ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1259/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кімак З.К. - довіреність №3935/6 від 29.12.2021,

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність"

про стягнення 11822,52 грн

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність" 11822,52 грн, з яких: 10867,77 грн основного боргу, 257,12 грн 3% річних, 697,63 грн інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.11.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 21.12.2021.

13.12.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

20.12.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Представники відповідача в судовому засіданні 18.01.2022 повідомляли суд, що у лютому 2021 відповідач продав приміщення магазину "Юність". Наголошували, що у рішенні Господарського суду Житомирської області по справі №906/736/20 суд вказав, що договір діє до 07.06.2020, тому підстави для донарахування вартості послуг з теплопостачання, після вказаної дати, відсутні. Пояснювали, що приміщення магазину з 2004 року відключено від опалення, тому послугами позивача не користувалися.

Представник позивача доводи представників відповідача заперечувала. В судовому засіданні 18.01.2022 подала клопотання про долучення до матеріалів справи копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого 24.02.2021 внесено запис про держану реєстрацію права власності на магазин, загальною площею 1742,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Житомир, проспект Миру, буд. 37, за ТОВ "АТБ-МАРКЕТ". Пояснювала, що нарахування суми заборгованості у розмірі 10867,77 грн здійснено з урахуванням вказаної обставини, оскільки договір укладено не на всю площу приміщення, а лише на його частину площею 93,0м2 та не стосується прибудови. Наголошувала, що Договір №1726 на постачання теплової енергії укладено у 2017 році, тому доводи відповідача щодо відключення від системи опалення у 2004 році є суперечливими.

Також представники сторін зазначили, що надали всі документи та пояснення.

В судовому засіданні 18.01.2022 оголошено перерву до 26.01.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1259/21, призначена на 26.01.2022 о 12:00, в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 16.02.2022 судове засідання призначено на 03.03.2022.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

З огляду на неприпиняючі повітряні удари ворога у місті Житомир та в Житомирській області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів, також враховуючи перебування судді Вельмакіної Т.М. у відпустці, справа в судове засідання 03.03.2022 не вносилася.

Ухвалою від 07.04.2022 судове засідання призначено на 17.05.2022.

02.05.2022 на адресу суду, з поштовою відміткою "відсутня адреса", повернулася копія ухвали від 07.04.2022, яка направлялася відповідачу за його юридичною адресою.

З метою перевірки причини повернення ухвали суду від 07.04.2022, суд здійснив пошуковий запит на сайт "Укрпошта" та отримав трекінг відправлень, з якого вбачається, що 28.04.2022 відбулося повернення за зворотною адресою поштового відправлення №997 (ухвали суду) оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

З метою перевірки інформації щодо місця знаходження відповідача, суд здійснив пошуковий запит та отримав електронний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що адреса відповідача відповідає зазначеній у позовній заяві.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція неодноразово направлялась відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів. Також ухвали суду направлялися на електронну адресу відповідача.

При цьому, саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію та несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Також суд враховує, що дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, у судовому засіданні 18.01.2022, зокрема, представник відповідача підтвердив відсутність підстав для здійснення її розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.4 ст. 252 ГПК України, перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Згідно з ч.8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

За таких обставин, враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, при цьому неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, оскільки матеріали справи містять відзив на позовну заяву (а.с. 37-38), у якому викладена позиція відповідача щодо позовних вимог, а в судовому засіданні 18.01.2022 було заслухано вичерпні усні пояснення представників сторін (а.с. 81-82), тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2017 між КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність" (споживач, відповідач) був укладений Договір № 1726 на постачання теплової енергії (далі - Договір (а.с .12-15)), відповідно до якого позивач зобов`язався своєчасно та відповідної якості постачати теплову енергію, а споживач зобов`язався своєчасно проводити її оплату за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п. 1.1. Договору).

Позивач вказує, що через порушення умов Договору в період з жовтня 2020 року по березень 2021, у споживача утворилася заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії, яка станом на 19.11.2021 становить 10867,77 грн.

Невиконання умов Договору відповідачем стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Крім основної суми заборгованості, позивач заявив до стягнення з відповідача 257,12 грн 3% річних, 697,63 грн інфляційних, які нараховано станом на 19.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України та ст. 173, 174, 193, 216 ГК України.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 37-38), пояснив, що надання послуг з постачання теплової енергії від КП "Житомиртеплокомуненерго" в період з 2018 по 2021 рік не замовляв, договорів не заключав з огляду на наявність власного джерела теплопостачання (введено в експлуатацію у 2004 році згідно рішення Житомирського міськвиконкому газова поточна потужністю 100 кВт), що повністю забезпечує опаленням прибудовані до житлового будинку приміщення магазину площею 1500 кв.м.

Зсилаючись на п. 4 ст. 179 та п.8 ст. 181 ГКУ, стверджує, що з врахуванням письмової відмови від продовження дії договору № 1726 від 07.06.2017, викладеної у листі №76 від 31.05.2019, в опалювальний сезон 2019 - 2020 років договірних відносин, з КП "Житомиртеплокомуненерго" не існувало, що підтверджується заявою останнього за №3104/6 від 26.09.2019. Зауважив, що листом № 98 від 20.08.2019 року повторно повідомив КП "Житомиртеплокомуненерго" про відсутність наміру укладання договору на теплопостачання на 2020-2021 рік. Пояснив, що балансоутримувач внутрішньобудинкових тепломереж - ОСББ "Камянка", як договірний споживач послуг позивача з теплопостачання був вчасно і належним чином ще в 2015 році повідомлений ним, як суміжним власником нежитлової забудови, про необхідність переобладнання стояків житлового блоку, що проходили через площі Товариства, однак такі роботи були виконані лише у 2021. Таким чином, як вказує відповідач, в опалювальний період 2020-2021 послуг з теплозабезпечення не потребував, їх не замовляв, наміру щодо укладання відповідного договору не мав, договірних зобов`язань не порушував. Вказав, що наприкінці 2020 року господарська діяльність магазину "Юність" була повністю припинена, в зв`язку з підготовкою до продажу іншому власнику. Відтак, рішення Господарського суду Житомирської області по аналогічній справі №906/736/20 було виконане без заперечень і оскаржень з огляду на порівняну малозначимість та з врахуванням висновку суду, що договір № 1726 від 07.06.17 року було продовжено до 07 червня 2020 року навіть без належного переукладання. Проте, в подальшому новий договір не був укладений, а позивач не звертався до суду для спонукання відповідача на підписання договору, Наразі, будівля магазину повністю перейшла у власність компанії АТБ, яка також категорично відмовилася від послуг КП "Житомиртеплокомуненерго".

У відповіді на відзив (а.с. 53-56) позивач пояснив, що зі змісту акту перевірки опалювальних приміщень від 19.02.2018 вбачається, що частина приміщень відповідача відключена від мережі централізованого теплопостачання, але приміщення, які вбудовані в житловий будинок опалюються від системи централізованого теплопостачання. Підтвердив, що 31.05.2019 ТОВ "Магазин "Юність" звернулось з листом до КП "Житомиробленерго" ЖМР щодо розірвання договору на постачання теплової енергії від 07.06.2017 №1726, однак продовжувало користуватись послугою з постачання теплової енергії та згідно чинного законодавства, не здійснило відключення своїх приміщень, які вбудовані в житловий будинок, від мережі централізованого теплопостачання, що підтверджується актом перевірки опалювальних площ. Вважає, що єдиною підставою для припинення нарахувань за послуги централізованого опалення є протокольне рішення відповідної комісії та затверджений нею акт про відключення централізованого опалення, складений за участю представника виконавця послуг, в іншому випадку відключення є самовільним і не припиняє нарахувань за користування централізованою системою опалення. Однак, як вказав позивач, відповідач не надав жодного документа на підтвердження дотримання встановленого законодавством порядку відключення приміщень. Звернув увагу, що згідно акта перевірки опалювальних площ від 05.09.2019, підписаного сторонами, ТОВ "Магазин "Юність" не проводило відключення від мережі централізованого опалення. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг, на думку позивача, не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законодавством обов`язку оплати фактично отриманих послуг.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює спірні відносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Зважаючи на твердження відповідача про те, що на опалювальний сезон 2019 -2020 року Договір між сторонами не укладався, а в опалювальний період 2020-2021 наміру щодо укладення відповідного договору відповідач не мав та послуг не замовляв, суд враховує, що у рішенні Господарського суду Житомирської області від 22.09.2020 у справі №906/736/20 за позовом КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ТОВ "Магазин "Юність" встановлено, що договір №1726 на постачання теплової енергії від 07.06.17 укладено між сторонами строком на 1 рік, тобто до 07.06.18 (п.11.1 договору). В подальшому, у зв`язку із відсутністю заперечень сторін, дія договору №1726 продовжувалась на наступний термін з 07.06.18 до 07.06.19, без підписання додаткової угоди. Також судом було зроблено висновок, що строк дії договору №1726 на постачання теплової енергії від 07.06.17 було продовжено до 07.06.20.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За вказаного, факт продовження строку дії договору №1726 на постачання теплової енергії від 07.06.17 до 07.06.20, згідно положень ст. 75 ГПК України, повторного доведення не потребує.

Водночас суд враховує, що в обґрунтування встановлених обставин та висновків у справі №906/736/20 покладено спростування тверджень відповідача про те, що договір припинив свою дію, так як відповідач відмовився від продовження дії Договору згідно листів №76 від 31.05.2019 та №98 від 20.08.2019.

Зокрема суд врахував, що частинами 1,2 ст.188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Умовами договору №1726 на постачання теплової енергії від 07.06.2017 сторони узгодили, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання (п.11.1 договору).

З наведеного слідує, що сторона, яка не бажає продовжувати дію договору, зобов`язана попередити про це іншу сторону не пізніше о д н о г о м і с я ц я до закінчення строку договору.

Разом з тим, відповідач повідомив позивача про свій намір розірвати договір №1726 від 07.06.17 за три дні до запланованої дати припинення, тобто з порушенням строків, визначених п.11.1 договору.

Судом у справі №906/736/20 також встановлено, що відповідач не скористався своїм правом на розірвання договору в судовому порядку згідно приписів ст.188 ГК України.

Тобто, у справі №906/736/20 спростовано твердження відповідача про розірвання Договору на підставі листів №76 від 31.05.2019 та №98 від 20.08.2019, при цьому встановлено, що дію Договору продовжено до 07.06. 2020.

За вказаного, суд враховує, що зазначені відповідачем листи не впливають на правовідносини сторін у даній справі, оскільки пунктами 11.1.-11.3. Договору сторони узгодили, що договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання. Договір може бути розірваний за зверненням споживача лише після закінчення опалювального періоду. Розірвання договору можливо тільки в міжопалювальний період. Договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності (користування) на приміщення до іншої особи, невиконання умов договору сторонами договору. При розірванні договору споживач зобов`язаний повністю сплатити вартість поставленої теплової енергії.

Зважаючи на вищевказані умови договору, відповідач у строк не пізніше 07.05.2020 (за місяць до закінчення строку його дії) мав надіслати позивачу відповідне повідомлення. Матеріали справи такого повідомлення, направленого позивачу у вказаний строк, не містять.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач за місяць до закінчення строку дії Договору надіслав позивачу повідомлення про розірвання цього Договору, останній є продовженим з 07.06.20 до 07.06.21.

Судом також встановлено, що станом на спірний період відповідач не скористався своїм правом на розірвання договору в судовому порядку, згідно приписів ст.188 ГК України.

Таким чином правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору №1726 на постачання теплової енергії від 07.06.17, регулюються Цивільним кодексом України та спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме: Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець обов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" (станом на час виникнення спірних правовідносин), теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Теплогенеруюча організація, визначена приписами вказаної статті закону як суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради здійснює свою господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є суб`єктом відносин у сфері теплопостачання, і відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Як вбачається з матеріалів справи, в укладеному сторонами договорі зазначено наступний об`єкт споживача теплової енергії:

- проспект Миру, 37, площа 93,0кв.м.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що тарифи на послуги на дату укладання договору становлять - 1435,21грн без ПДВ за одну Гкал.

Абзацом 2 п. 2.2 договору визначено, що тарифи на послуги може бути змінено в порядку визначеному чинним законодавством України, про що споживачу повідомляється в засобах масової інформації. Розмір щомісячної плати коригується у відповідності до зміни тарифів.

Згідно п.3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

1) споживачі - госпрозрахункові підприємства, організації та бюджетні установи проводять попередню оплату до 20 числа поточного місяця у розмірі 50% від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

2) споживачі - бюджетні установи можуть проводити попередню оплату до 25 числа поточного місяця у розмірі 100% від очікуваного споживання наступного місяця.

Відповідно до п.3.2 договору, теплова енергія оплачується безготівково на розрахунковий рахунок виконавця.

Сторони домовились, що всі платежі за надану теплову енергію, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі (п.3.3 договору).

Згідно п.3.5 договору, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Неотримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому договору.

В п.п.4.2.2 договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати фактично поставлену теплову енергію з часу їх отримання не зважаючи на відсутність укладеного договору.

Наданим до справи актом перевірки опалювальних площ приміщення від 05.09.2019, складеним представниками КП "Житомиртеплокомуненерго" за участю представників споживача теплової енергії голови ОСББ "Кам`янка" та директора ТОВ "Магазин "Юність" (а.с.58), підтверджено, що приміщення магазину, яке належить ТОВ "Юність" та в б у д о в а н е в житловий будинок, розташований за адресою: м.Житомир, проспект Миру, 37 станом на 05.09.19 від системи центрального опалення не відключене, всі опалювальні прилади в наявності (в кількості 5 шт), окремої лінії централізованого теплопостачання вказане приміщення не має, опалювальні прилади підключені до стояків загальної внутрішньобудинкової системи централізованого опалення. Опалювальна площа приміщення складає 93кв.м.

Доказів зворотнього, станом на час розгляду справи в суді, відповідач не надав. Водночас суд звертає увагу, що зазначена в акті перевірки від 05.09.2019 площа в б у д о в а н о г о в житловий будинок приміщення відповідає зазначеній у Договорі його площі. Натомість, приміщення площею 1500 кв.м, про наявність власного джерела теплопостачання для опалення якого наголошував відповідач, як зазначає сам відповідач, є п р и б у д о в а н и м до житлового будинку. Тобто, сторони обґрунтовують свої позиції щодо надання та споживання послуг за Договором стосовно різних приміщень. Так, суд враховує, що згідно наданих до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 24.02.2021, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, загальна площа будівлі магазину за адресою м. Житомир, проспект Миру, буд. 37 становить 1742,4 кв.м.

Також суперечать встановленим обставинам доводи відповідача про відключення від системи опалення у 2004 році, оскільки Договір №1726 на постачання теплової енергії укладено у 2017 році.

Спростовуються матеріалами справи також твердження відповідача про наявність власного джерела теплопостачання, яке свідчить про відсутність з його боку факту споживання послуг КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради у спірний період, із зсиланням на наявні у матеріалах справи листи №76 від 31.05.19 та №98 від 20.08.19, адресовані КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради.

Так, суд враховує, що питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N630 (далі - Правила).

Відповідно до п. 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 затверджено Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 12 Правил, після виконання робіт із відключення будівлі від ЦО та/або ГВП складається акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води (додаток 2) - по одному примірнику для власника/представника співвласників та кожного виконавця відповідної комунальної послуги, а також для оператора зовнішніх інженерних мереж або іншого суб`єкта господарювання (у разі їх залучення відповідно до пункту 10 цього розділу). Такий акт підписується усіма присутніми під час відключення сторонами: власником/представником співвласників та кожним виконавцем відповідної комунальної послуги, а також оператором зовнішніх інженерних мереж або іншим суб`єктом господарювання (у разі їх залучення).

Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника (співвласників) про перегляд умов або розірвання договору про надання відповідної комунальної послуги.

Тобто, належним та допустимим доказом відключення від системи централізованого опалення відповідно до вимог 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил N 169 від 26.07.2019, є акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який підписується та затверджується комісією з розгляду вказаних питань.

За вказаного, надані відповідачем в якості доказів листи №76 від 31.05.19 та №98 від 20.08.19 не можуть також свідчити про відключення від системи централізованого опалення.

Отже, відповідачем не доведено факт відключення приміщення у спірний період від централізованого опалення, відповідно до встановленої процедури.

За вказаного, відповідач як власник вищезазначеного приміщення (споживач послуг), має встановлений договором та положеннями Цивільного кодексу України обов`язок здійснити оплату коштів за отримані послуги щодо його опалення, за виключенням доведення зворотного, а саме відсутності факту споживання вищезазначених послуг.

При цьому суд враховує, що згідно наявних у справі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 24.02.2021, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 18.01.2022 (а.с. 74-76), 24.02.2021 право власності на будівлю, магазин, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 1742,4 за адресою Житомирська обл., м. Житомир, проспект Миру, будинок 37, зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет".

Зазначену обставину враховано позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості, зокрема, згідно рахунку №1726 від 31.03.2021 за березень 2021 (а.с.21), за період з 24.02.2021 по 28.02.2021 проведено коригування вартості послуг, наданих у лютому 2021 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача про те, що відсутність укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії звільняє споживача від обов`язку сплати за фактично спожиті послуги, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено права та обов`язки споживача. Так, згідно з ч. 1 зазначеної статті споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; згідно з частиною 3 зазначеної статті споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18 зроблено висновок, згідно з яким споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У Постанові КЦС ВС від 03.12.2019 у справі №216/6655/15-ц відзначено, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 683/2223/17.

З матеріалів справи вбачається, що за період з жовтня 2020 по лютий 2021 року позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, виписав та виставив рахунки на проведення оплати на загальну суму 10867,77грн (а.с.16-21).

Обґрунтованість зміни тарифів у вказаний період, у визначеному п. 2.2. Договору порядку, підтверджено наданими до справи рішеннями Виконавчого комітету Житомирської міської ради (а.с. 22-27).

Також, суд взяв до уваги, що при визначенні суми боргу, позивач врахував інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо переходу 24.02.2021 права власності на будівлю, магазин, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 1742,4 за адресою Житомирська обл., м. Житомир, проспект Миру, будинок 37.

За вказаного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 10867,77 грн заборгованості за послуги з теплопостачання, надані в період з жовтня 2020 по лютий 2021 (з урахуванням коригування по 23.02.2021 (а.с. 21)), є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отримані послуги у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем за отримані послуги з теплопостачання в період з жовтня 2020 по лютий 2021 у розмірі 10867,77 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на суму 257,12 грн та інфляційних на суму 697,63 грн, суд встановив, що у поданому позивачем розрахунку не зазначено періодів здійснення таких нарахувань на кожну суму боргу, яка, згідно умов п.3.1. Договору, виникає після прострочення сплати кожного 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Також суд враховує, що згідно позовної заяви, зазначені нарахування здійснено станом на 19.11.2021. Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних, починаючи із заборгованості яка виникла з 21.11.2020 за надані у жовтні 2020 року послуги, з урахуванням визначеного у п. 3.1. Договору періоду здійснення розрахунків, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 3% річних та інфляційних у заявлених сумах за обумовлений позивачем період не перевищує їх бгрунтованого розміру та підлягає задоволенню.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Юність" (10004, м.Житомир, проспект Миру, 37, ) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.Київська, 48, ):

- 10867,77 грн основного боргу;

- 257,12 грн 3% річних;

- 697,63 грн інфляційних.

- 2270,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.05.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.)