ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2022 р. м. Київ Справа № 911/265/22

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 911/265/22

за позовом Приватного підприємства «Ліком», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейдинг»,

м. Вишгород

про стягнення 31 723,50 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Ліком» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейдинг» (надалі-відповідач) про стягнення 31 723,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки № 75 від 02.04.2020, в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Разом з цим, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач просив суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2022 відкрито провадження у справі № 911/265/22, задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено відповідачу строк для подання заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 року, а також запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом за його участі. Вказаний факт підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом, разом з ухвалою суду, що повернувся на адресу суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Таким чином, оскільки судом було надіслано ухвалу суду на адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи, інша адреса суду повідомлена не була, отже останній вважається належним чином повідомленим про розгляд заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для ухвалення рішення.

Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2020 між Приватним підприємством «Ліком» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейдинг» (відповідач, покупець) укладений Договір поставки товару № 75, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставляти покупцю товари народного споживання (товар), на умовах DDP, або EXW, або FCA (в редакції міжнародних правил «Інкотермс» 2010 року) в залежності від узгодженого сторонами замовлення (письмового або усного), а покупець зобов`язується приймати їх та оплачувати на умовах цього договору.

Асортимент та кількість товарів визначаються сторонами та узгоджуються в замовленні з урахуванням потреб покупця в товарах та можливостей постачальника та дублюються у видаткових накладних (рахунках) на поставку, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.3 договору).

Товари поставляються по накладним на підставі замовлень покупця на поставку (п. 2.1 договору).

Момент виконання постачальником зобов`язань по поставці та передачі права власності на товар вважається: момент здачі товарів органу транспорту при самовивозу; момент підписання видаткової накладної, акту прийому-передачі або розписки при отримані товарів - при здачі на складі покупця або постачальника; інший момент погоджений сторонами у замовлені (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору ціни на товари та загальна сума кожної поставки вказуються у видаткових накладних (рахунках) по яким вони поставляються. За поставлені товари покупець зобов`язаний сплатити постачальнику грошові кошти протягом 21 дня з дня поставки, у розмірі, що зазначений у видатковий накладній (рахунку) на підставі якої здійснюється поставка (п. 3.2 договору).

Умовами п. 8.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2022. В разі відсутності письмової заяви будь-якої із сторін на протязі 1 (одного) місяця до закінчення строку дії договору про припинення або зміну договору, строк дії договору продовжується на умовах, передбачених цим договором.

Відповідний договір підписаний представниками позивача та відповідача, а також засвідчений печатками сторін.

Доказів визнання договору або його окремих частин недійсними суду не надано.

Так, позивачем на виконання умов Договору поставки № 75 від 02.04.2020, на підставі видаткових накладних № Лк-0022466 від 08.02.2021, № Лк-0022467 від 08.02.2021, № Лк-0022468 від 08.02.2021, № Лк-0027378 від 15.02.2021, № Лк-0027379 від 15.02.2021, № Лк-0027380 від 15.02.2021, № Лк-0027381 від 15.02.2021, № Лк-0033794 від 23.02.2021, № Лк-0033795 від 23.02.2021, № Лк-0033796 від 23.02.2021, № Лк-0040288 від 02.03.2021, № Лк-0040289 від 02.03.2021, № Лк-0040290 від 02.03.2021, № Лк-0040291 від 02.03.2021, № Лк-0045064 від 09.03.2021, № Лк-0050034 від 16.03.2021, № Лк-0050035 від 16.03.2021, № Лк-0050036 від 16.03.2021, № Лк-0050037 від 16.03.2021, № Лк-0063733 від 06.04.2021, № Лк-0063734 від 06.04.2021, № Лк-0063735 від 06.04.2021, № Лк-0063736 від 06.04.2021, № Лк-0074550 від 22.04.2021, № Лк-0074551 від 22.04.2021, № Лк-0074552 від 22.04.2021, № Лк-0079050 від 27.04.2021, № Лк-0079051 від 27.04.2021, № Лк-0079052 від 27.04.2021, № Лк-0086908 від 11.05.2021, № Лк-0092222 від 18.05.2021, № Лк-0092223 від 18.05.2021, № Лк-0102987 від 01.06.2021, № Лк-0102988 від 01.06.2021, № Лк-0102989 від 01.06.2021, № Лк-0102990 від 01.06.2021, № Лк-0120032 від 28.06.2021, № Лк-0120033 від 28.06.2021, № Лк-0120034 від 28.06.2021, № Лк-0120035 від 28.06.2021, копії яких наявні в матеріалах справи, було поставлено, а відповідачем прийнято товар, всього на загальну суму 117 667,53 грн. Видаткові накладні скріплені підписами повноважних представників сторін, а також печатками та штампами сторін.

Вартість отриманого відповідачем товару врахована з урахуванням часткового повернення товару, про що свідчать наявні в матеріалах справи накладні на повернення товару від 26.03.2021 та від 22.04.2021.

Поставка товару позивачем та отримання його відповідачем також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних, в яких «замовником» та «вантажовідправником» виступає - ПП «Ліком», а «вантажоодержувачем» - ТОВ «Фуд Трейдінг».

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Однак, як стверджує позивач в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, вартість отриманого товару була сплачена відповідачем лише частково, вартість товару в сумі 23 728,86 грн., у строки, визначені договором, залишена відповідачем не сплаченою.

За твердженням позивача станом на день підготовки даної позовної заяви наявна за відповідачем заборгованість лишається не оплаченою, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксують факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 75 від 02.04.2020 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 23 728,86 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач з посиланням на п. 4.3 договору просить суд стягнути з відповідача 2 085,94 грн. пені, нарахованих від сум заборгованості по видатковим накладним, за якими наявна заборгованість.

Умовами п. 4.3 договору визначено, що за прострочення оплати поставлених товарів, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несплаченої в строк суми за кожен день прострочення платежу. Сторони цього договору прийшли згоди не обмежуватись шестимісячним строком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за цим договором, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України. За згодою сторін нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через 3 роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2 085,94 грн. пені підлягає задоволенню.

Разом з цим, позивач, у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару, просить суд стягнути з відповідача 5 209,99 грн. процентів за користування чужими коштами та 701,71 грн. інфляційних втрат.

Умовами п. 4.3 договору визначено, що сторони відповідно до ст. 625 ЦК України встановили, що за порушення грошового зобов`язання покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити 40 % річних.

Суд розглянувши вимогу позивача щодо стягнення 5 209,99 грн. за користування чужими коштами, а також виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій, дійшов висновку про те, що позивач звертається до суду із вимогою щодо стягнення процентів річних, визначених статтею 625 ЦК України із погодженим розміром, а не за стягненням визначеним статтею 536 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок інфляційних втрат та 40 % річних наявний в матеріалах справи є арифметично вірним, вимоги позивача визнаються судом та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Трейдинг» (07301, Київська область, Вишгородській район, м. Вишгород, вул. Шкільна, 59, ) на користь Приватного підприємства «Ліком» (03124, м. Київ, провулок Радищева, 3, ) 23 728 (двадцять три тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 86 коп. заборгованості, 2 085 (дві тисячі вісімдесят п`ять) грн. 94 коп. пені, 5 206 (п`ять тисяч двісті шість) грн. 99 коп. 40 % річних, 701 (сімсот одну) грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 15.06.2022.

Суддя О.О. Христенко