cправа № 905/460/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,
представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» - Новікова В.О., адвокат (ордер АІ № 1234833),
відповідача - Служби автомобільних доріг у Донецькій області - не з`явився,
розглянувши заяву Служби автомобільних доріг у Донецькій області
про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат
у справі № 905/460/21
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» (далі - Товариство)
до Служби автомобільних доріг у Донецькій області (далі - Служба)
про стягнення 3% річних у сумі 1 159 465,63 грн., інфляційних втрат у сумі 1 637 079,90 грн.
Позов було подано до господарського суду Донецької області про стягнення 3% річних у сумі 1 159 465,63 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 637 079,90 грн., усього 2 796 545,53 грн.
Рішенням господарського суду Донецької області від 03.06.2021: позов задоволено частково; стягнуто із Служби на користь Товариства 3% річних у сумі 1 154 055,76 грн., інфляційні втрати в сумі 1 637 079,90 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 згадане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Служба звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати судові рішення попередніх інстанцій та залишити позов без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2021: касаційну скаргу Служби задоволено; згадані рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасовано; позов у даній справі залишено без розгляду.

Служба 10.12.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернулася до Верховного Суду із заявою про розподіл судових витрат у цій справі. Відповідну заяву обґрунтовано тим, що:

- Касаційним господарським судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат;

- при поданні Службою апеляційної скарги вона сплатила судовий збір у розмірі 62 922,30 грн. згідно з платіжним дорученням від 18.06.2021 № 4105 (копію додано до заяви);

- при поданні Службою касаційної скарги вона сплатила судовий збір у розмірі 83 896,40 грн. згідно з платіжним дорученням від 04.10.2021 № 4573 (копію додано до заяви);

- судом першої інстанції на Службу покладено витрати зі сплати судового збору в розмірі 41 867,03 грн. у зв`язку з частковим задоволенням позову Товариства;

- постановою Верховного Суду від 02.12.2021 у цій справі, як вже зазначалося, судові рішення попередніх судових інстанцій скасовано, а позов Товариства залишено без розгляду.

У зв`язку з наведеним Служба просила Суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Ухвалою Верховного Суду від 14.12.2021 призначено до розгляду заяву про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 23.12.2021 (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Колос І.Б. - головуючого, суддів Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.) дану справу разом із заявою Служби про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 04.02.2022 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справу № 905/460/21 із заявою Служби про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Розпорядженням заступника керівника апарату-керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.04.2022 № 29.3-02/781 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/460/21 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М.

Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2022 призначено до розгляду заяву Служби про ухвалення додаткового судового рішення.

Від Товариства клопотань, заперечень, пояснень на заяву Служби не надходило.

Колегія суддів, розглянувши зазначену заяву, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

У відповідності до статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 130 ГПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Верховний Суд зазначає, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування частини п`ятої статті 130 ГПК України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав. Близька за змістом послідовна та стала правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 23.07.2021 зі справи № 910/13025/19, від 02.09.2021 зі справи № 922/2568/20, від 23.12.2021 зі справи № 910/16777/20.

Водночас Суд також враховує й іншу сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 зі справи № 905/121/19, від 13.05.2021 зі справи № 910/16777/20, від 15.09.2021 зі справи № 902/136/21, від 18.01.2022 зі справи № 922/2017/17).

Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 74 ГПК України). Отже, звертаючись з відповідною заявою чи клопотанням про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідачу необхідно зазначати у заяві та доводити відповідними доказами, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача (в тому числі пов`язані з його неявкою та неподанням клопотань про розгляд справи за його відсутності) такими, що не залежали від об`єктивних поважних обставин, умисними та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

Поряд з тим, обґрунтування жодної із наведених вище обставин заява Служби не містить.

Відповідач, звертаючись з заявою про розподіл судових витрат, лише посилається на приписи статті 130 ГПК України та вказує, що при винесенні постанови від 02.12.2021 Верховним Судом не було вирішено питання розподілу судових витрат. При цьому заява Служби взагалі не містить жодних обґрунтувань чи/або доводів стосовно неправомірних дій позивача, які останнім були здійснені в ході розгляду даної справи, а також в чому вони полягали.

Отже, Службою не доведено, а Судом не встановлено, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача, тому відсутні підстави для покладення на позивача судових витрат.

Керуючись статтями 123, 129, 130, 244 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Службі автомобільних доріг у Донецькій області у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі № 905/460/21.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова