СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м. Харків Справа № 917/1185/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни (вх.№10П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 (суддя Л.А.Іванко) у справі №917/1185/21

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Київ,

до відповідача фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни, м.Полтава,

про стягнення 76854,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни про стягнення 32757,92 грн. пені та 44097,06 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором №131/В33-2020 від 20.09.2020.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 у справі №917/1185/21 (суддя Л.А.Іванко) позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 32757, 92 грн. пені, 44097, 06 грн. штрафу, 2270, 00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Фізична особа-підприємець Випущенко Людмила Миколаївна з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 у справі №917/1185/21 та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Судові витрати просить покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час поставки відповідачем товару 17.11.2020 та 24.11.2020 за спірним договором позивачем безпідставно відмовлено у прийнятті поставленого товару з підстав його неналежної якості. Відтак, позивачем незаконно нараховано пеню щодо поставки товару 17.11.2020 та 24.11.2020 та штраф за прострочення понад 30 днів, оскільки на думку відповідача товар фактично був поставлений у межах погодженого сторонами строку.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту правомірності відмови у прийнятті поставленого відповідачем товару, оскільки вказані в актах порушення щодо маркування є необґрунтованими.

Зазначає щодо неправомірного встановлення 8.3. Договору відповідальності у вигляді пені за порушення негрошового зобов`язання щодо поставки товару у встановлені строки, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойка у вигляді пені сплачується за порушення лише грошових зобов`язань.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 для розгляду справи №917/1185/21 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 у справі №917/1185/21 у зв`язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни залишено без руху та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Фізична особа-підприємець Випущенко Людмила Миколаївна подала клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 05.01.2022 (вх.1558 від 08.02.2022). До вказаного клопотання апелянт додав платіжне доручення №3602 від 07.02.2022 на суму 3405,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі №917/1185/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 у справі №917/1185/21. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№ від 30.04.2022), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі позивач, замовник) та Фізичною особою - підприємцем Випущенко Людмилою Миколаївною укладено договір №131/В33-2020 від 02.09.2020 (далі - Договір).

Згідно з п.1.1. Договору учасник зобов`язується у визначені договором строки поставити замовникові якісний товар, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 2), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Додатком № 2 до Договору сторони узгодили технічний опис товару, який підлягає поставці Відповідачем.

Пунктом 1.2. розділу 1 Договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару оброблені фрукти та овочі за кодом CPV за ДК 021:2015-15330000-0 (консерви овочеві "Кукурудза цукрова консервована").

Кількість товару за Договором: 14 999 кг.

Додатком №3 до Договору сторони узгодили між собою, що виробником Товару, який постачається Відповідачем, є ПП "Комбінат продуктів харчування" (місцезнаходження: 47000, Тернопільська область, м.Кременець, вул. Дубенська, 57).

Пунктом 2.1. розділу 2 Договору було визначено, що якість Товару, який поставляється Відповідачем, повинна відповідати вимогам чинних нормативно - правових актів та ДСТУ 7164:2010 та Технічному опису.

Пунктом 4.1. розділу 4 Договору сторони визначили, що його ціна складає 629 958 грн, у тому числі ПДВ 20 %: 104 993 грн.

Пунктом 6.1. розділу 6 Договору сторони узгодили між собою, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки Товару за цим Договором складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Відповідачем письмової заявки Позивача, але не пізніше дати вказаної в ній. Не пізніше 7 (сьомого) числа кожного місяця Відповідач (представник Відповідача) прибуває до Позивача для отримання письмової заявки.

Заявка вручається під особистий підпис Відповідачу (представнику Відповідача) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається Відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу Відповідача, зазначену в розділі 14 Договору.

У заявці зазначається найменування Товару, місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару. У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, Позивач має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.

Пунктом 6.2. розділу 6 Договору визначено, що доставка Товару на склад Позивача, проводиться за рахунок коштів Відповідача (або транспортом Відповідача) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010), згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження Товару під час транспортування, вантажно - розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.

Підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. розділу 7 Договору сторони узгодили між собою, що у випадку порушення Відповідачем своїх зобов`язань щодо порядку постачання Товару, у тому числі його кількості або якості або термінів або строків або маркування або тари або упаковки, при зміні Відповідачем в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання Договору, відмови Відповідача від зміни на обґрунтовану вимогу Позивача істотних умов Договору у випадку передбачених ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі, Позивач в односторонньому порядку має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково.

Згідно з п.8.3. Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у заявці, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки замовник має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково.

Відповідно до пункту 11.1. визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.

На виконання пункту 6.1 розділу 6 Договору, 01.10.2020 Позивачем було надано наручно уповноваженому представнику Відповідача Ошкадер Я.В. заявку №78/5/7-2227 від 01.10.2020 про необхідність поставки Товару на склад Позивача у кількості 14 999 кг до 22.10.2020.

Станом на 03.12.2020 Відповідачем поставка Товару на адресу Позивача здійснена не була.

З метою мирного врегулювання спору позивач 19.02.2021 року за вих. №78/6 - 325 надіслав ФОП Випущенко Л.М. претензію у якій просив задовольнити обгрунтовані вимоги замовника та сплатити пеню у розмірі 32757, 92 грн. та штрафу - 44097, 06 грн.

Відповідач на претензію жодним чином не відреагував, штрафні санкції не сплатив.

Вважаючи свої права порушеними Військова частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд визнав їх обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ч.1 ст. 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

В п.6.2 Договору зазначено, що доставка товару на склад замовника, проводиться за рахунок коштів Учасника (або транспортом Учасника) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010).

Згідно з умовами DDP (в редакції Incoterms 2010), продавець бере на себе відповідальність за ризики псування/втрати вантажу і витрати, пов`язані з транспортуванням і митним оформленням, до того моменту, коли покупець отримає вантаж у пункті призначення і вивантаження.

На виконання п. 6.1 укладеного договору Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України було надано представнику відповідача Ошкадер Я.В. 01.10.2020 р. заявку №78/5/7-2227 від 01.10.2020 р. про необхідність поставки товару в кількості 14 999 кг.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, зокрема, що строк поставки товару складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати, вказаної в ній.

Дата поставки товару, вказана в заявці №78/5/7-2227 - 22.10.2020.

Станом на 03.12.2020 р. відповідачем поставка товару на адресу позивача здійснена не була.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем поставки товару.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення штрафу пені, з урахуванням норм чинного законодавства України та умов договору, дійшов вірного висновку з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача 32757,92 грн. пені та 44097,06 грн. штрафу.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п.8.3 Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у заявці, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.

Твердження апелянта про те, що застосування відповідальності у вигляді пені можливе лише у разі порушення виконання грошового зобов`язання, а зобов`язання відповідача поставити товар не є грошовим зобов`язанням, суд відхиляє з огляд на таке.

У розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, до боржника, який порушив господарське зобов`язання, застосовуються штрафні санкції у вигляді пені або штрафу, передбачені частиною четвертою статті 231 ГК України.

При цьому, пеня застосовується за порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 17.10.2019 у справі №912/3237/18.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу за порушення виконання господарських зобов`язань, що узгоджується із свободою договору, регламентованою статтею 627 ЦК України, за якою сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В даній справі при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо сплати одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, а саме: порушення строку поставки товару. Тому, одночасне застосування штрафу та пені не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору.

Такий же правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 23.07.2019 у справі № 910/7398/18, від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 11.10.2018 у справі № 908/3327/16, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Відхиляє колегія суддів посилання апелянта на судову практику, зокрема на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №922/1151/18, №904/2882/18, №922/788/19, №910/8584/20, оскільки висновки викладені у відношенні правовідносин, що не є тотожними у даній справі та стосуються обставин електронного документообігу і стягнення пені за зобов`язанням зокрема по поверненню авансу.

Щодо тверджень про апелянта про те, що судом першої інстанції не було зменшено розмір штрафних санкцій колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Зміст цитованої норми показує, що зменшення штрафних санкцій є правом суду, тому не реалізація права не може бути підставою скасування рішення суду.

Загалом, оцінюючи розмір штрафних санкцій, колегія суддів не вбачає надмірності, отже, не бачить підстав їх зменшення за ініціативою суду.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов договору №131/ВЗЗ-2020 щодо своєчасної поставки товару.

Разом з тим, судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, що спірний товар був поставлений 17.11.2020 та 24.11.2020, тобто фактично у межах погодженого сторонами строку, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту правомірності відмови у прийнятті поставленого відповідачем товару з підстав неналежної якості.

Вказані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи містяться пояснення відповідача (вх.№11928 від 28.10.2021) з цього приводу, однак вони подані після закінчення встановлених судом для сторін процесуальних строків для подачі заяв по суті та відповідно до статті 118 ГПК України правомірно залишені судом першої інстанції без розгляду, оскільки відповідна заява про продовження процесуального строку від відповідача не надходила.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави приймати до уваги ці докази при апеляційному перегляді за відсутності наведення поважності причин їх неподання до суду першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, як безпідставні, необґрунтовані та такі, що стосуються виключно переоцінки доказів.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 у справі №917/1185/21 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2021 у справі №917/1185/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Терещенко