ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2022 р. Справа №11/Б-1193

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін від:

представник апелянта Сідорова І. (адвокат, в режимі відеоконференції);

арбітражний керуючий Дейнека В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

с.Білокриниця, Кременецький район, Тернопільська область б/н від 24.02.2022

на ухвалу Господарського суду Тернопільської

області від 18.01.2022 (суддя А.М.

Сидорук)

у справі №11/Б-1193

за заявою боржника фізичної особи-підприємця

Протасовицького Руслана Зіновійовича,

м. Кременець, Тернопільська область

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 29 вересня 2009 року боржника суб`єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_2 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2019 ліквідатором банкрута призначено Дейнеку Володимира Миколайовича.

На адресу Господарського суду Тернопільської області від ліквідатора Дейнеки В.М. надійшло клопотання про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу та клопотання про стягнення основної грошової винагороди за виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора за період з 17.09.2019 по 30.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської від 18.01.2022 у цій справі:

- затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс у справі № 11/Б-1193 відносно боржника;

- клопотання про стягнення основної грошової винагороди за виконання арбітражним керуючим Дейнекою В.М. повноважень ліквідатора за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 задоволено;

- припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 ;

дію мораторію, введеного ухвалою господарського суду Тернопільської області від 11 вересня 2009 року,- припинено;

- визнано такими, що погашені вимоги кредиторів боржника, у зв`язку з недостатністю майнових активів банкрута. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню;

- закрито провадження у справі № 11/Б-1193;

- стягнуто з Іваницького Романа Степановича, як з єдиного кредитора боржника на користь арбітражного керуючого Дейнеки В. М. за виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство в період з 17.09.2019 по 30.09.2021 основну грошову винагороду арбітражного керуючого (ліквідатора) та витрати у справі на загальну суму 137 034,2 грн, з них: 126 091, грн - основна грошова винагорода арбітражного керуючого (ліквідатора) та 10 942,77 грн - витрати у справі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Іваницький Р.С., як ініціюючий кредитор подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого господарського суду від 18.01.2022, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про стягнення основної грошової винагороди за виконання арбітражним керуючим Дейнекою В.М. повноважень ліквідатора за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 та витрат по справі №11/Б-1193 про банкрутство.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваної ухвали господарським судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Поряд з цим, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне:

- ст.30 КУзПБ не передбачає альтернативних джерел оплати грошової винагороди арбітражному керуючому, що виконує у справі про банкрутство повноваження ліквідатора, у разі відсутності у боржника коштів, одержаних у результаті його господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника;

- виходячи із норм ст.19 Конституції України господарський суд не вправі покладати оплату грошової винагороди та понесених витрат по справі на кредиторів у справі про банкрутство;

- відповідно до звіту ліквідатора у даній справі заборгованість боржника наявна перед двома кредиторами, а тому, покладення обв`язку оплати в повному обсязі грошової винагороди та витрат арбітражному керуючому лише на апелянта є надмірним тягарем для нього.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.

Представник апелянта взяла участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції надала пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просила таку задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати.

Арбітражний керуючий в судовому засідлані заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив в її задоволенні відмовити, а оскаржувану - ухвалу залишити без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта та арбітражного керуючого, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції лише в частині стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 5 ст.269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та перевірено апеляційним господарським судом, що арбітражний керуючий Дейнека В.М. виконував повноваження ліквідатора боржника у період із 17.09.2019 по 30.09.2021.

Як вбачається із розрахунку основної грошової винагороди арбітражного керуючого (ліквідатора) по справі №11/Б-1193 про банкрутство суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 , основна грошова винагорода арбітражного керуючого Дейнеки В.М. за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 становить 126 091,43 грн, яка розрахована в розмірі 1 мінімальної заробітної плати за кожен місяць.

Щодо витрат у справі №11/Б-1193 за період з 14.11.2019 по 21.09.2021, як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається із реєстру витрат у справі, витрати арбітражного керуючого Дейнеки В.М. за вказаний період становлять 10 942, 77 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується та вірно встановлено місцевим господарським судом, що за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 основна грошова винагорода арбітражного керуючого (ліквідатора) Дейнеки В.М. та витрати арбітражного керуючого (ліквідатора) Дейнеки В.М. у справі №11/Б-1193 становлять 137 034,2 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

У відповідністю з ч. 2 ст. 30 Кодексу розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.

Виходячи із системного аналізу норм Кодексу, витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов`язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Тобто надання послуг професійного (ліцензованого) арбітражного керуючого відбувається на платній основі, оскільки безпосередньо Кодексом встановлені мініматьні гарантії щодо оплати послуг арбітражного керуючого - ліквідатора на рівні трьох мінімальних заробітних плат.

Якщо в ході ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не виявлено рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, дебіторської заборгованості, тобто, будь-яких активів, то оплата послуг ліквідатора боржника повинна здійснюватись за рахунок грошових коштів кредиторів по справі (аналогічні висновки зроблено у постановах Вищого господарського суду України від 27.10.2015 у справі № 911/1056/13. від 11.02.2015 у справі № 43/137, від 08.11.2016 у справі № 915/1961/14, від 25.10.2016 у справі № 925/2063/13).

Згідно із ч.5 ст. 30 Кодексу кредитори можуть створювати фонд для авансування основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Отже, оплата послуг ліквідатора за період виконання ним своїх повноважень здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу його майна (майнових прав), або із фонду для авансування основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, якщо такий створено комітетом кредиторів боржника. При цьому, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів на зборах кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до Кодексу, господарський суд вправі застосувати такий принцип до розподілу між кредиторами витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури (в тому числі на виплату основної грошової винагороди ліквідатора), за відсутності у боржника коштів від господарської діяльності, від реалізації його майна та рішення комітету кредиторів про утворення фонду для оплати основної грошової винагороди ліквідатору чи відшкодування його витрат, оскільки законодавцем виключається можливість безоплатного надання послуг арбітражного керуючого у справі про банкрутство.

При цьому законодавець не ставить вказаний порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кредитора у справі про банкрутство його правового статусу, а також від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювати свої офіційні повноваження.

Широке тлумачення Європейським судом з прав людини даної норми покладає на суд обов`язок захистити право особи (по даній справі конституційне право ліквідатора на оплату праці) в такий спосіб, щоб порушене, не визнане або оспорюване право отримало ефективний та справедливий спосіб захисту.

Підхід до інтересу кредитора при вирішенні питання про стягнення оплати послуг ліквідатора має відповідати положенням не лише Кодексу, але й міжнародним правовим актам, забезпечувати в такий спосіб єдиний підхід до застосування положень Кодексу України з процедур банкрутства, а відтак втілювати принципи правової визначеності та верховенства права.

Відсутність чіткого нормативного регулювання у Кодексі України з процедур банкрутства питання оплати праці ліквідатора за рахунок коштів кредиторів не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оплату праці, які також ґрунтуються на положеннях нормативних актів, котрі мають вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надання послуг арбітражного керуючого відбувається на платній основі та оскільки, в ході ліквідаційної процедури не виявлено майна боржника, грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання ним повноважень ліквідатора підлягає стягненню з кредиторів.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що боржник у даній справі має непогашену заборгованість перед двома кредиторами, а саме:

- перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» в сумі 386 754,82 грн;

- перед ОСОБА_1 в сумі 231 681 грн.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/32824/15 зазначив, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам, (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №912/1783/16).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про про стягнення грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора в повному розмірі лише з одного кредитора ОСОБА_1 .

При цьому, оскільки в поданому до господарського суду першої інстанції клопотанні арбітражним керуючим заявлено вимогу про стягнення грошової винагороди лише з ОСОБА_1 , то з урахуванням пропорційності кредиторських вимог у даній справі, грошова винагорода за виконання арбітражним керуючим Дейнекою В.М. повноважень за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 підлягає до часткового стягнення в наступному розмірі: основна винагорода в сумі 47 233, 85 грн та витрати арбітражного керуючого в сумі 4099,15 грн, а всього 51 333,00 грн. В частині стягнення 85 701,20 грн (грошова винагорода та витрати) слід відмовити.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення основної грошової винагороди арбітражного керуючого з прийняттям цій частині нового рішення шляхом часткового стягнення грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 18.01.2022 у справі №11/Б-1193 частково.

3. Клопотання №01-21/49/18 від 05.10.2021 про стягнення основної грошової винагороди винагороди за виконання арбітражним керуючим Дейнекою В.М. повноважень ліквідатора за період з 17.09.2019 по 30.09.2021 задовольнити частково.

4. Стягнути з ОСОБА_1 (47114, с. Сураж, Шумського району, Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь арбітражного керуючого Дейнеки Володимира Миколайовича (рахунок № НОМЕР_2 IBAN НОМЕР_3 в «Укрексімбанк» у м. Одесі вул. Черняховського, буд. 8, МФО 322313, ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) за виконання арбітражним керуючим Дейнекою В.М. повноважень ліквідатора у справі про банкрутство в період з 17.09.2019 року по 30.09.2021 року основну грошову винагороду арбітражного керуючого (ліквідатора) Дейнеки В.М. та витрати по справі №11/Б-1193 про банкрутство суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи Протасавицького Руслана Зіновійовича, понесені арбітражним керуючим (ліквідатором) Дейнекою В.М. на загальну суму 51 333 (п`ятдесят одна тисяча триста тридцять три) грн. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

5. Господарському суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2022.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК