ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/136/22

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Жилін В.О., довіреність № 25 від 25.04.2022;

від відповідача: Осколков І.Л., ордер серія АА №120868 від 22.04.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юміс Агро Юкрейн"

про стягнення 145 955,44 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юміс Агро Юкрейн" 145955,15 грн., з яких: 123847,84 грн. боргу, 6187,21 грн. інфляційних, 15920,39 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 22.03.2022.

Ухвалою суду від 22.03.2022р. відкладено розгляд справи по суті на 26 квітня 2022 р.

19.04.2022р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.2, а.с.50-69).

У судовому засіданні від 26.04.2022 для розгляду справи по суті суд оголосив перерву до 12.05.2022.

09.05.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" надійшла відповідь на відзив (т.2, а.с.74-247, т.3, а.с.1-114).

12.05.2022 у судовому засіданні представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (т.3, а.с.119).

В судовому засіданні 12.05.2022р. судом оголошено перерву до 07.06.2022р.

В судовому засіданні 07.06.2022р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є орендарем земельних ділянок, які знаходяться на території Рясненської сільської ради, Ємільчинського (Новоград-Волинського) району, Житомирської області, поля №129- 9468, №129-7820, №129-7821, №129-7823 загальною площею 86,6354 га.

Восени 2020 року підприємством було здійснено обробіток вищезазначених полів - дискування, глибоке рихлення, внесення ЗЗР та рідких МД, допоміжні працівники, транспортування ЗЗР, транспортування води, заробітна плата працівникам на загальну суму 49456,99 грн.

Відповідач весною 2021 року, приблизно в травні місяці, заїхавши на орендовані позивачем поля, здійснив посів кукурудзи.

Незважаючи на ситуацію, яка склалася, позивач в повному обсязі виплатив орендодавцям земельних ділянок орендну плату за 2021 рік, в загальній сумі 74390,85 грн.

Таким чином, позивачем було витрачено 123847,84 грн., з яких: 49456,99 грн. понесені витрати на обробіток земельних ділянок та 74390,85 грн. - понесені витрати на сплату орендної плати орендодавцям, згідно договорів оренди.

Посилаючись на приписи ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 123847,84 грн. понесених витрат, а також 6187,21 грн. інфляційних та 15920,39 грн. пені.

Відповідач у відзиві та письмовому запереченні від 11.05.2022р. заперечив проти доводів та вимог позивача.

Вказує, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення суми понесених витрат на обробіток земельних ділянок надає копії документів, які стосуються іншого періоду, ніж той, який заявлений ним під час викладення "фактичних обставин справи", які також не містять жодних даних про конкретні земельні ділянки, що начебто ним оброблялися.

Відповідачу стало відомо, що власниками земельних ділянок, які знаходяться на території Рясненської сільської ради, Ємільчинського (Новоград-Волинського) району, Житомирської області, було виявлено, що частину відповідних земельних ділянок, начебто, орендує ТОВ "ВП "Полісся" на підставі додаткових угод, однак жодних угод стосовно продовження строку оренди на свої ділянки вони не підписували, а відповідно державна реєстрація такої оренди здійснена на підставі підроблених документів.

Вказаними особами було подано заяву в правоохоронні органи за фактом підробки їх підписів та скеровано скаргу до Міністерства юстиції України.

Зазначає, що ВП №1 Новоград-Волинського районного відділу поліції ГУ НП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000046 від 10.08.2021 за фактом підробки додаткових угод до договорів оренди землі, укладених із ТОВ "ВП "Полісся".

Відповідач вказує, що в наведених позивачем обставинах відсутній склад цивільного/господарського правопорушення, а також відсутні позадоговірні зобов`язання між сторонами, що свідчить про безпідставність вимог про стягнення збитків.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач у відзиві фактично не заперечує факт здійснення ним посіву навесні 2021 року на земельних ділянках, орендованих позивачем.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів та вимог позовної заяви, просив відмовити в її задоволенні.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісся" є орендарем земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території с.Кам`янка Ємільчинського (Новоград-Волинського) району Житомирської області загальною площею 86,6354 га, на підставі договорів оренди, укладених між власниками земельних ділянок та ТзОВ "Нива" та додаткових угод про заміну сторони (орендаря) та внесення змін до договору оренди (т.1, а.с.34-245; т.2, а.с.1-25).

Позивач вказує, що земельні ділянки, які перебувають в оренді ТзОВ "ВП "Полісся" утворюють поля №129-9468, №129-7820, №129-7821, №129-7823. Доказів в підтвердження вказаного позивачем не надано.

На підтвердження факту виконання польових робіт та здійснення додаткових витрат для обробітку даних земель на суму 49456,99 грн. позивач надав облікові листи машиніста-тракториста, подорожній лист на вантажну машину, наряд на відрядну роботу, акти списання матеріалів (т.1, а.с.19-32).

На підтвердження факту сплати орендної плати за 2021 рік за договорами оренди на загальну суму 74390,85 грн. позивач надав суду копії видаткових касових ордерів та платіжних доручень (т.1, а.с.33, 38, 44, 50, 61-63, 76, 82, 88, 94, 101, 108, 116, 123, 129, 135, 143, 150,171, 181, 187, 199-204, 213, 224, 230, 240, 246; т.2, а.с.8, 14, 20).

Позивач вказує, що звертався до відповідача із претензією №48 від 04.02.2022р. про відшкодування збитків в сумі 123847,84 грн. Докази надіслання даної претензії відповідачеві у матеріалах справи відсутні (т.2, а.с.26-27).

ТОВ "Виробниче підприємство "Полісся" звернулося до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Юміс Агро Юкрейн" 145955,15 грн., з яких: 49456,99 грн. понесених витрат на обробіток земельних ділянок, 74390,85 грн. понесених витрати на сплату орендної плати орендодавцям, 6187,21 грн. інфляційних та 15920,39 грн. пені, нарахованих за період з 01.05.2021р. по 07.02.2022р. на суму 123847,84 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами відсутні зобов`язальні правовідносини, а виникли деліктні правовідносини, в результаті заподіяння шкоди.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність та завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Слід зауважити, що стаття 1166 ЦК України, встановлює правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди". Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. У правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини;

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, суд зазначає, що на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Також, при вирішенні даного спору необхідним є застосування категорій стандартів доказування, оскільки саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Позивач, обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення витрат в сумі 123847,84 грн., вказує, що відповідачем були самовільно зайняті поля №129-9468, №129-7820, №129-7821, №129-7823, на яких знаходяться земельні ділянки, які перебувають в оренді у позивача.

На підтвердження факту оренди землі позивач надав копії договорів оренди та додаткових угод до них.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів в підтвердження проведення саме відповідачем, і саме на орендованих позивачем земельних ділянках, посівних робіт восени 2021 року, в результаті чого неможливо встановити протиправність поведінки ТОВ "Юміс Агро Юкрейн", за відсутності чого цивільно-правова відповідальність не настає.

Разом з тим, матеріали справи не містять документів, які б підтверджували доводи позивача про те, що земельні ділянки, що були передані в оренду позивачу, формують поля №129-9468, №129-7820, №129-7821, №129-7823, на яких нібито здійснив посів кукурудзи у 2021 році відповідач.

Слід вказати, що здійснені позивачем витрати на оплату орендної плати не можна віднести до виду витрат, які складають вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, додаткових витрат понесених стороною, неодержаного прибутку (втраченої вигоди), на який позивач мав право розраховувати.

Кошти в загальній сумі 74390,85 грн., сплачені позивачем на виконання його зобов`язань за договорами оренди земельних ділянок, а тому позивач також безпідставно вважає зазначені суми збитками.

Необхідно зазначити, що позивач, вказуючи, що ним обробляється значний масив земель, не надав доказів в підтвердження того, що польові роботи, вартість проведення яких в сумі 49456,99 грн. ним заявлено до стягнення, проводилися саме на полях №129-9468, №129-7820, №129-7821, №129-7823.

Таким чином, позивачем не доведено фактів наявності протиправної поведінки відповідача, яка випливає з неправомірного зайняття орендованих позивачем земельних ділянок, причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та понесенними позивачем витратами в сумі 123847,84 грн. на сплату орендної плати, паливно-мастильні матеріали, заробітну плату та ін.

За відсутності складу цивільного правопорушення, позовні вимоги про стягнення коштів в сумі 123847,84 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 6187,21 грн. інфляційних та 15920,39 грн. пені, суд зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 даної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що між сторонами не виникло ні грошового, ні господарського зобов`язання, позовні вимоги про стягнення інфляційних та пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.06.22

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з повід.)

3 - відповідачу ( рек. з повід.)