022м. ХарківСправа № 922/4333/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Клочковського Сергія Вадимовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (61071, м. Харків, вул. Новожанівська, 1, )
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Клочковський Сергій Вадимович звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" про стягнення заборгованості за договором поставки від 21.01.2020 року в розмірі 457106,23 грн., з яких передплата у розмірі 376724,16 грн., пеня у розмірі 43060,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 28342,97 грн. та 3% річних в сумі 8979,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 22.12.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 24.01.2022 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.01.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 16.02.2022 року о 12 год. 20 хв.

Як вбачається з матеріалів справи 16.02.2022 року судове засідання не відбулося у зв"язку із замінуванням суду про, що складено акт господарського суду Харківської області від 16.02.2022 року. Ухвалою господарського суду Харківської області відповідне судове засідання було призначено до розгляду на 28.02.2022 року.

Проте, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Судове засідання у справі, призначене на 28.02.2022, не відбулося у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану в Україні.

На підставі вищенаведеного, ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2022 року було призначено судове засідання на 08.06.2022 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.06.2022 року представник відповідача надав заяву про залишення позову без розгляду.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.06.2022 року представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, вважає її такою, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє її.

Представник позивача в судове засідання 08.06.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, наявна в матеріалах справи.

Крім того, з офіційного сайту "Укрпошта" вбачається, що ухвалу суду від 16.05.2022 року позивачем було отримано 23.05.2022 року.

Представник відповідача в судове засідання 08.06.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, наявна в матеріалах справи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання про залишення позову без розгляду, відповідач посилається на те, що позивач без поважних причин не з`являється у судові засідання та не подав заяву про розгляд справи без його участі, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічні положення передбачені у п.4 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

В даному випадку судове засідання по суті було призначено на 16.02.2022 року, проте не відбулось, у зв`язку із замінуванням суду.

В подальшому судове засідання було призначене на 28.02.2022 року, проте також не відбулось через введення 24.02.2022 року на території України воєнного стану.

Тобто позивач не був присутній у судових засіданнях через обставини, які не залежали від нього.

В свою чергу перед наступним судом засіданням 08.06.2022 року позивачем було подано заяву про розгляд справи без його участі.

В той час, як ст. 202 та ст. 226 ГПК України передбачено залишення позовної заяви без розгляду у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем було подано заяву про розгляд справи за його відсутності 08.06.2022 року, підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України відсутні, у зв`язку з чим клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, оскільки вони містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.01.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Клочковським Сергієм Вадимовичем (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (відповідач, постачальник) було укладено договір поставки, постачальник в порядку та на умовах, визначених договором, зобов`язується передавати у власність, а покупець приймати та оплачувати майно, що належить постачальнику. Загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, умови та строки поставки і оплати кожної партії товару визначаються сторонами у специфікаціях, актах прийому-передачі товару, які формуються постачальником на підставі заявок покупця, та є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється партіями на підставі узгоджених сторонами специфікацій/актів прийому-передачі товару, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін.

Відповідно до п. 4.1 договору, покупець здійснює 100% попередню оплату за кожну партію товару згідно виставленого постачальником рахунку.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у реквізитах постачальника у цьому договорі. Товар вважається оплаченим тільки після документального підтвердження зарахування банком на поточний рахунок коштів від покупця за партію товару.

Відповідно до п. 4.3 договору, оплата здійснюється покупцем в національній валюті на підставі цього договору. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату рахунку на оплату, виписаного постачальником на оплату замовленої партії товару.

Як вказує позивач, останнім, на виконання умов вищезазначеного договору було здійснено 100% попередню оплату товару.

В свою чергу, за твердженням позивача, відповідач не здійснив поставку товару у визначені договором строки.

18.12.2020 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою повернути сплачені кошти у розмірі 376724,16 грн.

Крім того, позивачем надано гарантійний лист вих. № 589 від 02.08.2021 року, в якому відповідач гарантував повернути кошти до 13.08.2021 року.

В свою чергу, як зазначає позивач, відповідач кошти, сплачені позивачем в якості попередньої оплати у розмірі 376724,16 грн. не повернув, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом про стягнення попередньої оплати у розмірі 376724,16 грн., а також нарахованих 43060,08 грн. пені, 28342,97 грн. інфляційних та 8979,00 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Принцип змагальності сторін передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

В даному випадку на позивача покладено обов`язок з доказування:

- факту сплати попередньої оплати у розмірі 376724,16 грн. за договором поставки;

- виникнення права вимоги у позивача саме на суму 376724,16 грн.

Так, відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 статті 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

За своєю правовою природою укладений 21.01.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Клочковським Сергієм Вадимовичем (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (відповідач, постачальник) договір є договором поставки, положення якого регулюються ст.712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В свою чергу, п. 4.1 договору було визначено, що покупець здійснює 100% попередню оплату за кожну партію товару згідно виставленого постачальником рахунку.

На підтвердження виконання умов Договору поставки позивачем було надано:

- копію листа від 18.12.2020 року, в якому позивач вимагав повернення попередньої оплати;

- копію гарантійного листа відповідача від 02.08.2021 року, в якому відповідач зобов`язується повернути кошти у розмірі 376724,16 грн. до 13.08.2021 року.

В свою чергу, дослідивши лист позивача про повернення коштів, судом встановлено, що в ньому зазначено про необхідність повернення відповідачем зайво сплачених коштів у сумі 376724,16 грн., проте посилання на договір, а також рахунки за якими здійснювалась сплата вказаних коштів позивачем у листі не наведено.

Тобто у суду відсутня можливість ідентифікувати, що відповідні кошти позивач просив повернути відповідача саме в рамках договору поставки від від 21.01.2020 року.

Дослідивши гарантійний лист відповідача від 13.08.2021 року, судом встановлено, що відповідач гарантував повернення коштів позивачу у сумі 376724,16 грн. сплачених згідно рахунків-фактур № 59 від 18.02.2020 року, № 216 від 12.08.2020 року та № 261 від 14.09.2020 року.

Проте, вищезазначений гарантійний лист також не містить посилань на договір поставки від 21.01.2020 року.

Крім того позивачем не надано вищезазначених рахунків-фактур із зазначенням договору від 21.01.2020 року.

Тобто надані позивачем документи, а саме лист про повернення коштів від 18.12.2020 року, а також гарантійний лист не містять посилань на договір поставки, за яким позивач просить суд повернути попередню оплату та не дають суду змоги ідентифікувати за якими правовідносинами відбувалось відповідне листування.

У відповідності до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з ч. 1, 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.1. п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Безготівкові розрахунки здійснюються їх учасниками відповідно до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція).

Відповідно до визначення термінів, що містяться у пункті 1.4. Інструкції розрахунковий документ це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Згідно з п. 1.13. Інструкції під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Таким чином, зазначені платіжні інструменти є за своєю суттю розрахунковими документами, тобто первинними документами, що підтверджують факт оплати у певній господарській операції.

З огляду на викладене за загальним правилом доказом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку. Доказом підтвердження проведення розрахунків між юридичними особами у їх господарській діяльності, зокрема, проведення оплати у певній господарській операції, є розрахункові документи, що відповідають встановленим законом вимогам.

Аналогічний правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2021 у справі 904/3242/18.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у реквізитах постачальника у цьому договорі. Товар вважається оплаченим тільки після документального підтвердження зарахування банком на поточний рахунок коштів від покупця за партію товару.

Тобто сторони також у договір передбачили необхідність документального підтвердження зарахування банком на поточний рахунок коштів від покупця за партію товару.

Крім того, відповідно до п. 4.3 договору, оплата здійснюється покупцем в національній валюті на підставі цього договору. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату рахунку на оплату, виписаного постачальником на оплату замовленої партії товару.

В свою чергу позивачем не було надано до суду платіжних доручень із зазначенням номеру та дати рахунку на оплату, виписаного постачальником на оплату замовленої партії товару.

Також позивачем не було надано виписки з банківського рахунку про надходження коштів відповідачу.

Відповідно до пп. 14 п. 3, 41, 42, 57, 59, 60, 62 Положення підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які містять відомості про операцію. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем всупереч вищезазначеним положенням не надано до суду первинних облікових документів, які відповідають вказаним вище вимогам.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними доказами перерахування відповідачу коштів за договором поставки від 21.01.2020 року у сумі 376724,16 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи те, що позивачем не доведено як факту перерахування відповідачу коштів за договором поставки від 21.01.2020 року у сумі 376724,16 грн., а саме не надано первинних облікових документів про перерахування коштів (рахунки-фактури, виставлені відповідачем, платіжні доручення про перерахування коштів, виписки з банківського рахунку про зарахування коштів на банківських рахунок відповідача із зазначенням саме договору поставки від 21.01.2020 року), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 376724,16 грн. попередньої оплати.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих 43060,08 грн. пені, 28342,97 грн. інфляційних та 8979,00 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Вищезазначені нарахування є похідними від основної вимоги позивача про повернення коштів та приймаючи до уваги не доведення позивачем факту перерахування попередньої оплати відповідачу та відповідно зобов`язання відповідача повернути зазначені кошти та відмову в задоволенні позову в цій частині, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 43060,08 грн. пені, 28342,97 грн. інфляційних та 8979,00 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору покладає на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 7300 від 25.04.2022 затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" , відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.195 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями124,129-1 Конституції України, статтями 4,12,20,73,74,76-79,86,129,231,236-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач - Фізична особа-підприємець Клочковський Сергій Вадимович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергоізол" (61071, м. Харків, вул. Новожанівська, 1, ) .

Повне рішення складено "13" червня 2022 р.

Суддя Н.С. Добреля