СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Харків Справа № 917/1601/21

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С. , суддя Слободін М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" (вх. №175 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі № 917/1601/21,

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Сіонської Олени Миколаївни, м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки", 36015, м. Полтава,

про стягнення 59 173,04 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець Сіонська Олена Миколаївна звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" про стягнення заборгованості в розмірі 59 173,04 грн.

Позовна заява обґрунтована порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг №2912/20 від 29.12.2020.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі №917/1601/21 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" на користь фізичної особи-підприємця Сіонської Олени Миколаївни 57100,00 грн основного боргу, 868,23 грн річних, 1204,81 грн інфляційних втрат, 2270,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи наявності заборгованості у визначеному стороною розмірі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" з відповідним рішенням не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт наголошує, що:

1) не отримував рахунків від позивача; єдиний отриманий ним рахунок був оплачений, проте у ньому немає посилання на номер та дату договору, тому він не може вважатися доказом визнання свого боргу відповідачем;

2) Акти виконаних робіт, надані позивачем, не є належними доказами надання послуг відповідачу (зокрема, і через те, що за договором повинні надаватися послуги, а не виконуватися роботи, тому така назва не є коректною).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 у справі №917/1601/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі №917/1601/21; постановлено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі №917/1601/21 здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи; позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові; витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1601/21.

03.02.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 1367), в якому сторона просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі № 917/1601/21 без змін.

08.06.2022 протоколом повторного автоматизованого розподілу справи № 917/1601/21, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В., сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Слободін М.М.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

Між Фізичною особою-підприємцем Сіонською Оленою Миколаївною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" укладено договір про надання транспортних послуг №2912/20 від 29.12.2020, згідно з умовами якого:

-перевізник (позивач) зобов`язується надавати транспортні послуги по перевезенню працівників відповідача по визначеному п.1.1 договору маршруту до місця роботи у визначений у п.1.2 час;

-ціна послуг за 1 день перевезення - 1100,00 грн з ПДВ;

-вартість послуг визначається згідно рахунків, які перевізник зобов`язався вчасно надавати, а відповідач-оплачувати;

-розрахунки за отримані послуги замовник зобов`язався проводити протягом 10 банківських днів згідно фактичного обсягу виконаної роботи;

-термін дії договору 01.01.2021 - 30.06.2021 (копія договору, підписаного сторонами, скріпленого печаткою відповідача - Том 1, а.с.6).

Позивач вказує, що ним були виставлені рахунки відповідачу на загальну суму 67100,00 грн (копії рахунків від 16.01.2021, 29.01.2021, 12.02.2021, 26.02.2021, 16.03.2021, 31.03.2021 доказів направлення чи вручення іншим чином рахунків відповідачу не надано).

Також між сторонами складено Акти виконаних робіт: від 16.01.2021 на суму 9900,00 грн, 29.01.2021 на 11000,00 грн, 12.02.2021 на 11 000,00 грн, 26.02.2021 на 11000,00 грн, від 16.03.2021 на 12 100,00 грн, 31.03.2021 - 12 100,00 грн, які підписані від відповідача виконавчим директором та скріплені печаткою товариства (копії - Том 1, а.с.13-18).

Згідно платіжного доручення №334 від 25.06.2021 відповідачем перераховано позивачу 10 000, 00 грн, призначення платежу - оплата за послуги згідно рах.б/н від 26.02.2021.

Позивачем направлена відповідачу претензія (копія, Том 1, а.с.20), у якій зазначено про виникнення заборгованості у останнього перед позивачем, вказано реквізити договору, посилання на Акти виконаних робіт та суму заборгованості; відповіддю на претензію (підписана виконавчим директором, скріплена печаткою, копія - Том 1, а.с. 21) відповідач повідомив, що ним підтверджуються "безумовні та безвідкличні зобовязання щодо заборгованості перед Вами в розмірі 77800,00 грн за надання транспортних послуг згідно Договору №2912/20 від 29.12.2020" та гарантував погашення заборгованості у добровільному порядку (копія відповіді на претензію - Том 1, а.с.21).

