ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1258/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ

на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року, м. Миколаїв, суддя Мавродієва М.В., повний текст рішення складено та підписано 30.12.2021 року

у справі №915/1258/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ

про стягнення 160 186 грн. 35 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 160186 грн. 35 коп., з яких: 135788 грн. 63 коп. - збитки від інфляції та 24397 грн. 72 коп. - 3% річних, а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2402 грн. 81 коп. та витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 10 000 грн.

Зокрема, позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання товару від 04.02.2020 року №53-123-01-20-06086 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2021 року у справі №915/1258/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ задоволені в повному обсязі; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ 135788 грн. 63 коп. збитків від інфляції, 24397 грн. 72 коп. - 3% річних та 2402 грн. 80 коп. судового збору.

29.11.2021 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх.№17870/21), у якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Зокрема, вказана вище заява позивача обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2021 року у справі № 915/1258/21 позовні вимоги заявника задоволені у повному обсязі, з огляду на що наявні підстави для відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому останнім розмірі.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі № 915/1258/21 (суддя Мавродієва М.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м.Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що заявлений позивачем до стягнення розмір відшкодування на професійну (правничу) допомогу адвоката не відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності, оскільки за результатами аналізу наданих заявником актів здачі-приймання виконаних робіт та матеріалів справи суд дійшов висновку, що рівень складності справи є незначним, представник позивача адвокат Кравцов А.В. приймав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та «гонорар успіху» у розмірі 10000 грн. також не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, враховуючи, що позовні вимоги були фактично безспірними, а розрахунки не складні та виконані за допомогою програмних комплексів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ з додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі № 915/1258/21 скасувати в частині розподілу незадоволеної судом суми витрат позивача на професійну (правничу) допомогу та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ про стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 20000 грн. задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на те, що обов`язок доведення неспiвмiрностi витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, якi пiдлягають розподiлу мiж сторонами, зазначає, що виходячи з аналiзу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську дiяльнiсть», дiяльнiсть адвоката є оплачуваною працею i така оплата у виглядi гонорару здiйснюється на пiдставi укладеного мiж адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги, розмiр гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправi втручатися у цi правовiдносини, оскільки таке втручання є порушенням свободи договору.

Також, посилаючись на низку правових позицій касаційного суду, скаржник зазначив що «сума гонорару успіху», обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, які підлягають розподілу.

Позивач також звернув увагу колегії суддів на ту обставину, що під час розгляду справи, позов не був визнаний відповідачем та між сторонами не було укладено мирової угоди, що на його думку є підставами для стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн., який є співмірним та справедливим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

17.02.2022 року поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив (вх. №278/22/Д1) у якому Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ просила суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21 відмовити, а оскаржуване додаткове рішення залишити без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, у відзиві, відповідач наголошує на тому, що адвокатськi витрати, що мають бути присудженi з урахуванням того, чи були такi витрати понесенi фактично та чи була їx сума обґрунтованою, з огляду на що ДП «НАЕК «Енергоатом» в особi ВП ЮУАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» вважає, що: вартiсть адвокатських послуг за договором про надання професійної (правничої) допомоги має неспiвмiрний розмiр з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робiт так, як наявна мiнiмальна кiлькiсть пiдготовлених документiв, якi долученi до справи №915/1258/21; проведено мiнiмум аналiтичної роботи адвоката; витрати на професiйну (правничу) допомогу не спiвмiрнi зi складнiстю справи №915/1258/21, цiною позову; заявлена сума у розмiрi 20000 грн. за професiйну (правничу) допомогу не вiдповiдає критерiям реальностi та розумностi.

Більш того, відповідач у відзиві вказав, що заявлені до стягнення 10000 грн. «за досягнення позитивного результату у справі» також не є спiвмiрними зi складнiстю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, враховуючи, що позовнi вимоги були фактично безспiрними, а розрахунки не складнi та виконанi за допомогою спеціальної програми.

Відтак, на думку Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, ухвалюючи додаткове рiшення Господарський суд Миколаївської областi вiд 20.12.2021 року у справi №915/1258/21 керувався положеннями дiючого законодавства України, а тому додаткове рiшення є обґрунтованим, ухвалено судом вiдповiдно до норм матерiального права та з дотриманням норм процесуального права.

16.05.2022 року поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява в якій заявник зазначає, що з метою узгодження найменування з вимогами стандартів державної мови та правил українського правопису Відокремлений підрозділ "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" перейменовано на Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ від 26.04.2022 року.

Дана заява підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ не потребує задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21, є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2021 року у справі №915/1258/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ задоволені в повному обсязі; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ 135788 грн. 63 коп. збитків від інфляції, 24397 грн. 72 коп. - 3% річних та 2402 грн. 80 коп. судового збору.

29.11.2021 року до Господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх.№17870/21), у якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2021 року у справі №915/1258/21 позовні вимоги заявника задоволені, тому слід відшкодувати понесені витрати.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ надало такі документи:

- договір про надання правової допомоги № 04-03/21 від 04.03.2021 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» (Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ (клієнт), відповідно до п. 1.1. якого, зокрема, клієнт уповноважив Адвокатське об`єднання на представництво його законних прав та інтересів у повному обсязі без винятків та обмежень прав.

За вимогами п. 4.1. договору, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремою письмовою угодою.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 04.03.2022 року, якщо він не буде достроково припинений з ініціативи клієнта (п. 6.1. договору).

- додаткову угоду №7 від 02.08.2021 року до договору про надання правової допомоги від 04.03.2021 року №04-03/21, за вимогами п. 2.1. якої перелік послуг адвоката за переліком складає 8000 грн. При цьому, вказаний перелік містить у собі наступні послуги : надання усних консультацій та роз`яснень, які стосуються предмету спору; ознайомлення з документами, складення позовної заяви, заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №915/1258/21.

- додаткову угоду №7-1 від 10.09.2021 року до договору про надання правової допомоги від 04.03.2021 року №04-03/21, за вимогами п. 2.1. якої визначено, що гонорар за надання правової допомоги визначається з урахуванням складності справи, часом, який необхідно витратити, ціною позову та значенням справи для клієнта. За вимогами п. 2.1.1. визначено перелік послуг адвоката, який включає в себе участь в судовому засіданні на загальну суму 2000 грн. Крім того, сторони погодили між собою, що винагорода Адвокатського об`єднання за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху) є фіксованою та складає 10000 грн. і є складовою частиною гонорару Адвокатського об`єднання (п. 2.1.2. додаткової угоди).

- акт приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №1 по договору №04-03/21 від 04.03.2021 року та додатковій угоді №7 від 02.08.2021 року на суму 8000 грн.

- акт приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №1 с по договору №04-03/21 від 04.03.2021 року та додатковій угоді №7-1 від 10.09.2021 року на суму 2000 грн.

- акт приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №2гу по договору №04-03/21 від 04.03.2021 року та додатковій угоді №7-1 від 10.09.2021 року на суму 10000 грн.

- платіжне доручення від 23.11.2021 року №271 про сплату 8000 грн. за надання юридичних консультацій згідно акту від 23.11.2021 року №1.

- платіжне доручення від 23.11.2021 року №270 про сплату 2000 грн. за надання юридичних консультацій згідно акту від 23.11.2021 року №1с.

Також матеріали справи містять копію ордеру серія ЗП № 042391 від 02.08.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату Лохматову Андрію Олександровичу на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Лохматову А.О. 18.04.2000 року, копію ордеру серія ЗП №042385 від 23.11.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату Савенку Євгену Вікторовичу, на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Савенку Є.В. 30.08.2017 року, копію ордеру серія ЗП № 095655 від 09.04.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату Кравцову Андрію Віталійовичу на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21.

Колегією суддів встановлено, що вказані вище адвокати представляли інтереси позивача під час розгляду справи судом першої інстанції.

20.12.2021 року до Господарського суду Миколаївської області від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ надійшов відзив на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ про ухвалення у справі додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1258/21 (вх. №19187), у якому відповідач зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, оскільки предметом спору є стягнення лише сум 3% річних та інфляційних втрат за договором поставки, отже, на думку відповідача обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат у загальному розмірі 20 000 грн., яку просить стягнути позивач не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

Оскаржуваним додатковим рішенням Господарський суд Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21 заяву позивача про розподіл судових витрат задовольнив частково, що і стало підставою для звернення останнього до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Предметом апеляційного розгляду у даному випадку є встановлення наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої останнім суми відшкодування на надання професійної правничої допомоги адвокатів у розмірі 20 000 грн.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Так, у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, зазначивши, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Надалі об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підтвердила цей висновок у постанові від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18 та у постанові від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, зазначивши, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). У постанові від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 правова позиція має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

У додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Отже, відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі № 922/2749/19.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 04.03.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» (Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги № 04-03/21, відповідно до п. 1.1. якого, зокрема, клієнт уповноважив Адвокатське об`єднання на представництво його законних прав та інтересів у повному обсязі без винятків та обмежень прав.

За вимогами п. 4.1. договору, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язався виплатити гонорар адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремою письмовою угодою.

В подальшому, між сторонами також було укладено додаткову угоду №7 від 02.08.2021 року до договору про надання правової допомоги від 04.03.2021 року №04-03/21, за вимогами п. 2.1. якої вартість послуг адвоката за переліком складає 8000 грн. та додаткову угоду №7-1 від 10.09.2021 року до договору про надання правової допомоги від 04.03.2021 року №04-03/21, за вимогами п. 2.1. якої визначено, що гонорар за надання правової допомоги визначається з урахуванням складності справи, часом, який необхідно витратити, ціною позову та значенням справи для клієнта. При цьому, за вимогами п. 2.1.1. визначено перелік послуг адвоката, який включає в себе участь в судовому засіданні на загальну суму 2000 грн. Крім того, додатковою угодою №7-1 сторони погодили між собою, що винагорода Адвокатського об`єднання за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху) є фіксованою та складає 10000 грн. і є складовою частиною гонорару Адвокатського об`єднання (п. 2.1.2. додаткової угоди).

На виконання вказаних вище договору та додаткових угод до нього, адвокатським об`єднанням клієнту було надано відповідні юридичні послуги, що підтверджується актом приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №1 на суму 8000 грн., актом приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №1 с на суму 2000 грн., актом приймання передачі послуг з правової допомоги від 23.11.2021 року №2гу на суму 10000 грн.

При цьому, за вказаними актами вартість надання усних консультацій складає 500 грн., ознайомлення з документами по справі та складення позовної заяви 6500 грн., складення заяви про ухвалення додаткового рішення 1000 грн., участь представника у судовому засіданні у режимі відеоконференції 18.10.2021 року та 11.11.2021 року 2000 грн.

Вказані акти підписано сторонами без заперечень та зауважень.

Також, на підтвердження наявних між сторонами правовідносин та надання адвокатами правничої допомоги клієнту у матеріалах справи наявні: платіжне доручення від 23.11.2021 року №271 про сплату 8000 грн. за надання юридичних консультацій згідно акту від 23.11.2021 року №1 та платіжне доручення від 23.11.2021 року №270 про сплату 2000 грн. за надання юридичних консультацій згідно акту від 23.11.2021 року №1с.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ в суді першої інстанції були Лохматов Андрій Олександрович, який діяв на підставі ордеру серія ЗП № 042391 від 02.08.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Лохматову А.О. 18.04.2000 року; Савенко Євген Вікторович, який діяв на підставі ордеру серія ЗП №042385 від 23.11.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Савенку Є.В. 30.08.2017 року; Кравцов Андрій Віталійович, який діяв на підставі ордеру серія ЗП № 095655 від 09.04.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» адвокату на підставі договору про надання правової допомоги № 04-03/21.

Отже, у зв`язку із розглядом даної справи, "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ фактично понесло витрати на правничу (правову) допомогу адвоката, виплативши винагороду, відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням, у загальній сумі 10 000 грн. та має понести витрати щодо виплати Адвокатському об`єднанню «гонорару успіху» у розмірі 10 000 грн.

Так, переглядаючи справу в межах вимог апеляційної скарги щодо доводів позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь так званого «гонорару успіху» колегія суддів зазначає таке.

Як вже було колегією суддів зазначено раніше за текстом постанови відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань.

Отже, при встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Верховний Суд, зокрема у постанові від 14.02.2022 року у справі 903/326/21 зауважив, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Таким чином, з урахуванням критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд зазначає, що заявлена до стягнення позивачем з відповідача сума витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у вигляді «гонорару успіху» не відповідає вказаним критеріям, оскільки не має характеру необхідних, є неспівмірною з виконаною адвокатом роботою в суді першої інстанції, завищеною та нерозумною.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, викладеною в оскаржуваному додатковому рішенні, що заявлені позивачем до стягнення 10000 грн. як плата за досягнення адвокатом позитивного результату у справі, яка переглядається, не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи.

Відтак, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі в цій частині як підстава для скасування додаткового рішення у справі, яка переглядається, не приймаються до уваги як належні та відхиляються колегією суддів.

Також суд апеляційної інстанції критично відноситься до твердження позивача про наявність втручання суду у договірні відносини, які виникли між адвокатським об`єднанням та позивачем в частині визначення розміру гонорару, узгодженого між сторонами, оскільки, як вже було зазначено колегією суддів раніше, у даному випадку договір про надання правової допомоги та додаткові угоди до нього визначають зобов`язання, які виникли суто між позивачем та його представниками. Відтак, така угода не може жодним чином зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати по справі розглядати вимоги лише у розрізі їх дійсного понесення стороною, яка потребувала юридичного захисту, але наявність такої угоди зобов`язує суд визначити, чи були такі витрати розумними, що по своїй суті апріорі не є втручанням у договірні відносини.

Щодо доводів скаржника про те, що відповідачем жодним чином у клопотанні, поданому останнім у відзиві на заяву про розподіл судових витрат не було обґрунтовано доведення неспівмірності витрат на надання адвокатом правничої допомоги судова колегія зазначає наступне.

Так, як встановлено колегією суддів 20.12.2021 року до Господарського суду Миколаївської області від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ надійшов відзив на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ про ухвалення у справі додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №915/1258/21 (вх. №19187), у якому відповідач зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, оскільки предметом спору є стягнення лише сум 3% річних та інфляційних втрат за договором поставки, отже, на думку відповідача обсяг наданих адвокатом послуг та сума адвокатських витрат у загальному розмірі 20 000 грн., яку просить стягнути позивач не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

Відтак, у даному випадку, за наявності заперечень відповідача, викладених вище, суд першої інстанції мав оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені іншій стороні з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Так, під час застосування критерію такої співмірності витрат на оплату послуг адвоката місцевий господарський суд скористався наданим йому процесуальним законом широким розсудом та правомірно дійшов висновку, що розмір адвокатської винагороди за участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних засобів зв`язку у сумі 2000 грн. є значно завищеним, рівень складності справи, яка переглядалася є дійсно незначним, та таким, що не потребував значного часу на складення процесуальних документів, з огляду на що, доводи скаржника в цій частині колегією суддів не приймаються до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції вірно, з урахуванням процесуальних норм, надано оцінку усім доказам у справі та зроблено висновки щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання позивача про стягнення на його користь з відповідача суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21 не потребує задоволення, при цьому оскаржуване додаткове рішення відповідає вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування з доводів та мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21 залишити без задоволення, додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2021 року у справі №915/1258/21 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош