РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022Справа № 910/1143/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наносвіт Органік" м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Союз" м. Києва

про стягнення боргу, ціна позову 159680 грн.

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Наносвіт Органік" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 14 грудня 2018 р. між ним і відповідачем було укладено усний договір поставки сировини. На підставі цього договору він виставив відповідачу рахунок № 141218-01 від 14 грудня 2018 р. на загальну суму 458016 грн. Відповідач платіжним дорученням № 29 від 14 грудня 2018 р. перерахував йому 320000 грн.

Вказував, що всупереч умов вищевказаного договору відповідач не здійснив доплату у розмірі 138016 грн., а також повідомив його про відсутність у нього складського приміщення для зберігання продукції і запропонував залишити товар у нього на зберіганні до вимоги, після якої буде здійснено повну оплату.

Зазначав, що таким чином, між сторонами по справі також виникли правовідносини з договору зберігання, укладеного в усній формі. Ним виконано в повному обсязі зобов`язання щодо зберігання указаного майна та надано відповідачу протягом квітня 2019-листопада 2021 років послуг зі зберігання товару вартістю 21664 грн.

Всупереч умов указаних договорів поставки та зберігання товару відповідач не доплатив йому 138016 грн. за товар та не оплатив надані протягом указаного періоду послуги зберігання товару вартістю 21664 грн., заборгувавши загалом 159680 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 159680 грн. боргу (138016 грн+21664 грн), а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 16000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на не укладення з позивачем договору поставки товару на суму 138016 грн., оскільки між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних його умов. В цій частині вимог посилався на перебіг строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом. Заперечував проти стягнення з нього 21664 грн., посилаючись також на не укладення між сторонами договору зберігання, відсутністю доказів передачі ним на зберігання позивачу товару.

Заявив про відшкодування йому за рахунок позивача витрат по оплаті правової допомоги адвоката з попереднього розрахунку у розмірі 3000 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2018 р. позивач виставив відповідачу рахунок № 141218-01 від 14 грудня 2018 р. на сплату 458016 грн. за 440 л розчину водного цитрату срібла вміст срібла 2000мг/л ТУУ 15.8-2:2018 та 200 л розчину водного цитрату міді, вміст міді 2000 мг/л ТУУ 15.8-2:2018.

Указаний рахунок був оплачений відповідачем 14 грудня 2018 р. у розмірі 320000 грн.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданого рахунку, платіжного доручення № 29 від 14 грудня 2018 р.

Зі змісту електронного листування сторін у справі за 14 грудня 2018 р., яким відповідач і виставив позивачу вищевказаний рахунок на оплату розчинів, вбачається, що однією з умов продажу товару було здійснення позивачем попередньої оплати за нього в розмірі 320000 грн.

Суд вважає, що дії сторін з виставлення рахунку та внесення погодженої попередньої оплати відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 ГК України, ст. 202 ЦК України свідчать про схвалення ними правочину, що створило для них взаємні цивільні права та обов`язки.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Таким чином, між сторонами по справі виникли відносини з договору поставки, укладеного в усній формі, врегульовані гл. 54 ЦК України, за яким відповідач зобов`язався передати позивачу у власність 440 л розчину водного цитрату срібла вміст срібла 2000мг/л ТУУ 15.8-2:2018 та 200 л розчину водного цитрату міді, вміст міді 2000 мг/л ТУУ 15.8-2:2018 загальною вартістю 458016 грн., а позивач - прийняти указаний товар та сплатити за нього встановлену ціну, у т.ч. 320000 грн. попередньо до одержання товару.

Згідно з вимогами ч. 2. ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

У відповідності до вимог ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Строк передачі товару за договором встановлений не був.

Відповідно до вимог ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано доказів передачі відповідачу товару, обумовленого спірним договором поставки.

За обставин невиконання позивачем умов договору з передачі товару він відповідно до вимог ч. 4 ст. 538 ЦК України не вправі вимагати решти оплати за непереданий товар.

Тому у позові про стягнення 138016 грн. боргу слід відмовити.

Решта вимог стосується стягнення з відповідача 21664 грн. за зберігання товару.

Про такі послуги позивачем заявлено встановленням 23 листопада 2021 р. відповідачу рахунку № 91 на оплату за послуги по зберіганню за період квітня 2019-листопад 2021 років, що підтверджується наявною у справі копією цього рахунку.

Відповідно до вимог ст. 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Зі змісту укладеного між сторонами у справі договору не вбачається, що право власності на обумовлений ним товар виникає у набувача до моменту його передання продавцем.

Як вже було встановлено судом, товар за договором позивачем відповідачу переданий не був.

За відсутності доказів укладення окремого договору зберігання з дотриманням вимог ст. 937 ЦК України, позивач не набув права вимагати від відповідача відшкодування за зберігання проданого товару.

Враховуючи вищенаведене у позові в цій частині відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України слід також відмовити.

Питання відшкодування витрат відповідачу по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Наносвіт Органік" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар