ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" травня 2022 р. Справа № 918/1017/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства

у справі

за заявою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна".

В засіданні приймали участь:

Ліквідатор боржника: Беляновський Р.Ю. (свідоцтво № 1874 від 09.01.2019 р.).

Від кредитора: Форет М.С. (посвідчення НОМЕР_1 від 22.01.2020 р.).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 вересня 2015 року прийнято до розгляду заяву Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про порушення справи про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15 вересня 2015 року, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" , введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року, зокрема: визнано банкрутом Приватне підприємство "Фірма "Біна"; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначено ліквідатором Приватного підприємства "Фірма "Біна" арбітражного керуючого Беляновського Романа Юрійовича.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року клопотання арбітражного керуючого - ліквідатора Беляновського Р.Ю. про продовження ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора у справі №918/1017/15 задоволено. Продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора Беляновського Р.Ю. у справі № 918/1017/15 на три місяці до 16 березня 2022 року.

11 січня 2022 року через відділ канцелярії від арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. надійшла заява в якій останній просить суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірми "Біна" на ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Фірми "Біна" грошові кошти в сумі 42 237 254 грн. 88 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 січня 2022 року заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства у справі № 918/1017/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 07 лютого 2022 року.

25 січня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надійшов відзив на заяву ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності, в якому останній підтримав останню та просив суд задоволити.

07 лютого 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на заяву ліквідатора боржника про покладення субсидіарної відповідальності, в якому останній просив суд відмовити в задоволення вказаної заяви.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року заяву арбітражного керуючого - ліквідатора Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства у справі №918/1017/15 відкладено на 21 лютого 2022 року.

15 лютого 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 на заяву про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2022 року розгляд справи відкладено до припинення або скасування воєнного стану.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28 березня 2022 року призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18 квітня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 квітня 2022 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 03 травня 2022 року.

29 квітня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа № 1558/01-14 від 28 квітня 2022 року Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 травня 2022 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 16 травня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 травня 2022 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 30 травня 2022 року.

В судовому засіданні 30 травня 2022 року ліквідатор боржника та представник кредитора в судовому засіданні 30 травня 2022 року підтримали заяву про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства.

Решта учасників процесу в судове засідання 30 травня 2022 року не з`явилися.

Заслухавши пояснення арбітражного керуючого та представників учасників справи, оглянувши матеріали поданої заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд встановив наступне.

В обґрунтування поданої заяви ліквідатор боржника зазначає, що на виконання покладених ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства повноважень, після призначення ліквідатором Приватного підприємства "Фірма "Біна" останнім вжито заходів із пошуку та виявлення майна банкрута, формування ліквідаційної маси. Із відповідей органів державної влади, що здійснюють державну реєстрацію окремих видів рухомого майна встановлено відсутність у власності боржника відповідного майна, яке б підлягало включенню до ліквідаційної маси.

Таким чином, ліквідатором встановлено відсутність у боржника будь-яких активів, які б дозволяли відновити платоспроможність боржника та продовжувати господарську діяльність або задовольнити грошові вимоги кредиторів банкрута.

Надалі, ліквідатором боржника з метою проведення аналізу фінансового стану банкрута, виявлення (за наявності) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, варто зазначити, що ліквідатором банкрута отримано частину матеріалів справи про банкрутство від розпорядника майна боржника, на підставі акту приймання-передачі, а також проаналізовано документи, що зберігаються у справі про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" у господарському суді на предмет виявлення документів, необхідних для проведення відповідного аналізу. Встановлено, що керівником боржника, документи, необхідні для проведення аналізу фінансового стану банкрута, розпорядникам майна Приватного підприємства "Фірма "Біна" не передавалися.

З метою отримання копій фінансової звітності боржника, ліквідатор звертався до Головного управління статистики у Рівненській області. Листом № 21-10/1031-21 від 18 березня 2021 року Головне управління статистики у Рівненській області надало ліквідатору копії річної фінансової звітності боржника.

На підставі зібраних документів, на замовлення ліквідатора, проведено аналіз фінансово-господарського стану банкрута та надано відповідний звіт від 31 серпня 2021 року.

За результатами проведеного аналізу встановлено наявність в діях органів управління боржника економічних ознак з фіктивного банкрутства та факту приховування в даних обліку стійкої неплатоспроможності підприємства станом на 31 грудня 2014 року.

Також повідомлено, що оскільки дані обліку не відповідають фактичному стану речей в розрізі проведених господарських операцій, існує потреба в приведенні обліку у відповідність до обставин, що встановлені справою про банкрутство та повторному формуванню висновку щодо наявності (відсутності) з доведення до банкрутства.

З огляду на висновки, надані за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану, ліквідатором видано наказ № 01-03/1 від 12 жовтня 2021 року про приведення фінансової звітності до достовірних даних.

Так, зокрема, встановлено, що боржником приховано у фінансовій звітності кредиторську заборгованість із сплати основного боргу та відсотків за кредитним договором №1563/07 від 01 жовтня 2007 року перед Приватним акціонерним товариством "Промінвестбанк", заборгованість із ПДВ та податку на прибуток, а також пеню за порушення термінів сплати податків, заборгованість за договором іпотеки № 356-07/1 від 27 листопада 2007 року перед Приватним акціонерним товариством "Кредобанк", заборгованості за іпотечними договорами № 610/08 та № 611/08 від 29 травня 2008 року перед Приватним акціонерним товариством "Промінвестбанк".

З урахуванням вищевикладеного, ліквідатором внесено зміни до фінансової звітності боржника за 2012, 2013 та 2014 роки, як наслідок, збільшився показник поточних зобов`язань боржника, а також зросла величина нерозподіленого прибутку, в результаті чого показники фінансової стійкості, ліквідності та платоспроможності є значно нижчими, ніж визначені за даними балансів, що використовувалися при проведенні фінансового аналізу та задекларовані в звіті.

Ліквідатора боржника надано повторний висновок щодо виявлення (відсутності) ознак дії з доведення до банкрутства Приватного підприємства "Фірма «Біна", відповідно до якого встановлено, що за результатами фактичних обставин та матеріалів самої справи 918/1017/15 про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна", що показники, які передбачені Методичними рекомендаціями, є значно нижчими від тих, що задекларовані в фінансовій звітності, як і нижчими від їх нормативних значень, що необхідні для того, щоб підприємство функціонувало нормально та мало можливість виконати свої зобов`язання перед контрагентами. Отже, враховуючи дану ситуацію можна вважати про те, що наявні в діях керівника не лише факт доведення до банкрутства, але і факт приховування реальної картини. Вказані дії зі сторони уповноважених осіб боржника та засновника свідчать про наявність умислу, який полягає у виведенні з обороту майна, не погасити вимоги кредиторів та залишити підприємство без майна і без перспективи розвитку.

Отже, уже станом на 31 грудня 2014 року в діях органів управління наявні ознаки злочину передбачені ст. 219 КК України - Доведення до банкрутства, тобто умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення власником або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, та завдало великої матеріальної шкоди державі, кредиторам та підприємству.

Враховуючи викладене, ліквідатор боржника просить суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у розмірі 42 237 254 грн. 88 коп., у зв`язку з доведенням товариства до банкрутства на ОСОБА_1 та стягнути із останнього зазначену суму коштів на користь Приватного підприємства "Фірма "Біна".

На підтвердження обставин, викладених у заяві, ліквідатором додані відповідні докази.

У свою чергу, колишній керівник Приватного підприємства "Фірма "Біна" Білюк Олександр Анатолійович не погодився з доводами ліквідатора боржника викладеними у заяві про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства та подав до суду відзив, який обґрунтовує наступне.

Вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний банк" та Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк", ОСОБА_1 (колишній керівник боржника) вважає юридично обґрунтованими лише вимоги, які ґрунтуються на рішенні Господарського суду Рівненської області від 22 листопада 2011 року у справі № 5019/2448/11 у сумі 551 879 грн. 80 коп. та 5 754 грн. 80 коп. судових витрат, оскільки дані вимоги забезпечені відповідним договором іпотеки.

Вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний банк" та Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк" до Приватного підприємства "Фірма "Біна", як майнового поручителя по кредитам колишній керівник боржника вважає значно і безпідставно завищеними. Обґрунтованими є вимоги, які ґрунтуються на рішеннях суду, та вимоги обчислені з врахуванням терміну позовної давності. Всі ці вимоги є забезпечені договорами іпотеки, тобто є забезпеченими у повному обсязі.

На думку ОСОБА_1 Приватне підприємство "Фірма "Біна" не може відповідати за зобов`язаннями інших осіб - позичальників у розмірі, який перевищує вартість майна переданого в іпотеку. По їх зобов`язанням є рішення відповідних судів і відкрито виконавче провадження на користь кредиторів.

ОСОБА_1 зазначає, що Приватне підприємство "Фірма "Біна" заснована 03 жовтня 1995 року та проводила господарську діяльність у сфері будівельної діяльності, торгівлі, нерухомості, однак у зв`язку з фінансовою кризою, яка розпочалась в Україні після вересня 2008 року, фінансове становище Приватного підприємства "Фірма "Біна" погіршилось.

В зв`язку з загальним спадом економічної активності в державі і стрімкого зростання валютного курсу ринок будівельних послуг опинився у стані збитковості що напряму вплинуло ускладнення при погашенні діючих кредитів.

Фактично, на думку колишнього керівника боржника вказані обставини є фактом непереборної сили внаслідок прямого і суттєвого негативного впливу на грошові доходи Приватного підприємства "Фірма "Біна". Факт настання цих обставин підтверджується документально зокрема прийняттям Закону України № 800 від 25 грудня 2008 року "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі і житлового будівництва" та іншими законами та нормативними актами.

ОСОБА_1 стверджує, що вказані вище обставини , а не дії керівництва Приватного підприємства "Фірма "Біна" призвели до виникнення стану стійкокої неплатоспроможності останньої після вересня 2008 року.

Колишній керівник боржника пояснює, що в докризовий період Приватне підприємство "Фірма "Біна" неодноразово отримувало кредити і добросовісно повертала у встановлений строк, що свідчить про відповідну ділову репутацію. Банківські установи, в т.ч кредитори, прискіпливо досліджують позичальника, аналізують фінансову звітність перед видачею кредиту і жодних претензій до Приватного підприємства "Фірма "Біна" вони не мали.

Вказані обставини на думку ОСОБА_1 свідчить про відсутність у діях останнього умислу у доведенні підприємства до банкрутства.

Окрім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що ліквідатор боржника аналізує фінансову звітність Приватного підприємства "Фірма "Біна" за 2012-2014 роки, однак останній зазначає, що основні договори з основними кредиторами - Приватним акціонерним товариством "Акціонерний Комерційний Промислово-інвестиційний банк" та Відкритим акціонерним товариством" "Кредобанк" укладались до вересня 2008 року. ОСОБА_1 зазначає, що ліквідатор боржника здійснив аналіз діяльності боржника у пізніші періоди - з 2011 року, тобто тоді коли практично ніяких договорів Приватне підприємство "Фірма "Біна" вже не укладала. На думку колишнього керівника боржника, звітність у період з 2012-2014 роки жодним чином не впливали на угоди укладені у період до 2010 року.

Також, на думку ОСОБА_1 про факт стійкої фінансової неплатоспроможності Приватного підприємства "Фірма "Біна" кредиторам стало відомо вже з 2009 року, що підтверджується інформації з реєстру судових рішень. Отже, останній вважає, що з цього часу, коли кредитор мав право на звернення до суду з заявою про банкрутство якщо кредитори мали підстави для притягнення ОСОБА_1 до цивільної відповідальності, починається початок перебігу строку позовної давності. Тобто, на думку колишнього керівника боржника у 2012 році кредиторам було відомо про те що Приватного підприємства "Фірма "Біна" є неплатоспроможна. Заява про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна" в реальності подана у вересні 2015 року.

ОСОБА_1 зазначає, що ліквідатором банкрута 10 січня 2022 року подано до господарського суду заяву, відповідно до якої, ліквідатор просить покласти субсидіарну відповідальність на керівника Приватного підприємства "Фірма "Біна", тобто з 15 вересня 15 року до 10 січня 2022 року сплинуло вже більше 7 років, а якщо рахувати від 2012 року то, сплинуло вже 10 років.

Отже на думку ОСОБА_1 - колишнього керівника боржника Приватного підприємства "Фірма "Біна", останній не вбачає у своїх діях фактів як призвели до стійкої неплатоспроможності та банкрутства Приватного підприємства "Фірма "Біна", тому останній просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні заяви ліквідатора боржника ОСОБА_2 про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, керуючись законом, дійшов висновку, що заява ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства підлягає задоволенню з огляду на наступне.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), який набрав чинності 21 квітня 2019 року відповідно до ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Кодексу передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги ліквідатора боржника Приватного підприємства "Фірма "Біна" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями останнього у зв`язку з доведенням до банкрутства на його власника та стягнення на користь банкрута грошових коштів у сумі 42 237 254 грн. 88 коп.

Як встановлено судом, подана заява мотивована тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , який займав посаду керівника та є засновником Приватного підприємства "Фірма "Біна" та вчиняв дії, внаслідок яких боржник припинив господарську діяльність та не зміг погасити заборгованість перед кредиторами, що стало наслідком порушення справи № 918/1017/15 про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Приписи ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства передбачають, що ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Як вбачається із матеріалів справи, ліквідатором боржника встановлено відсутність у боржника будь-яких активів, які б дозволяли відновити платоспроможність боржника та продовжувати господарську діяльність або задовольнити грошові вимоги кредиторів банкрута.

Судом встановлено що з метою отримання копій фінансової звітності Приватного підприємства "Фірма "Біна" ліквідатор боржника звертався до Головного управління статистики у Рівненській області, листом № 21-10/1031-21 від 18 березня 2021 року Головне управління статистики у Рівненській області надало ліквідатору копії річної фінансової звітності боржника у складі фф №1-м "Баланс" та № 2-м "Звіт про фінансові результати" станом на 31 грудня 2012 року, 2013-2014 роки. Листом № 21-10/1300-21 від 07 квітня 2021 року Головне управління статистики у Рівненській області надало ліквідатору копії річної фінансової звітності Приватного підприємства "Фірма "Біна" у складі фф №1-м "Баланс" та № 2-м "Звіт про фінансові результати" станом на 31 грудня 2006 року, 2007-2011 років.

На підставі зібраних документів, на замовлення ліквідатора боржника проведено аналіз фінансово-господарського стану банкрута та надано до суду відповідний звіт від 31 серпня 2021 року.

За результатами проведеного аналізу встановлено наявність в діях органів управління боржника економічних ознак з фіктивного банкрутства та факту приховування в даних обліку стійкої неплатоспроможності підприємства станом на 31 грудня 2014 року. Також повідомлено, що оскільки дані обліку не відповідають фактичному стану речей в розрізі проведених господарських операцій, існує потреба в приведенні обліку у відповідність до обставин, що встановлені справою про банкрутство та повторному формуванню висновку щодо наявності (відсутності) з доведення до банкрутства.

З огляду на висновки, надані за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану, ліквідатором боржника видано наказ №01-03/1 від 12 жовтня 2021 року про приведення фінансової звітності до достовірних даних.

Так, зокрема, встановлено, що боржником приховано у фінансовій звітності кредиторську заборгованість із сплати основного боргу та відсотків за кредитним договором № 1563/07 від 01 жовтня 2007 року перед Приватним акціонерним товариством "Промінвестбанк" (стягнено рішенням Господарського суду Рівненської області від 22 листопада 2011 року у справі № 5019/2448/11), заборгованість із ПДВ та податку на прибуток, а також пеню за порушення термінів сплати податків (стягнено постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2012 року у справі № 2а/1770/94/2012), заборгованість за договором іпотеки № 356-07/1 від 27 листопада 2007 року перед Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" (приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В. 26 лютого 2010 року винесено виконавчий напис), заборгованості за іпотечними договорами № 610/08 та № 611/08 від 29 травня 2008 року перед Приватним акціонерним товариством "Промінвестбанк" (приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червуком В.М. винесено виконавчий напис № 314 від 31 березня 2010 року)

Судом встановлено, що ліквідатором боржника внесено зміни до фінансової звітності боржника за 2012, 2013 та 2014 роки. Як наслідок, збільшився показник поточних зобов`язань боржника, а також зросла величина нерозподіленого прибутку, в результаті чого показники фінансової стійкості, ліквідності та платоспроможності є значно нижчими, ніж визначені за даними балансів, що використовувалися при проведенні фінансового аналізу та задекларовані в звіті.

На замовлення ліквідатора боржника надано повторний висновок щодо виявлення (відсутності) ознак дії з доведення до банкрутства Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Відповідно до вищевказаного висновку, в останньому встановлено наступне, а саме: "встановлено, за результатами фактичних обставин та матеріалів самої справи 918/1017/15 про банкрутство Приватного підприємства "Фірма "Біна", що показники, які передбачені Методичними рекомендаціями, є значно нижчими від тих, що задекларовані в фінансовій звітності, як і нижчими від їх нормативних значень, що необхідні для того, щоб підприємство функціонувало нормально та мало можливість виконати свої зобов`язання перед контрагентами.

Отже, враховуючи дану ситуацію можна вважати про те, що наявні в діях керівника не лише факт доведення до банкрутства, але і факт приховування реальної картини щодо фінансового стану боржника.

Також, необхідно наголосити на тому, що беручи до уваги тенденцію відображення показників в фінансовій звітності протягом періоду, що аналізується, то в діях керівника наявні ознаки прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торговельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат; заплутування звітності, знищення документів або інформації, унаслідок чого неможливо встановити реальну картину роботи підприємства як протягом періоду з 2012 року по дату відкриття провадження у справі про банкрутство.

Крім даного, необхідно звернути увагу на те, що враховуючи факт відсутності майна на боржнику, це є підтвердженням незаконних дій зі сторони керівництва боржника щодо виведення активів, які фактично проаналізувати не можна так як відсутні документи.

Однак, зробити розширений аналіз та перевірити всі господарські операції на відповідність озвученим вище ознакам не є можливим, оскільки будь-яка первинна документація по даних операціях відсутня в арбітражного керуючого, що говорить про наявність умислу в діях керівника щодо приховування причинно-наслідкового зв`язку між результатами господарських операцій, та діями які спричинили до того, що кредиторська заборгованість зросла значно швидшими темпами ніж показники активної частини.

Вказані дії зі сторони уповноважених осіб боржника та засновника свідчать про наявність умислу, який полягає у виведенні з обороту майна, не погасити вимоги кредиторів та залишити підприємство без майна і без перспективи розвитку.

Отже, уже станом на 31 грудня 2014 року в діях органів управління наявні ознаки злочину передбачені ст. 219 КК України - Доведення до банкрутства, тобто умисне, з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості або в інтересах третіх осіб вчинення власником або службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, та завдало великої матеріальної шкоди державі, кредиторам та підприємству".

Відповідно до п. 3.2 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України №14 від 19 січня 2006 року, зі змінами та доповненнями, затвердженими наказом Міністерства економіки України № 1361 від 26 жовтня 2010 року економічними ознаками дій з доведення до банкрутства може вважатися такий фінансово-економічний стан боржника, коли виконання умов договорів призвело до погіршення показників оцінки його фінансового стану, зокрема: підписання завідомо невигідних для підприємства (у тому числі фіктивних) договорів; необґрунтованої виплати грошових коштів, необґрунтованої передачі третім особам майна; прийняття нераціональних управлінських рішень, які негативно впливають на виробничу, торговельну, іншу статутну діяльність підприємства, що призводить до фінансових збитків та втрат; заплутування звітності, знищення документів або інформації, унаслідок чого неможлива ефективна робота підприємства тощо.

Так, матеріалами справи про банкрутство підтверджується, що у 2006 році за банкрутом зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва, 70-квартирний житловий будинок, площею 1128,3 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Протягом 2007-2009 років між Приватним підприємством "Фірма "Біна" та фізичними особами укладені попередні договори купівлі-продажу квартир у будинку АДРЕСА_1 . На виконання цих попередніх договорів фізичними особами передано банкруту основну частину коштів на оплату вартості квартир, решта суми повинна була бути сплачена в день укладення договорів купівлі - продажу, які планувалось укласти із кожним із покупців у різні строки. У подальшому, покупцями повністю оплачено вартість квартир, що підтверджується довідками, виданими банкрутом, частина яких наявна у матеріалах справи про банкрутство та рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 02 липня 2012 року у справі №2-100/12.

Суд зазначає, що між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 29 травня 2008 року укладені кредитні договори № 607/08 та 608/08. В забезпечення виконання цих кредитних договорів 29 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Приватним підприємством "Фірма "Біна" укладені іпотечні договори № 610/08 та № 611/08 згідно яких предметом іпотеки виступив незавершений будівництвом 70 квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 .

В подальшому 20 жовтня 2009 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Приватним підприємством "Фірма "Біна" укладено договори № 360/09 та № 361/09 про внесення змін до вищеназваних іпотечних договорів, згідно яких предметом іпотеки стали індивідуально визначені квартири в кількості 35 одиниць (№ 1, 4, 7, 10, 13, 2, 5, 8, 11, 14, 17, 19, 21, 23, 25, 26, 28, 30, 32, 34, 41, 43, 3, 6, 9, 12, 16, 18, 22, 29, 31, 38, 39, 20, 50) в незавершеному будівництвом 70 квартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Тобто, керівником банкрута передано в іпотеку квартири, щодо яких на той момент вже укладено попередні договори купівлі-продажу та покупцями сплачено кошти за їх придбання. Окрім зазначеного, іпотечні договори забезпечували виконання зобов`язань третіх осіб перед банком, а не самого боржника (іпотекодавця).

Отже, суд зазначає, що укладення вищезазначених договорів іпотеки не несло жодної економічної вигоди для Приватного підприємства "Фірма "Біна", а лише призвело, у подальшому, до зростання кредиторської заборгованості.

27 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк", та Приватним підприємством фірмою "Котигорошко" укладений договір кредитної лінії № 356-07. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, що витікають із кредитного договору між банком та Приватним підприємством "Фірма "Біна" укладений договір іпотеки № 356-07/1 від 27 листопада 2007 року. Предметом іпотеки є цех по виготовленню цільномолочної продукції, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав на праві приватної власності Приватному підприємству "Фірма "Біна". Тобто, іпотечний договір, укладений із Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк", також забезпечує виконання зобов`язань третіх осіб перед банком, а не Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Вказані обставини свідчать про умисел керівника боржника, який полягає у підписані завідомо невигідних для підприємства (у тому числі фіктивних) договорів, що є ознакою дій з доведення до банкрутства.

Окрім того, судом встановлено, що із аналізу фінансової звітності банкрута у період з 2006 по 2010 року прослідковується постійне зменшення прибутків та збільшення збитків.

Так, у 2006 році боржником задекларовано чистий прибуток 6 тис. грн., у 2007 році - чистий прибуток 4,8 тис. грн., у 2008 році чистий прибуток 0,6 тис. грн., у 2009 році - чистий збиток 17 тис.грн., у 2010 році чистий збиток 702,6 грн. Надалі, у 2011-2013 роках боржником також декларуються лише збитки, навіть при тому, що реальний розмір кредиторської заборгованості підприємства приховувався.

Вищезазначене вказує на прийняття керівництвом підприємства нераціональних управлінських рішень, що, у відповідності до Методичних рекомендацій, також є ознакою доведення до банкрутства.

Вказані обставини, стверджують про наявність у діях керівництва Приватного підприємства "Фірма "Біна" ряду дій із доведення підприємства до банкрутства, які, водночас, є встановленими висновком за результатами фінансового аналізу підприємства та підтверджуються матеріалами справи про банкрутство.

Як вбачається із відповідностей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Приватного підприємства "Фірма "Біна", до визнання підприємства банкрутом - Білюк Олександр Анатолійович, який, водночас, є і засновником Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 виконував повноваження керівника боржника упродовж усього строку, який досліджувався на предмет наявності ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства. Так, зокрема, фінансові звіти (баланси) банкрута за період з 2006 по 2014 роки підписувалися ОСОБА_1 як керівником підприємства. Також, ОСОБА_1 підписано вищеописані іпотечні договори та договори про внесення змін до іпотечних договорів, які наявні в матеріалах справи про банкрутство.

Таким чином, суд зазначає, що у діях громадянина ОСОБА_1 , як керівника та єдиного засновника Приватного підприємства "Фірма "Біна", вбачаються ознаки дій із приховування стійкої фінансової неплатоспроможності та доведення боржника до банкрутства.

У відповідності до ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Згідно зі ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 215 ГК України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною 3 ст. 215 ГК України визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

При цьому, чинне законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності на третіх осіб з наявністю вироку в кримінальній справі стосовно таких осіб при встановленні в їхніх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення (постанова ВС від 09 жовтня 2019 у справі № 910/21232/16).

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2020 року у справі № 904/6379/16).

При цьому, Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює заборони для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі на керівника боржника, повноваження яких до та на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились, оскільки одним із визначальним для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона). Вказана правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/21232/16.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 923/590/18 зазначив, що "..Чинне законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної на третіх осіб, у відповідності до ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, із наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку особи притягуються до цивільної відповідальності у формі солідарного стягнення.

Таким чином, субсидіарна відповідальність це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають за його зобов`язаннями у випадках, зокрема, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Особа, яка притягається до субсидіарної відповідальності, повинна доказати відсутність своєї вини.

Якщо після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника до поки такі особи не доведуть протилежного...".

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2020 року у справі № 904/6379/16, визначене нормами Кодексу правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. Предмет доказування при доведенні до банкрутства: 1) втрати, яких зазнали кредитори (матеріальна шкода, збитки). Збитки вимірюються розміром затверджених судом вимог у реєстрі кредиторів. 2) вартість наявних активів у банкрута, що включені до ліквідаційної маси, загальна сума вимог кредиторів та витрат процедур. 3) різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. 4) дії та події, які викликали стійку неплатоспроможність боржника та осіб, які відповідальні за їх здійснення. 5) вина/відсутність вини конкретних осіб.

У відповідності до усталеної судової практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 916/1105/16, "господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення судами складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у даному випадку - права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені внаслідок відсутності майна у боржника.

Об`єктивну сторону такого правопорушення складають дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів. На відміну від Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у положеннях яких законодавець чітко визначив диспозицію кримінального та адміністративного порушення з доведення до банкрутства та фіктивного банкрутства, частина друга статті 61 КУзПБ має власну диспозицію (зміст) правопорушення: «банкрутство боржника з вини його засновників чи інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника…». Однак, законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону такого правопорушення. При вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), з огляду на які такими діями можуть бути: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення при виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника".

Суд зазначає, що внаслідок укладення попередніх договорів купівлі-продажу квартир у житловому будинку № 16А по вул. Крип`якевича у м. Костопіль, обсяг активів боржника суттєво зменшився. При цьому, суми доходів, отриманих від укладення зазначених договорів, керівником Приватного підприємства "Фірма "Біна" приховано у фінансовій звітності. Тобто отримані доходи не було спрямовано на погашення наявної кредиторської заборгованості, а також не було спрямовано на подальшу господарську діяльність для отримання доходу та недопущення неплатоспроможності. Вищеописані обставини становлять собою виведення активів, а саме грошових коштів, отриманих від продажу квартир, яке спричинило неплатоспроможність Приватного підприємства "Фірма "Біна".

Також, суд наголошує, що факт вчинення майнових дій на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника. Зокрема, укладення між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Приватним підприємством "Фірма "Біна" іпотечних договорів, які забезпечували виконання зобов`язань третіх осіб, а саме Фізичною особою-підприємцем Панчуком Б.В. і Фізичною особою-підприємцем Дроботюком О.В. перед банком.

Також між Відкритим акціонерним товариством "Кредобанк" та Приватним підприємством "Фірма "Біна" укладений договір іпотеки, яким забезпечено виконання основного зобов`язання перед банком Приватним підприємством фірмою "Котигорошко".

Тобто, укладення вищезазначених договорів іпотеки не несло жодної економічної вигоди для Приватного підприємства "Фірма "Біна". Саме вчинення таких майнових дій на користь інших суб`єктів господарювання мало наслідком зростання кредиторської заборгованості боржника та вибуття із власності боржника об`єкту нерухомого майна - цеху по виготовленню цільномолочної продукції, розташованого за адресою: Рівненська обл., Гощанський район, смт. Гоща, вул. Островського, буд. 4.

Суд зазначає, що враховуючи факт відсутності будь-яких інших майнових активів банкрута, провести реалізацію майна банкрута неможливо. Єдиним можливим шляхом для погашення кредиторських вимог є покладення субсидіарної відповідальності на винних осіб.

З огляду на те, що, у відповідності до реєстру вимог кредиторів Приватного підприємства "Фірма "Біна", непогашеними є вимоги кредиторів на загальну суму 42 237 254 грн. 88 коп. (усі вимоги кредиторів, окрім вимог АТ "Кредобанк", які є задоволеними, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), до стягнення в якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням до банкрутства, підлягають грошові кошти в розмірі 42 237 254 грн. 88 коп.

Щодо заперечень ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 у поданому відзиві повідомляє про необґрунтованість та завищення розміру вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк".

Суд, вказані твердження керівника боржника оцінює критично, оскільки вказані вимоги затверджені ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року яка не скасована та є чинною, а отже у ліквідатора відсутні підстави для невнесення вимог або зменшення їх розміру у реєстрі вимог кредиторів.

Щодо розміру вимог Відкритого акціонерного товариства "Кредобанк" суд зазначає, що дані вимоги задоволено шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а отже сума вимог останнього до боржника не входить до суми, що підлягає стягненню, при покладенні субсидіарної відповідальності на колишнього керівника боржника.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вимоги Публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" забезпечені заставою, є невірним, оскільки, внаслідок прийняття судом рішень про визнання недійсними договорів іпотеки майна, укладених між Приватним підприємством "Фірма "Біна", у частині іпотеки кожної із квартир, що були предметом іпотеки, вимоги банку є незабезпеченими, внаслідок відсутності предмету іпотеки.

При цьому, вищеописана ситуація має місце саме із вини колишнього керівника Приватного підприємства "Фірма "Біна" - ОСОБА_1 , яким укладено договір іпотеки 35 квартир у будинку АДРЕСА_1 , вже після того, як укладено попередні договори купівлі-продажу даних квартир, а покупцями сплачено Приватному піжприємсту "Фірма "Біна" більшу частину коштів за договорами.

Суд, також не приймає твердження колишнього керівника боржника про те, що неплатоспроможності останнього пов`язана із настанням у вересні 2008 року фінансової кризи, яку боржник не міг передбачити. У якості документального підтвердження вказаних обставини, ОСОБА_1 наводиться прийняття Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва".

Однак, сам факт прийняття Верховною Радою України вказаного закону не може слугувати доказом причин неплатоспроможності конкретного суб`єкта господарювання, у даному випадку.

Так, у матеріалах справи містяться докази відчуження банкрутом усіх квартир, що належали йому на праві власності, а також отримання більшої частини їх вартості.

Тобто Приватне підприємство "Фірма "Біна" фактично не постраждало від падіння попиту або цін на житлову нерухомість під час світової фінансової кризи 2008 року.

Отже, вищенаведеними даними із попередніх договорів купівлі-продажу квартир підтверджується факт отримання прибутку Приватним підприємством "Фірма "Біна" від продажу квартир. Також спростовуються твердження, що усі договори були укладені до вересня 2008 року, оскільки виявлено щонайменше 4 договори про продаж квартир, які були укладені у 2009 році на загальну суму понад 892 тис.грн.

У матеріалах справи про банкрутство містяться також довідки від 19 лютого 2010 року, за підписом ОСОБА_1 , якими підтверджується, що кожен із покупців сплатив повну вартість квартири, згідно із попереднім договором.

З огляду на вищенаведене, твердження колишнього керівника Приватного підприємства "Фірма "Біна", про настання неплатоспроможності підприємства внаслідок світової фінансової кризи, є необґрунтованими.

Також варто зазначити, що із фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва Приватного підприємства "Фірма "Біна" за 2008 та 2009 роки, які долучено до заяви про покладення субсидіарної відповідальності, вбачається, що банкрутом у 2008 році задекларовано розмір чистих доходів, в тому числі виручки від реалізації продукції 501,2 тис. грн., у 2009 році 181,5 тис. грн. Однак, як вбачається із вищенаведених даних щодо продажу квартир у цих же роках, реальний обсяг отриманих коштів від продажу квартир є кратно вищим, аніж задекларовані показники. Тобто, має місце приховування у даних фінансової звітності Приватного підприємства "Фірма "Біна" реальних обсягів отриманих доходів.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про сплив строків позовної давності для пред`явлення заяви про застосування субсидіарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, яка застосовується у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

У відповідності до ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

Із аналізу зазначеної норми вбачається, що субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями боржника може бути застосована лише після визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури.

Приватне підприємство "Фірма "Біна" визнано банкрутом постановою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у справі № 918/1017/15. Тобто, із моменту визнання боржника банкрутом до моменту подання заяви про застосування субсидіарної відповідальності сплив строк у один рік.

Окрім того, оскільки розмір вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, момент, коли виникає право на заявлення вимог про притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, настає лише після встановлення ліквідатором факту відсутності ліквідаційної маси або після завершення продажу усіх активів, що увійшли до ліквідаційної маси.

Отже, строки позовної давності не можуть бути застосовані до заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" на її колишнього керівника.

З урахуванням вищевикладеного, заява арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства підлягає до задоволення, а колишній керівник боржника - ОСОБА_1 притягненню до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства та стягнення з нього грошових коштів у розмірі різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, а саме - 42 237 254 грн. 88 коп.

З огляду на викладене та керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. ст. 3, 73-79, 86, 91,197, 232-235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" у зв`язку із доведенням до його банкрутства - задоволити.

2. Покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Приватного підприємства "Фірма "Біна" (33028, м. Рівне, вул. Курчатова, буд. 34, ) на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного підприємства "Фірма "Біна" (33028, м. Рівне, вул. Курчатова, буд. 34, ) грошові кошти в сумі 42 237 254 (сорок два мільйони двісті тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 88 коп.

4. Видати наказ.

Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Войтюк В.Р.