Відповідач при розгляді справи у суді не визнає заборгованість з мотивів, викладених вище.

Надаючи правову кваліфікацію спірних правовідносин колегія суддів зазначає про таке.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторнами склалися правовідносини з договору про надання послуг.

Згідно до ст.901 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.904 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

У тексті договору сторони погодили, що ціна послуг за 1 день перевезення - 1100,00 грн з ПДВ; вартість послуг визначається згідно рахунків, які перевізник зобов`язався вчасно надавати, а відповідач-оплачувати; - розрахунки за отримані послуги замовник зобов`язався проводити протягом 10 банківських днів згідно фактичного обсягу виконаної роботи;

Матеріали справи містять:- рахунки на загальну суму 67100,00 грн (копії рахунків від 16.01.2021, 29.01.2021р, 12.02.2021, 26.02.2021, 16.03.2021, 31.03.2021 доказів направлення чи вручення іншим чином рахунків відповідачу не надано); -Акти виконаних робіт: від 16.01.2021 на суму 9900,00 грн, 29.01.2021 на 11000,00 грн, 12.02.2021 на 11 000,00 грн, 26.02.2021 на 11000,00 грн, від 16.03.2021 на 12 100,00 грн, 31.03.2021 - 12 100,00 грн, які підписані від відповідача виконавчим директором та скріплені печаткою товариства (копії - Том 1, а.с.13-18).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За позицією відповідача, підприємство не отримувало вищезазначених рахунків, що виключає настання строку для виконання зобов`язання з їх оплати.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність слід розглядати як вірність з виконання своїх зобов`язань та повага і довіра до контрагентів за зобов`язаннями. Це поняття означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України)).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 2310.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження обставни виконання робіт та реалізацію дій щодо проведення розрахунків, колегія суддів зазначає, що ним дійсно не подано доказів направлення чи вручення іншим чином рахунків на оплату іншій стороні.

Однак, за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить реквізити, на які слід перерахувати кошти; саме по собі ненадання рахунків не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України (постанова ВС у справі №905/2245/17 від 29.08.2019, від 26.02.2020 №915/400/18).

Сама по собі назва документу - Акт виконаних робіт замість Акту прийняття виконаних послуг - не впливає на суть правовідносин сторін та на обовязок відповідача здійснити розрахунки. Суд також не погоджується з відповідачем, що строк виконання зобовязання не настав, оскільки договором передбачено оплату наданих послуг з прив`язкою до моменту фактично виконаної роботи, якою слід вважати підписання вищевказаних Актів.

Як уже зазначалося вище, згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 даної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується направлення позивачем відповідачу претензії (копія, Том 1, а.с.20), у якій зазначено про виникнення заборгованості у останнього перед позивачем, вказано реквізити договору, посилання на Акти виконаних робіт та суму заборгованості; відповідь на претензію (підписана виконавчим директором, скріплена печаткою, копія -Том 1, а. с. 21).

Вказане, в розумінні приписів ч.2 ст.530 ЦК України, свідчить про настання строку виконання зобовязання з оплати наданих послуг.

При цьому колегія суддів приймає до уваги зміст наданої відповідачем відповіді, яка зводиться до визнання ним заборгованості в розмірі 77800,00 грн за надання транспортних послуг згідно Договоро №2912/20 від 29.12.2020 та гарантував погашення заборгованості у добровільному порядку (копія відповіді на претензію - Том 1, а.с.21).

Зазначене є додатковим свідченням обізнаності сторони з розмірами заборгованості та визнання необхідності їх сплати.

Стосовно позовних вимог про стягнення річних та інфляційних, суд керується ч.2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, та здійснила власний розрахунок вказани сум з урахуванням періодів початку прострочення виконання грошового зобов`язання та того факту, що сума основного боргу протягом періоду розрахунку змінювалася. За висновками суду, сума, визначена позивачем, не перевищує суму, визначену за розрахунками суду, отже, позовні вимоги в частині стягнення річних та інфляційних підлягають задоволенню.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі № 917/1601/21 слід залишити без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський ремонтний завод залізничної техніки" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 29.12.2021 у справі № 917/1601/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя М.М. Слободін