ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. Справа№ 910/11872/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Корсака В.А.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2021 (про відмову у забезпеченні позову)

у справі № 910/11872/21 (суддя С.М. Мудрий)

за позовом ОСОБА_1

до: 1) Релігійної організації "Благодійне місійне товариство "Слово життя"

2) Державної служби України з питань етнополітики та свободи совісті

про визнання недійними рішень загальних зборів і правління та скасування реєстраційної дії (запису) у ЄДР

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позову та заяви про забезпечення позову

В липні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» (далі по тексту - відповідач-1), Державної служби України з питань етнополітики та свободи совісті (далі по тексту - відповідач-2) про:

- визнання недійними рішень, оформлених протоколом № 13/11-2020 Загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» від 13.11.2020;

- визнання недійсними рішень, оформлених протоколом № 14/11-2020 засідання Правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» від 13.11.2020;

- скасування реєстраційної дії (запису) №004037627 в ЄДР про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах (зміна керівника юридичної особи), проведеної щодо Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» 01.12.2020 державним реєстратором.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач вказав, що 13-14 листопада 2020 року відбулися події, які призвели до незаконного захоплення сторонніми особами контролю над товариством та його органами управління. Отже, загальні збори були проведені неуповноваженими особами та з порушенням порядку їх скликання, що є підставою для визнання прийнятих на них рішень недійсними та скасування реєстраційної дії в ЄДР щодо зміни керівника товариства.

Разом з позовною заявою, у порядку ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:

1) заборонити будь-яким особам скликати, проводити Загальні збори членів та засідання Правління Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» та приймати рішення з питання зміни складу її Правління (виконавчого органу) та зміни її керівника;

2) заборонити державним реєстраторам суб`єктів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (включаючи державних реєстраторів Державної служби України з питань етнополітики та свободи совісті) вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію змін до відомостей про Релігійну організацію «Благодійне місійне товариство «Слово життя», що містяться в ЄДР, щодо зміни її керівника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2021 у справі №910/11872/21 було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

В жовтні 2021 року позивач повторно звернувся господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони загальним зборам членів і Правлінню Релігійної організації «БЛАГОДІЙНЕ МІСІЙНЕ ТОВАРИСТВО «СЛОВО ЖИТТЯ» приймати рішення з питань внесення змін до її Статуту, а також зміни складу її керівних органів (Правління або Президента);

- заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (включаючи державних реєстраторів Державної служби України з етнополітики та свободи совісті) вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації змін до відомостей про Релігійну організацію «БЛАГОДІЙНЕ МІСІЙНЕ ТОВАРИСТВО «СЛОВО ЖИТТЯ» (зміну керівника або відомостей про керівника), а також державної реєстрації змін до її установчих документів.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він отримав підписаний самопроголошеним президентом товариства ОСОБА_2 лист-повідомлення про скликання загальних зборів товариства на 18.09.2021, в якому визначено порядок денний (серед іншого): 1) про виключення окремих осіб із складу товариства, включення нових членів в товариство, затвердження поіменного списку членів товариства; 2) про затвердження статуту товариства в новій редакції; 3) про уповноваження Президента товариства на проведення державної реєстрації нової редакції статуту товариства.

Таким чином, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до необхідності подання нових позовів про визнання недійсними рішень, які будуть прийняті на загальних зборах 18.09.2021 та унеможливить ефективний захист та порушення прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах розгляду цієї справи.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/11872/21 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Мотивуючи ухвалу суд виходив з того, що заявником не було надано доказів, які б підтверджували реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі № 910/11872/21, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Як на підставу апеляційного оскарження скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статей 136, 137 ГПК України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки обставинам ускладнення та ймовірного унеможливлення судового захисту і відновлення порушених прав, інтересів позивача, після пред`явлення позову цій справі. Вказав, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції залишив поза увагою положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судову практику ЄСПЛ, як джерело права, та проігнорував відповідні доводи позивача. Скаржник також стверджує, що без вжиття заходів забезпечення позову не зможе захистити свої порушені права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпечення позову, як законну і обґрунтовану, з огляду на те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про існування обставин можливого утруднення чи невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Водночас, відповідач-2 не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання будь-яких зобов`язань перед позивачем.

Від відповідача-1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги та явка представників сторін

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 матеріали оскарження у справі № 910/11872/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2021 по справі № 910/11872/21 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів оскарження ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2021 за клопотанням позивача поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 07.10.2021, відкрито апеляційне провадження у справі №910/11872/21 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 10.05.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. у відпустці телефонограмами від 05.05.2022 було повідомлено учасників справи про те, що судове засідання, призначене на 10.05.2022, не відбудеться, а про дату і час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково. У зв`язку з цим, за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1698/22 від 10.05.2022 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл матеріалів оскарження у справі №910/11872/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2022 для розгляду матеріалів визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуючий (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження у новому складі суду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.06.2022.

У судове засідання 07.06.2022 представники сторін не з`явились.

Від позивача (скаржника) та відповідача-2 до суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників, які судом задоволено.

Щодо відповідача-1 - Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя», представник якого не з`явився у судове засідання, суд констатує обізнаність вказаного учасника даної справи про її розгляд Північним апеляційним господарським судом, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ухвали з відміткою про його отримання (копії ухвали про відкриття апеляційного провадження від 11.04.2022).

Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Відповідач-1 справи не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух (стан) судового провадження у суді апеляційної інстанції.

Оскільки явка представника відповідача-1 в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на його обізнаність про розгляд справи Північним апеляційним господарським судом, колегія суддів дійшла висновку можливість розгляду справи за відсутності представника відповідач-1.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Тобто предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Частиною першою статті 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

За змістом наведеної норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Оскільки у цій справі предметом є вимоги немайнового характеру (про визнання недійсними рішень загальних зборів та правління організації та скасування реєстраційної дії), судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні наведеного не врахував, однак це не призвело до постановлення незаконної ухвали.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Таким чином, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Також слід звернути увагу, що згідно із частиною четвертою статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач на підтвердження своїх доводів про необхідність вжиття заходів забезпечення позову долучив повідомлення про скликання і проведення 18.09.2021 загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя», однак жодних доказів факту проведення таких зборів та прийняття на них певних рішень на момент звернення з відповідною заявою до суду матеріали справи не містять.

Попри наведене, як вбачається з повідомлення про скликання 18.09.2021 загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» до порядку денного було включено такі питання:

1. Про обрання голови і секретаря зборів, надання повноважень голові та секретарю зборів оформити та підписати протокол загальних зборів членів організації.

2. Про виключення окремих осіб із складу членів організації, включення нових членів в організацію, затвердження поіменного списку членів організації.

3. Затвердження статуту організації в новій редакції.

4. Про уповноваження президента організації на проведення державної реєстрації нової редакції статуту Організації.

5. Про звернення до Офісу Генерального прокурора щодо необхідності поставити на особистий контроль досудове розслідування щодо незаконного відчуження належних РО «БМТ» «Слово Життя» будівель церкви та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , колишнім керівником ОСОБА_1 …

Тобто, із повідомлення про проведення 18.09.2021 загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» вбачається, що в порядок денний не було включено питань щодо зміни керівника або керівних органів організації (правління або президента).

Будь-які інші докази того, що 18.09.2021 загальними зборами було прийнято будь-які інші рішення, на підставі яких підлягають внесенню реєстраційні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо організації, до заяви не долучені та й заявник про них у змісті заяви не вказував.

Водночас, предметом спору у цій справі є визнання недійсними рішень загальних зборів і правління організації про відсторонення позивача від посади президента, про його звільнення та про призначення нового президента організації, скасування відповідних реєстраційних дій. Спірні рішення оформлені протоколами № 13-11/2020 від 13.11.2020, № 14-11/20 від 14.11.2020.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони проведення загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства та прийняття ними рішень, крім заборони прийняття конкретних визначених судом рішень, які прямо стосуються предмета спору.

Отже, прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів Релігійної організації «Благодійне місійне товариство «Слово життя» (не пов`язаних зі зміною керівника або керівних органів за спірними рішеннями), що мали відбутися 18.09.2021, не стосується предмета спору у цій справі та не може бути обмежено судом.

Забезпечення позову шляхом заборони загальним зборам і правлінню релігійної організації приймати рішення щодо зміни складу її керівних органів (правління або президента), щодо внесення будь-яких змін до статуту організації може блокувати всю діяльність такого товариства та призвести до негативних економічних, репутаційних та майнових втрат. Вжиття таких заходів фактично є втручанням у господарські відносини організації, що є недопустимим з огляду на вимоги статті 6 Господарського кодексу України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позовних вимог, оскільки недійсні рішення загальних зборів є недійсними з моменту їх прийняття та не породжують жодних юридичних наслідків. У цьому висновку суд звертається до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.04.2022 у справі № 922/3109/21.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, з урахуванням наведеного у сукупності, колегія дійшла висновку, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 ГПК України щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та передусім стосуються з`ясування обставин обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Щодо посилання в апеляційній скарзі скаржником на зміну предмета позову та доповнення новими позовними вимогами шляхом подання до суду відповідної заяви, то колегія не бере його до уваги, оскільки на дату постановлення оскаржуваної ухвали відповідна заява позивача не була прийнята та розглянута судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції від 07.10.2021 в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/11872/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Матеріали оскарження у справі № 910/11872/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 13.06.2022.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

В.А. Корсак