ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1306/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Маринченко І.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Комар Д.Ю., наказ №223к від 01.08.2016 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Гринченко Т.Л., юрисконсульт, наказ №296-ОД від 27.09.2021

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.05.2022 оголошувалася перерва до 14:30 год. 06.06.2022 на підставі статті 216 ГПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" ( м. Київ)

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (м.Житомир)

про стягнення 575 000, 00 грн

Процесуальні дії по справі.

Господарським судом Житомирської області за правилами загального позовного провадження відкрито 08.12.2021 провадження у справі за позовом ДП "Науково-дослідний інститут "Квант" до відповідача ДП "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 575000,00грн на підставі договору від 23.05.2006р. №60/13-2006 на виготовлення та постачання виробу OTS-20, перше підготовче засідання призначено на 13.01.2022 о 10:00.

Відповідно до ухвали суду від 13.01.2022 відкладено підготовче засідання на 08.02.22 о 12:00.

Відповідно до ухвали суду від 08.02.2022 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 01.03.2022 о 14:30, одночасно вжито заходи та витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області докази сплати податку на прибуток у відповідному розмірі до державного бюджету України ДП "Житомирський бронетанковий завод" () у зв`язку із списанням кредиторської заборгованості в розмірі 575000,00грн, як безнадійної, за Договором №60/13-2006 від 23.05.2006 за результатами перевірки підприємства податковим органом у 2019 році.

Відповідно до ухвали суду від 01.03.2022 відкладено підготовче засідання на 31.03.2022 о 10:00.

Відповідно до ухвали суду від 31.03.2022 відкладено підготовче засідання на 21.04.2022 о 10:00, повторно витребував від Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області витребувані докази.

Ухвалою від 21.04.2022 суд закрив підготовче засідання та призначив справу №906/1306/21 до судового розгляду по суті, одночасно зобов`язав позивача вчинити процесуальні дії, надати письмове пояснення на таке питання: за якими конкретно первинними документами поставлений товар не оплачений на загальну суму 575000,00грн; на підтвердження викладеному надіслати на поштову адресу суду їх оригінали для огляду разом з довіреностями відповідача на отримання товару.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 06.06.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову .

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач ДП "Науково-дослідний інститут "Квант" звернувся з позовом до суду до відповідача Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення 575 000,00грн заборгованості.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого грошового зобов`язання по сплаті коштів за відпущений товар згідно умов, порядку та строків, визначених Договором №60/13-2006 від 23.05.2006 та додаткових угод.

У відзиві на позовну заяву ДП "Житомирський бронетанковий завод" позов не визнає в повному обсязі як по суті, так і з підстав спливу строку позовної давності. Зокрема, доводить, що у всіх наданих позивачем накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей не вказано місце складання документу, тобто за якою адресою відбувалось відвантаження виробів. Вважає, що накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей не є належним доказом щодо беззаперечного та самостійного підтвердження здійснення господарських операцій на суму 9 430 000, 00 грн, оскільки з поданих документів неможливо встановити за яку частину продукції не проведено розрахунки та в якій сумі, з якого часу виникла заборгованість, коли виникло право на вимогу щодо оплати. Крім того, зазначив, що заборгованість, яка є предметом спору списана 30.03.2019 за результатами перевірки підприємства податковими органами як безнадійна у зв`язку із закінченням строків позовної давності за наслідками якого задекларовано та сплачено податок на прибуток з суми списаної кредиторської заборгованості.

У відповіді на відзив ДП "Науково-дослідний інститут "Квант" на спростування заперечень відповідача щодо неналежного оформлення господарської операції з передачі у власність покупцю виготовленого обладнання наводить додаткові доводи та вважає, що звернення з цим позовом до суду відбулося в межах загального строку позовної давності тривалістю у три роки, перебіг якого розпочався з 30.03.2019, коли відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконаних взятих на себе зобов`язань шляхом безпідставного списання заборгованості у розмірі 575 000, 00 грн як безнадійної.

Позивач у своїх додаткових поясненнях до відповіді на відзив та на спростування доводів відповідача про те, що укладення Додаткової угоди №5 до Договору відбулося у 2015 році, а строк дії Договору було встановлено до 31.12.2011, доводить, що згідно п. 5 Додаткової угоди №4 до Договору, Договір в частині розрахунків діє до моменту остаточного виконання зобов`язань, оскільки зобов`язання з розрахунку за Договором від 23.05.2006 №60/13-2006 на даний момент залишаються не виконаними, тому на час підписання в 2014 році Додаткової угоди №5 Договір стосовно зобов`язань з розрахунків продовжував свою дію. На спростування тверджень відповідача щодо відсутності в накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей відомостей про місце складання документа доводить, що в накладних в графі виробник (постачальник) зазначено назву підприємства та його ідентифікаційний код. Крім того, ДП "НДІ "Квант" є виробником поставлених виробів, а відповідно до умов Договору відвантаження виробів відбувається зі складу продавця. Накладна згідно чинного законодавства складається під час відвантаження виробів або відразу після його закінчення, відвантаження відбулося зі складу продавця на транспорт покупця. На спростування тверджень відповідача щодо неможливості простежити адресу доставки виробів у накладних через відсутність зазначення повної адреси одержувача доводить, що в графах замовник та одержувач вказано ДП "ЖРМЗ", тобто Державне підприємство "Житомирський ремонтно-механічний завод", а доставка виробів виконувалася самовивозом транспортом покупця за його власний рахунок. На спростування тверджень відповідача щодо того, що накладні підписані особами без зазначенння посад, прізвищ та ініціалів, тому не представляється можливим їх ідентифікувати посилається на те, що в самій накладній зазначено посаду головного бухгалтера, з підписом, номер та дату видачі довіреності для отримання товару з прізвищем особи на яку вона видана, що, в свою чергу, дає можливість ідентифікувати осіб, які підписали накладні. Відносно помилки написання в накладній №184273 від 12.05.2008 дати Договору 23.05.2008 замість 23.05.2006 вказує, що у накладній номер договору вказаний правильно. Доводить, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містить відомості про дату складання документа, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції. Доводить, що оспорювана сума заборгованості за договором від 23.05.2006 №60/13-2006 у відповідях на претензію боржником не заперечувалася, протягом тривалого часу ним підписувалися акти звірки, яким підтверджувалася заборгованість в розмірі 575 000, 00 грн. Доводить, що акти звірок за період з 2014 по 2019 можуть вважатися доказом, що підтверджує заборгованість за Договором від 23.05.2006 №60/13-2006, а підписи на актах відповідальних осіб з боку відповідача, свідчить про визнання ним заборгованості. Щодо акту звірки розрахунків за 2019 рік доводить, що в даному акті ДП "Житомирський БТЗ" зазначив про відсутність заборгованості станом на 31.12.2019, тому вважає таку односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань по Договору № від 23.05.2006 №60/13-2006 обумовлену незаконним списанням відповідачем 30.03.2019 заборгованості. На спростування доводів відповідача про те, що позивач не надав суду належні докази та не довів факт заборгованості за Договором №60/13-2006 на суму 575 000, 00грн, зокрема, доводить, що у своїх відповідях на претензії відповідач не заперечував щодо факту відвантаження йому виробів в кількості 82 штук та наявності в нього боргу за вироби в розмірі 575 000, 00 грн.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач заперечує доводи позивача, викладені у відповіді на відзив та доводить, що обставина яка визначена в п. 2.2.5 Договору не є відкладальною в розумінні статті 212 ЦК України, оскільки вказана умова стосується лише обов`язків відповідача щодо оплати вартості отриманої продукції вже після початку його виконання, зокрема в частині виготовлення та поставки товару продавцем та часткової оплати покупцем. Вважає, що зобов`язання з оплати продукції у покупця виникає з моменту отримання продукції, остання юридично значуща дія між сторонами відбулася 25.01.2010 (поставка згідно наказу на відпуск товарно-матеріальних цінностей №10/15 від 25.01.2010), а відтак з цього моменту починається обрахунок строку позовної давності, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості в порядку ст. 256, 257 ЦК України. За захистом своїх прав позивач звернувся лише в грудні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. З моменту поставки виробів 25.01.2010 позивач протягом 3-х років з будь-якими претензіями, вимогами не звертався. зазначає, що списання заборгованості в розмірі 575000,00грн відбулось на підставі діючих норм податкового законодавства, відповідно до п.п. 14.111 п. 4.1. ст. 14 Податкового кодексу України зазначена сума списана як безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності 1095 днів для пред`явлення позовних вимог. Списана кредиторська заборгованість включена до складу "Інші операційні доходи" Звіту про фінансові результати за І квартал 2019 року, що, у подальшому, відображено в податковій звітності за І квартал 2019 року. Доводить, що факт списання заборгованості не може тлумачитися тією юридично значущою подією, з якою у позивача виникає право на звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду від 13.01.2022 відповідач додатково зазначив, що на підставі Акту перевірки сума заборгованості в розмірі 575 000,00грн списана з обліку в березні 2019 року та віднесена до доходу від списання кредиторської заборгованості, оскільки дані податкової звітності формуються на підставі даних бухгалтерського обліку, то за результатами декларації з податку на прибуток за І квартал 2019 року із доходу від списання кредиторської заборгованості сформовано результат до оподаткування та, в подальшому, сплачено податок на прибуток.

У заяві від 16.02.2022 позивач доводить, що початок перебігу позовної давності пов`язує саме з 30.03.2019 - дата списання відповідачем заборгованості в розмірі 575000,00грн за договором від 23.05.2006 №60/13-2006. Водночас, у разі встановлення судом обставин пропуску позовної давності, позивач просить визнати причини такого пропуску поважними та задовольнити позов по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

23.05.2006 між позивачем ДП "НДІ"Квант" (постачальник) та відповідачем Казенним підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" (в подальшому сторона змінила на Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" (як покупець) був укладений Договір (надалі за текстом - Договір №60/13-2006) відповідно до якого продавець зобов`язався виготовити, а покупець провести оплату та прийняти на умовах цього Договору продукцію, що іменується далі по тексту договору "Вироби", в кількості та за цінами, що вказані в Додатку 1 (Специфікація виробів), що складає невід`ємну частину цього Договору.

Відвантаження виробів здійснюється зі складу продавця. Доставка виробів виконується самовивозом транспортом покупця за його власний рахунок (п. 1.2. Договору №60/13-2006).

Продукція, яка постачається за Договором, за якістю, комплектністю повинна відповідати стандартам, кресленням, технічним умовам, діючим в Україні (п. 1.3. Договору №60/13-2006).

Ціна на вироби вказана в Протоколі погодження ціни (Додаток №2), що складає невід`ємну частину цього Договору. Загальна сума Договору складає 11500000 (одинадцять мільйонів п`ятсот тисяч) грн в тому числі ПДВ 1916666,67 (один мільйон дев`ятсот шістдесят тисяч шістсот шістдесят шість) грн 67 коп (п. 2.1. Договору №60/13-2006).

Розрахунки проводяться наступним чином :

- п. 2.2.1. - 1150000 грн, що складає 10% від загальної суми цього Договору, не пізніше 10 (десяти) з моменту підписання Договору обома сторонами при умові отримання відповідного авансового платежу від інозамовника;

- п. 2.2.2. - 345000 грн, що складає 10% загальної суми І партії протягом 140 днів після отримання авансового платежу від інозамовника, обумовленого в п. 2.2.1.;

- п. 2.2.3. - 345000 грн, що складає 10% загальної суми ІІ партії протягом 10 днів після отримання авансу від інозамовника, обумовленого в. п. 2.2.2.;

- п. 2.2.4. - 460000 грн, що складає 10% загальної суми ІІІ партії протягом 60 днів після відвантаження ІІ партії та отримання коштів від інозамовника;

- п. 2.2.5. - частини, що лишаються після сплати авансових платежів перераховуються замовником в 10-денний термін після кожного відвантаження інозамовнику відповідної партії при умові отримання коштів від інозамовника.

Оплата проводиться шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця, який вказано в розділі "Юридичні адреси сторін" цього Договору (п. 2.3. Договору №60/13-2006).

У випадку невиконання вимог п. 2.2. цього Договору покупець повинен сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен затримки, але не більше 10% від суми, що підлягає переказу (п. 2.4. Договору №60/13-2006).

У випадку недотримання термінів і умов поставки виробів згідно календарного плану (Додаток №3 до Договору) продавець повинен сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день затримки, але не більше 10% від вартості недопоставленого товару (п. 2.5. Договору №60/13-2006).

Відвантаження виробів згідно даного Договору виконується трьома партіями згідно календарного плану (Додаток № до Договору) (п. 3.1. Договору №60/13-2006).

Дострокове відвантаження виробів дозволяється, але графік проведення розрахунків залишатиметься при цьому незмінним і перегляду не підлягає (п. 3.2. Договору №60/13-2006).

У разі недотримання авансових платежів на розрахунковий рахунок згідно з п. 2.2. цього Договору продавець має право затримати відвантаження виробів. В цьому випадку продавець відповідальності за недотримання термінів поставки не несе (п. 3.3. Договору №60/13-2006).

У п. 7.6. Договору №60/13-2006 сторони домовилися, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до моменту його остаточного виконання (а.с. 9-10).

У Додатку №1 до Договору №60/13-2006 сторони погодили Специфікацію виробів, а саме:

- найменування продукції: виріб ОТS-20; одиниця виміру - шт; кількість, шт - 100; ціна грн з ПДВ - 115 000, 00 грн; сума грн з ПДВ - 11 500 000, 00 грн. Сума за Договором становить 11 500 000 (одинадцять мільйонів п`ятсот тисяч) грн в тому числі ПДВ 1 916 666, 67 (один мільйон дев`ятсот шістнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн 67 коп.

В період з 2006 до 2010 рік позивач поставив відповідачу продукцію, що підтверджується накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей, а саме: 1) серії №01АК №184147 від 27.11.2006 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 2) серії №01АК №184183 від 17.04.2007 в кількості 2 шт на суму 230 000, 00 грн; 3) серії №01АК №184190 від 12.06.2007 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 4) серії №01АК №184192 від 22.06.2007 в кількості 8 шт на суму 920 000, 00 грн; 5) серії №01АК №184245 від 22.02.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 6) серії №01АК №184249 від 03.03.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 7) серії №01АК №184263 від 09.04.2008 в кількості 1 шт на суму 115 000, 00 грн; 8) серії №01АК №184268 від 15.04.2008 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн; 9) серії №01АК №184272 від 22.04.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 10) серії №01АК №184273 від 12.05.2008 в кількості 10 шт на суму 1 150 000, 00 грн; 11) серії №01АК №184275 від 24.06.2008 в кількості 5 шт на суму 575 000, 00 грн; 12) серії №01АК №184331 від 25.11.2008 в кількості 3 шт на суму 344 999, 99 грн; 13) серії №01АК №184333 від 17.12.2008 в кількості 2 шт на суму 230 000, 00 грн; 14) серії №01АК №184356 від 27.04.2009 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн; 15) серії №01АК №184358 від 20.05.2009 в кількості 1 шт на суму 115 000, 00 грн; 16) серії №01АК №184359 від 05.06.2009 в кількості 3 шт на суму 345 000, 00 грн; наказом на відпуск товарно-матеріальних цінностей №10/15 від 25.01.2010 в кількості 4 шт на суму 460 000, 00 грн (а.с. 14-30).

30.06.2010 сторони уклали Додаткову угоду №4 про зміну Договору №60/13-2006, згідно якої змінили п. 7.6. Договору та зазначили, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2011, а в частині розрахунків - до моменту остаточного виконання зобов`язань (а.с. 12).

17.08.2010 позивач надіслав відповідачу лист за №530-1002 в якому повідомив про готовність до відвантаження виробу ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 18 шт. (а.с. 100).

12.12.2011 позивач повторно надіслав відповідачу лист за №530-671Ф в якому повідомив про готовність до відвантаження виробу ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 18 шт. та, одночасно, погасити існуючу заборгованість на суму 1 571 187,50грн (а.с. 99).

В 2014 році сторони уклали Додаткову угоду №5, згідно якої погодили постачання виробів ОТS-20 за Договором №60/13-2006 у кількості 82 штук та у зв`язку з чим внесли зміни до п. 2.1. Договору в частині загальної суми Договору - 9 430 000, 00грн (дев`ять мільйонів чотириста тридцять тисяч гривень 00 коп), у тому числі ПДВ-20% - 1571666,67грн (один мільйон п`ятсот сімдесят одну тисячу шістсот шість гривень 67 коп). Додаток №1 виклали в такій редакції: найменування продукції: виріб OTS-20, одиниця виміру - шт.; кількість, шт. - 82; ціна з ПДВ - 115 000,00грн; сума, грн з ПДВ - 9 430 000, 00 грн. Пункт 7.6. сторони змінили та зазначили, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до його повного виконання (а.с. 13).

10.10.2013 позивач надіслав відповідачу (на дату претензії у відповідача відбулася зміна назви юридичної особи на - Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод") претензію за №170-1217 в якій просив прийняти товар та сплатити заборгованість за Договором №60/13-2006.

Відповідач у відповідь на претензію від 01.11.2013 за №2211 відмовився виконати її умови щодо прийняття товару у зв`язку із закінченням строку дії Договору №60/13-2006, водночас визнавши, що зобов`язання з оплати поставленого товару діє до повного виконання та буде виконане після отримання коштів з реалізації продукції (а.с. 38).

Так, у 2013, 2014, 2015, 2016 та 2018 роках сторони підписали двосторонні акти звіряння розрахунків за Договором №60/13-2006 та підтвердили заборгованість відповідача за отриману продукцію в розмірі 575 000,00грн (а.с. 32-36).

20.04.2017 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-753 з вимогою про сплату заборгованості по відвантаженій та отриманій продукції на суму 575000,00грн (а.с. 41-42).

21.06.2018 позивач надіслав відповідачу претензію за №170-226 з вимогою про сплату заборгованості за Договором №60/13-2006 за відвантажені вироби в кількості 82 шт. на суму 575 000,00грн та зазначив, що залишилися не відвантаженими 18 шт. виробів (а.с. 39-40).

06.08.2018 відповідач у відповідь на претензію за №01-11/2314 вказав, що оскільки ним не отримано остаточного розрахунку від інозамовника після відвантаження виробів, зобов`язання по оплаті відповідно до п. 2.5.5. не виникли (а.с. 37).

У 2019 році сторонами підписано акт звірки за період 2019 року в якому позивач зазначив суму заборгованості відповідача - 575000,00грн, тоді як відповідач вказав про відсутність заборгованості перед позивачем станом на 31.12.2019 (а.с. 31).

Відповідач у своєму листі від 11.08.2021 за №02/1559 повідомив позивача про те, що заборгованість, що виникла внаслідок виконання, зокрема, Договору №60/13-2006, списана за результатами перевірки підприємства податковими органами як безнадійна відповідно до вимог Податкового кодексу України (а.с. 76).

Позивач звернувся 06.12.2021 з позовом до відповідача за захистом порушеного свого права з позовом про примусове стягнення заборгованості в сумі 575 000,00грн за Договором №60/13-2006.

В ході судового вирішення спору, на виконання вимог ухвал суду у цій справі та справі №906/1306/21, Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у своєму листі за №1438/5/06-30-05-01 від 18.04.2022 повідомило, що за результатами проведеної перевірки діяльності ДП "Житомирський БТЗ" у 2019 році за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 донараховано податку на прибуток в сумі 26032,5 тис. грн та застосовано штрафну фінансову санкцію в сумі 6508, 1 тис. грн, зменшено збитки на 77549,1 тис. грн, що відображено в акті №56/06-30-14-01/07620094 від 29.01.2019. За наданими підприємством до перевірки документами встановлено наявність кредиторської заборгованості перед ДП НДІ Квант () відповідно договору від 01.01.2013 №60/13 в сумі 1766,0 тис. грн. В ході перевірки встановлено, що ДП "Житомирський БТЗ" занижено доходи від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначені за правилами бухгалтерського обліку, за рахунок не включення до їх складу простроченої кредиторської заборгованості всього в сумі 3979,0 тис. грн, в т.ч. по взаємовідносинах з ДП НДІ Квант в сумі 1766,0 тис. грн.

На дату вирішення спору позивач просив суд стягнути суму боргу за Договором №60/13-2006 в розмірі 575 000,00грн, відповідач - відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі як по суті, так і за спливом строку позовної давності.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

1. Положеннями частини першої статті 19 та частин першої, другої статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина перша статті 180 ГК України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Так, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення власного виробництва здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки (ч.1 ст. 264 ГК України).

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч.3 ст.264 ГК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками (ч. 1 ст. 266 ГК України).

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці визначаються специфікацією за згодою сторін (ч.2 ст. 266 ГК України).

У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем (ч.5 ст. 267 ГК України).

2. Укладений між сторонами Договір №60/13-2006 за своєю правовою природою є договором поставки та з урахуванням умов Додаткової угоди №5 сторони за взаємною згодою установили постачання виробів ОТS-20 у кількості 82 штук, а також визначили загальну суму Договору - 9 430 000,00грн (з ПДВ 20% - 1 571 666, 67 грн).

В свою чергу, у Додатковій угоді №5 сторони погодили строк дії Договору №60/13-2006 - до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до його повного виконання.

Судом встановлено, що поставки виробу ОТS-20 в кількості 82 штуки на загальну суму 9430000,00грн відбулися протягом 2006-2010 років згідно накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей та наказу №10/15 на відпуск товарно-матеріальних цінностей від 25.01.2010.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково розрахувався за поставку йому виробів ОТS-20 на суму 8 855 000, 00грн, залишок несплаченої заборгованості складає 575 000, 00 грн.

3. Щодо заперечень відповідача про те, що у Додатковій угоді №5 до Договору №60/13-2006 не зазначено число та місяць її укладення.

Відповідно до ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11.08.2021 р. у справі N 344/2483/18).

Ба більше, виконання зобов`язання з поставки виробів ОТS-20 у кількості 82 штуки на суму 9430000,00грн та зобов`язання з їх оплати на суму 8 855 000,00грн здійснено сторонами спору за умовами Додаткової угоди №5.

Зазначеним суд відхиляє заперечення відповідача, як необґрунтовані.

4. Відповідно до статті 655 ЦК України зміст зобов`язань сторін за договором купівлі-продажу, також як і сторін за договором поставки, полягає в тому, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (п.2 ч.1 ст. 664 ЦК України). Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.1 ст. 689 ЦК України). Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст. 691 ЦК України). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Окрім того, управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов`язання, на вимогу зобов`язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов`язання повністю або його частини (ч. 8 ст. 193 ГК України).

Судом встановлено, що 25.01.2020 позивач завершив виконання свого обов`язку в повному обсязі, тому в силу приписів статей 665 та 691 та 692 ЦК України отримав право отримати від покупця кошти за отриманий товар. Зобов`язання з оплати товару виконано на суму 8 855 000,00грн, борг складає 575 000, 00 грн.

4. Щодо заперечень відповідача стосовно дефектів форми первинних документів.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарські операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують певні факти господарської діяльності в правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02. 2020 у справі № 909/146/19, від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11. 2020 у справі № 920/61/19).

Наведений у статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5. пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Однак у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 910/14900/19).

Позивач доводив, що борг відповідача на суму 575000,00грн обліковується за накладною серії 01АК №184192 від 22.06.2007 на загальну суму 920000,00грн ( оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.22р.), товар за якою ( OTS-20 у кількості 8 шт.) отримано представником відповідача Данилюк Ю.К. за довіреністю серії ЯНБ №556227 (оригінал оглянуто в судовому засіданні 06.06.22р.).

Зазначеним суд спростовує доводи відповідача про подання позивачем на підтвердження обставин поставки продукції неналежних засобів доказування.

5. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, умовою припинення у відповідача грошового зобов`язання на суму 575000,00грн за Договором №60/13-2006 є його виконання.

Загалом глава 50 ЦК України "Припинення зобов`язання" не передбачає такої підстави для припинення грошового зобов`язання як сплив строку позовної давності, тим більше , за нормами Податкового кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 1 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Натомість правило ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язує суб`єктів господарювання виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Як вже судом мотивовано, покупець зобов`язаний після прийняття товару сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України, ст. 655 ЦК України).

Правило ч.2 ст. 193 ГК України зобов`язує кожну сторону вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду (ч.1 ст. 222 ГК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивач не отримав виконання відповідачем в повному обсязі зобов`язання з оплати поставленого виробу, що зумовило звернення до відповідача з претензіями в 2013, 2017 та 2018 році.

Судом встановлено, що в 2013,2014,2015,2016 та 2018 роках відповідач визнавав суму заборгованості в розмірі 575000,00грн шляхом підписання актів звірки розрахунків.

Згідно з ч.1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Суд констатує, що відповідач в ході судового вирішення спору не довів належними та допустимими доказами про те, що участь у виконанні перед позивачем грошового зобов`язання приймає третя особа, зазначена в Договорі №60/13-2006 як "інозамовник".

6. Щодо строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (усталена судова практика ВПВС, викладена у п. 57 постанови від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Встановлюючи обставини звернення позивача з позовом в межах перебігу загальної позовної давності у три роки, суд звертається до наступної матеріальної норми - статті 264 ЦК України.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку (п.п. 101 та 102 постанови ВПВС від 29.06.21р. у справі № 904/3405/19).

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість (п. 50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.01.22р. у cправі № 924/1263/19; п. 62 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15 ).

Суд враховує, що приписи ст. 264 ЦК України застосовуються Верховним Судом також при вирішенні адміністративних справ у сфері оподаткування ( постанови від 23.04.19р. в адміністративній справі №820/5386/16, від 08.04.21р. в адміністративній справі № 810/3256/13-а, від 29.07.21р. в адміністративній справі №620/1779/19).

Так, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.07.2019 у справі №820/568/13-а, застосовуючи норми підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК, статті 264 ЦК України, зазначив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу або прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Акт звірки розрахунків за 2018 рік сторони підписали за весь рік, тобто станом на 31.12.2018 відповідач визнав заборгованість за Договором №60/13-2006 на суму 575 000,00 грн. Перебіг позовної давності тривалістю у три роки розпочався заново з 01.01.2019 року. Позов подано в межах його перебігу - 06.12.2021.

Оскільки суд застосовує правило ст. 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності, приписи ч.5 ст. 267 цього Кодексу, не застосовуються.

В свою чергу, згідно ст. 74 ГПК України, позивач довів обґрунтованість позовних вимог про стягнення боргу в сумі 575000,00грн в межах перебігу строку позовної давності для їх задоволення по суті, тому заперечення відповідача судом відхилено з наведених у рішенні суду мотивів.

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні з цим позовом до суду сплатив судовий збір в розмірі 8 625,00 грн із суми позовних вимог в розмірі 575000,00грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 30.11.2021 (а.с. 6).

За правилом п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (вул. Дружби Народів, 1, смт. Новогуйвинське, Житомирського району, Житомирської області, 12441, ) на користь Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "Квант" (вул. Івана Федорова, 4, м. Київ, 03150, ): 575 000,00грн основного боргу; 8 625,00грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.06.22

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - в справу , 2- позивачу (рек.) + на ел. пошту: ,

3- відповідачу (рек.) + на ел. пошту: ,