ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

17 червня 2022 року м. ХарківСправа № 266з-22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" про забезпечення позову від 15.06.2022 (вх. № суду266з-22)( 01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова 10-А, оф. 3/28)

про: забезпечення позову до пред`явлення позову у справі №266з-22

Особа, яка може отримати статус Відповідача :Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІОС"(61166, м. Харків, пр. Науки, 40)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області в порядку ст.ст. 137, 138 Господарського процесуального кодексу України до подання позовної заяви надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" про забезпечення позову від 15.06.2022 (вх. № суду266з-22), в якій заявник просить суд:

1. Накласти арешт на грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «ТІОС» () в межах ціни позову в розмірі 2 293 330,34 грн. (два мільйона двісті дев`яносто три тисячі триста тридцять гривень 34 копійки), які знаходяться на рахунках: № 00710120 в Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172; № НОМЕР_1 в Відділення "Суздальські ряди" Харківського ГРУ АТ КБ "ПриватБанк", МФО 351533; № НОМЕР_2 у банку ПАТ «Приватбанк», м. Харків, МФО 351533; та усіх інших банківських рахунках, які належать відповідачу в будь-яких банківських або в інших кредитно-фінансових установах.

2. Накласти арешт на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «ТІОС» (), що належить директору (засновнику) ТОВ «ТІОС» ОСОБА_1 в межах ціни позову в розмірі 2 075 575,43грн.

3. Заборони товариству з обмеженою відповідальністю «ТІОС» () відчужувати у будь-який спосіб свої корпоративні права (частку у статутному капіталі директора (засновника) ТОВ «ТІОС» ОСОБА_1 , передавати в заставу або іншим чином забезпечувати виконання своїх власних зобов`язань перед третіми особами за рахунок корпоративних прав директора (засновника) ТОВ «ТІОС» ОСОБА_1 .

4. Заборони товариству з обмеженою відповідальністю «ТІОС» () вносити зміни до статуту ТОВ «ТІОС» щодо розміру статутного капіталу.

5. Заборони товариству з обмеженою відповідальністю «ТІОС» () припинити юридичну особу ТОВ «ТІОС».

6. Заборонити будь-яким органам Державної реєстрації внесення до Державного реєстру Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яких записів, щодо ліквідації, припинення, внесення змін у статутний капітал ТОВ «ТІОС».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Подана заява містить визначення предмету майбутнього позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що має намір звернутися до суду з позовом до ТОВ "ТІОС" про стягнення заборгованості за договором №04/06-20 про поставку товару від 04.06.2020 у розмірі 1 456 666,67 грн. (основна сума заборгованості), які не було сплачено Покупцем за поставлений товар, та стягнення пені в сумі 430 482.48 грн. , 3% річних в сумі 85 364, 66 грн., 320 816,53 грн. - інфляційних збитків. Зазначає, що ТОВ "ТІОС" ухиляється від виконання укладеного договору та не бажає добровільно повертати борг, хоча в 2020 році боржником активно здійснювалася господарська діяльність, боржник отримував грошові транзакції від бюджетних замовників. Відповідно до інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу ТОВ "ТІОС" становить 2000 000,00 грн., проте з опублікованих даних фінансової звітності боржника за 2020 рік статутний капітал ТОВ "ТІОС" сплачений не у повному обсязі та становить всього 46 400,00 грн. На думку заявника, зважаючи на вказані обставини, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. № 16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачає ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як установлено судом із матеріалів справи, предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів, у свою чергу, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача.

Щодо накладення арешту на грошові кошти, то виконання в майбутньому судового рішення зі справи в разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів, а тому забезпечення судом позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову.

Однак підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, поряд із заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що наявні на рахунках відповідача в сумі позовних вимог 2 293 330,34 грн. (два мільйона двісті дев`яносто три тисячі триста тридцять гривень 34 копійки), заявник просить суд:

Накласти арешт на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю ТІОС (), що належить директору (засновнику) 7 ТОВ ТІОС ОСОБА_1 в межах ціни позову в розмірі 2 075 575,43грн.

Заборони товариству з обмеженою відповідальністю ТІОС () відчужувати у будь-який спосіб свої корпоративні права (частку у статутному капіталі директора (засновника) ТОВ ТІОС ОСОБА_1 , передавати в заставу або іншим чином забезпечувати виконання своїх власних зобов`язань перед третіми особами за рахунок корпоративних прав директора (засновника) ТОВ ТІОС ОСОБА_1 .

Заборони товариству з обмеженою відповідальністю ТІОС () вносити зміни до статуту ТОВ ТІОС щодо розміру статутного капіталу.

Заборони товариству з обмеженою відповідальністю ТІОС () припинити юридичну особу ТОВ ТІОС.

Заборонити будь-яким органам Державної реєстрації внесення до Державного реєстру Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яких записів, щодо ліквідації, припинення, внесення змін у статутний капітал ТОВ ТІОС.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборон визначених заявником у переліку заяви, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 137 ГПК України врегульовано визначено перелік заходів забезпечується позову, які можуть бути застосовані судом.

Суд зазначає, що обраний позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборон визначених заявником у переліку створює перешкоди у діяльності вказаного товариства та невизначеного кола осіб та є порушенням прав цих осіб. У контексті предмета позову і позовних вимог матеріали справи не містять доказів необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

За умовами ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

У постанові від 19.02.2019 у справі №911/1695/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що законом так само не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України); відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Також згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25 лютого 2019 року у справі №924/789/18, якою відхилено аргументи про розгляд судом заяви Позивача про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, суперечить вимогам ч.7 ст.140 ГПК України, з огляду на те, що ч.1 ст. 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень

Відхиляючи заяву Заявника про вжиття заходів до забезпечення позову суд також відзначає, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини.

Керуючись ст.ст. 137, 138, 139, 140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ДИСТРИБ`ЮЦІЇ" про забезпечення позову від 15.06.2022 (вх. № суду266з-22) повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 17.06.2022 .

Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів з дати її підписання до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя О.О. Присяжнюк

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.