РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022Справа № 908/1933/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Вершиніної Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік

до 1) Головного управління ДПС у Запорізькій області,

2) Державної податкової служби України

про стягнення 1 929 176, 80 грн.

Представники:

від позивача: Хілько А.В.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі-відповідач 1) та Державної податкової служби України (далі-відповідач 1) про стягнення з відповідачів збитків у розмірі 4071 499, 24 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2021 у справі № 908/1933/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

09.08.2021 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік - залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.08.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (надійшло засобами поштового зв`язку - 20.08.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.09.2021.

28.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначає, що ані відповідач-1, ані відповідач-2 не є стороною договору № Дон/Т-18744/НЮ-В та не мають жодних договірних зобов`язань за ним, у зв`язку з чим відповідач-1 вважає безпідставним покладення відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій, а також 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання умов договору в частині оплати на відповідачів. Тож, відповідач-1 зазначає, що відсутні ознаки вини суб`єкта владних повноважень, внаслідок дії яких спричинено збитки у господарській діяльності сторін договору. Крім того, відповідач-1 просить суд замінити відповідача - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ - 43143945) на правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП - 44118663).

30.09.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому у зв`язку з необхідністю надання додаткового часу для подання відзиву на позовну заяву, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду від 30.09.2021 клопотання Головного управління ДПС у Запорізькій області про заміну відповідача-1 правонаступником задоволено. Замінено відповідача-1 Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ - 43143945) у справі № 908/1933/21 його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП - 44118663). Зокрема, підготовче засідання відкладено на 04.11.2021.

04.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державної податкової служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2, зокрема зазначає, що сторони договору № Дон/Т-18744/НЮ-В самостійно та на власний розсуд обрали умовою настання строку для розрахунків за договором дату реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а отже ДПС не вбачає правових підстав для стягнення з Головного управління ДПС у Запорізькій області та Державної податкової служби України штрафних санкцій за договором № Дон/Т-18744/НЮ-В, як сторін договору з вини яких позивач зазнав збитків. Крім цього, відповідач-2 зазначає, що Головне управління ДПС у Запорізькій області та Державна податкова служба України не були стороною господарських правовідносин за договором № Дон/Т-18744/НЮ-В, яка брала на себе будь-які зобов`язання щодо дотримання умов договору.

05.10.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач просить суд стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області та Державної податкової служби України збитки у розмірі 1 496 426, 12 грн.

Крім цього, 05.10.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла відповідь на відзив (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач, зокрема, зазначає, що збитки виникли внаслідок неправомірних дій відповідачів, а отже твердження відповідача, що він не є стороною договору та не повинен відшкодовувати збитки є хибним. Крім цього, позивач зазначає, що збитки понесені позивачем виникли також внаслідок тривалого невиконання відповідачами рішень Запорізького окружного адміністративного суду про зобов`язання зареєструвати податкові накладні.

08.10.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про участь в засіданні в режимі відеоконференції (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач просить суд надати можливість брати участь у судовому засіданні, призначеному на 04.11.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік про участь в засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

25.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшли пояснення (надіслані на електронну пошту суду), в яких позивач, зокрема, зазначає, що твердження відповідача відносно того, що позивачем не здійснено реєстрації є безпідставними, оскільки саме відповідач неправомірно зупинив реєстрацію податкових накладних та виніс неправомірні рішення про відмову реєстрації податкових накладних, що встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду.

Також, 25.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про участь в засіданні в режимі відеоконференції (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач просить суд надати можливість брати участь у судовому засіданні, призначеному на 04.11.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 908/1933/21, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якому позивач, у зв`язку з епідеміологічною ситуацією, просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 04.11.2021 судом відкладено розгляд справи на 25.11.2021.

15.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що через тривале безпідставне невиконання з боку відповідачів рішення Запорізького окружного адміністративного суду про зобов`язання зареєструвати податкові накладні, позивач поніс збитки, які полягають у знеціненні грошових коштів, а також в користуванні утримуваними контрагентом грошовими коштами.

18.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про участь в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (надіслана на електронну пошту суду), в якій позивач просить суд надати можливість брати участь у судовому засіданні, призначеному на 25.11.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 908/1933/21, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

22.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-2 подав пояснення щодо порядку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

22.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій відповідач-2 просить суд провести судове засідання у справі №908/1933/21, призначене на 25.11.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 відмовлено Головному управлінню ДПС у Запорізькій області у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 908/1933/21, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

24.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивач у зв`язку з впровадженням обмежувальних заходів просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Також, 24.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області та Державної податкової служби України збитки у розмірі 1 929 176, 80 грн.

У судовому засіданні 25.11.2021 судом відкладено розгляд справи на 16.12.2021.

06.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про участь в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в якій позивач просить суд надати можливість брати участь у судовому засіданні, призначеному на 16.12.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 908/1933/21, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

13.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій відповідач-1 просить суд провести судове засідання у справі №908/1933/21, призначене на 16.12.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 відмовлено Головному управлінню ДПС у Запорізькій області у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні у справі № 908/1933/21, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

14.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач-1 зазначає, що позивач у розрахунках суми збитків невірно визначає дату початку періоду часу від якої мають обраховуватись розрахунки.

15.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без участі сторони (надіслана на електронну пошту суду) в якій позивач у зв`язку зі встановленням карантину по всій території України просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 16.12.2021, розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, виходячи зі змісту заяви, суд розцінює її як заяву про зменшення розміру позовних вимог, визнає її такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим приймає її до розгляду та розглядає справу з урахуванням цієї заяви.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме 1 929 176, 80 грн.

Крім того, враховуючи що судом прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог (стягнення збитків у розмірі 1 929 176, 80 грн), яка розцінена судом заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно суд не приймає до розгляду раніше подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог б/н від 04.10.2021 (стягнення збитків у сумі 1 496 426, 12 грн).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 908/1933/21 призначено на 27.01.2022.

28.12.2021 до суду надійшла заява позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (надіслана на електронну пошту суду, з накладенням ецп).

25.01.2022 до суду надійшла заява відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (надіслана на електронну пошту суду, без накладення ецп).

Дослідивши заяву відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно із ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом п. 12 ст.1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Отже, з урахуванням вище наведеного, документи, які надсилаються електронною поштою мають бути скріплені електронним цифровим підписом.

Оскільки, заява № 5113/058-01-20-08 від 25.01.2022 подана відповідачем-1 через електронну пошту та не скріплена електронним цифровим підписом, зазначена заява не вважається такою, що підписано відповідачем-1 (його представником), у зв`язку із чим, не приймається судом до розгляду.

У судовому засіданні 27.01.2022 оголошено перерву до 24.02.2022.

31.01.2022 до суду надійшла заява позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (надіслана на електронну пошту суду, з накладенням ецп).

Судове засідання призначене на 24.02.2022 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні запроваджено воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

11.04.2022 до суду надійшла заява позивача (надіслана на електронну пошту суду, з накладенням ецп), в якій останній просить надати інформацію про стан розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 призначено судове засідання на 19.05.2022.

12.05.2022 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду (надіслана на електронну пошту суду).

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовн вимоги.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач-1 повідомлявся ухвалою суду від 18.04.2022 про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте у судове засідання представників не направлено, заяв/клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подано.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача-1 (Головного управління ДПС у Запорізькій області) є: проспект Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107.

Указом Президента України № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні запроваджено в Україні воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022.

Суд зазначає, що на офіційному сайті АТ «Укрпошта» https://offices.ukrposhta.ua/ було розміщено повідомлення про роботу поштових відділень, проте станом на дату (27.04.2022) здійснення відправлення судом поштової кореспонденції за пошуком на сайті АТ «Укрпошта» за індексом 69107 (місцезнаходження відповідача-1) було зазначено, що поштове відділення тимчасово не функціонує. Зберігання відправлень у об`єктах сортування до зняття обмежувальних заходів.

Тож, у зв`язку з тим, що поштове відділення за місцезнаходженням відповідача-1 тимчасово не функціонувало ухвала суду від 18.04.2022 не була відправлена відповідачу-1 засобами поштового зв`язку.

В той же час, з метою повідомлення відповідача-1 про судове засідання призначене на 19.05.2022 судом було надіслано ухвалу від 18.04.2022 на офіційну електронну пошту Головного управління ДПС у Запорізькій області, а саме: .

При цьому, суд зазначає, що відповідач-1 обізнаний про розгляд даної справи, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, відзив на уточнену позовну заяву.

Крім того, представник відповідача-1 був присутній у судовому засіданні 16.12.2021.

Представник відповідача-2 у судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Тож, приймаючи до уваги, що представники відповідача-1 та відповідача-2 були повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача-1 та відповідача-2 не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.05.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «КВІК-2006», яке перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік (виконавець) укладено договір на виконання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №Дон/Т-18744/НЮ-В, відповідно якого виконавець зобов`язався на свій ризик та за завданням замовника, зі своїх матеріалів та своїми засобами надати послуги з ремонту лінійного обладнання (об`єктів ремонту) локомотивів (далі - послуги), в обсягах відповідно до «Розрахунку вартості об`єктів ремонту» (додаток 1 до договору), який є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 21.03.2019, вартість послуг відповідно до умов договору визначається сторонами в Протоколі погодження ціни (додаток 4 до договору), який є невід`ємною частиною даного договору. До протоколу погодження ціни додаються планові калькуляції з обов`язковим наданням розшифровок по статтям витрат (матеріальних витрат із зазначенням їх типу, марки, ДСТУ, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати, накладних витрат, витрат на збут).

Сума договору складає - 3 284 435 грн., ПДВ - 656 887 грн. Разом з ПДВ - 3 941 322 грн.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3, 3.4 договору, не виконані виконавцем, погоджені сторонами обсяги послуг виключаються з калькуляції і замовником не оплачуються. Розрахунки за виконані послуги проводяться шляхом акцептування рахунку на підставі підписаних актів приймання виконаних робіт. Замовник перераховує на рахунок виконавця кошти протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт, але не раніше реєстрації податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов вказаного договору було надано АТ «Українська залізниця» послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів на загальну суму 3 223 056, 00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №0311.1 від 11.03.2019 на суму 250 470, 00 грн., №0329.5 від 29.03.2019 на суму 1 326 840, 00 грн., № 0329.6 від 29.03.2019 на суму 918 390, 00 грн., №0329.17 від 29.03.2019 на суму 103 080, 00 грн., №0329.22 від 29.03.2019 на суму 624 276, 00 грн., які підписані представниками ТОВ Машинобудівний Завод Квік та АТ «Українська залізниця» і засвідчені печатками підприємств.

Як вказує позивач, ним було складено та направлено до Головного управління ДПС у Запорізькій області для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №10 від 11.03.2019, № 27 від 20.03.2019, № 28 від 20.03.2019, № 38 від 29.03.2019, № 41 від 29.03.2019, №42 від 29.03.2019, № 43 від 29.03.2019, № 49 від 29.03.2019, № 50 від 29.03.2019, № 51 від 29.03.2019 по взаємовідносинах з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», проте вказані податкові накладні не були зареєстровані.

Тож, Товариство з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний Завод «Квік» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування Рішення Комісії ГУ ДПС у Запорізькій області №1295621/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 38 від 29.03.2019, №1291484/38284929 від 26.09.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної №42 від 29.03.2019, №1291521/38284929 від 26.09.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 50 від 29.03.2019, №1295618/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 43 від 29.03.2019, №1295614/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної №11 від 11.03.2019; зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 38 від 29.03.2019, № 42 від 29.03.2019, № 50 від 29.03.2019, № 43 від 29.03.2019, № 10 від 11.03.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі № 280/5420/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний Завод «Квік» задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: №1295621/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 38 від 29.03.2019; №1291484/38284929 від 26.09.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної №42 від 29.03.2019; №1291521/38284929 від 26.09.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 50 від 29.03.2019; №1295618/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної № 43 від 29.03.2019; №1295614/38284929 від 01.10.2019 про відмову в реєстрації податкової накладної №10 від 11.03.2019.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, датою їх подання на реєстрацію, податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний Завод «Квік» № 38 від 29.03.2019, № 42 від 29.03.2019, № 50 від 29.03.2019, № 43 від 29.03.2019, № 10 від 11.03.2019.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальність «Машинобудівний завод «Квік» зверталося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області та Державної податкової служби України з наступним позовними вимогами: визнати протиправними та скасувати рішення комісії відповідача 1 від 18.10.2019 №1309967/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №51; від 18.10.2019 №1309970/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №49; від 18.10.2019 №1309969/38284929 про відмову у реєстрації податкової накладної від 20.03.2019 №28; від 18.10.2019 №1309968/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 20.03.2019 №27; від 18.10.2019 №1309971/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №41; зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні позивача, а саме: №51 від 29.03.2019, №49 від 29.03.2019, №28 від 20.03.2019, №27 від 20.03.2019, №41 від 29.03.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 280/5475/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2021 та постановою Верховного Суду від 23.10.2021, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Машинобудівний завод «Квік» задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації: від 18.10.2019 №1309967/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №51; від 18.10.2019 №1309970/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №49; від 18.10.2019 №1309969/38284929 про відмову у реєстрації податкової накладної від 20.03.2019 №28; від 18.10.2019 №1309968/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 20.03.2019 №27; від 18.10.2019 №1309971/38284929 про відмову в реєстрації податкової накладної від 29.03.2019 №41. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «Квік», а саме: №51 від 29.03.2019, №49 від 29.03.2019, №28 від 20.03.2019, №27 від 20.03.2019, №41 від 29.03.2019.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі № 280/5420/19 та рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі № 280/5475/19, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що внаслідок того, що податкові накладні не були своєчасно зареєстровані відповідачами, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» не розрахувалося з позивачем за надані послуги згідно договору на виконання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018, у зв`язку з чим позивачем понесено збитки у розмірі 1 929 176, 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно приписів статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 Цивільного кодексу України).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків/шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вказує позивач, внаслідок того, що податкові накладні не були своєчасно зареєстровані відповідачами, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» не розрахувалося з позивачем за надані послуги згідно договору на виконання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018, у зв`язку з чим позивачем понесено збитки у розмірі 1 929 176, 00 грн.

Розмір збитків позивач обгрунтовує тим, що оскільки АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» не розрахувалося з позивачем за надані послуги, позивач звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання недійсним п. 3.4 договору №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної; стягнення 3 567 322, 05 грн., з яких: 3 223 056 грн. - основна заборгованість, 275 551,47 грн. - пеня, 1 479,42 грн. - інфляційні втрати, 67 235,16 грн. - 3 % річних.

Проте, рішенням Господарського суду Донецької області від 17.11.2020 у справі № 905/204/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «КВІК» у задоволенні позову.

Зокрема, судом у справі № 905/204/20 зазначено, що позивачем не доведено недотримання сторонами під час укладення правочину вимог ст. 203 ЦК України чи наявність інших порушень норм законодавства, що може бути підставою визнання умови п. 3.4 договору №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018 в частині обов`язку сплати виконаних робіт не раніше реєстрації податкової накладної недійсною.

Також, судом у справі № 905/204/20 вказано, що сторонами договору обумовлено настання строку оплати за виконані позивачем роботи після реєстрації ним податкової накладної, чого ним здійснено не було, та матеріали справи не містять доказів протилежного, не можна вважати, що строк виконання відповідачем свого зобов`язання щодо оплати виконаних/наданих позивачем робіт/послуг таким, що настав. З огляду на те, що строк оплати виконаних/наданих позивачем робіт/послуг станом на дату ухвалення рішення у справі № 905/204/20 не настав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 3 223 056 грн., як і позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 275 551,47 грн., інфляційних втрат - 1 479,42 грн., 3% річних - 67 235,16 грн., що є похідними від позовних вимог про стягнення боргу, також задоволенню не підлягають.

Тож, позивач вважає, що оскільки рішенням Господарського суду Донецької області від 17.11.2020 у справі № 905/204/20 встановлено, що прострочення оплати послуг виникло не з вини АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі № 280/5420/19 та від 28.04.2020 у справі № 280/5475/19 встановлено, що дії відповідачів щодо відмови у реєстрації податкової накладної є непровомірними, то понесені позивачем збитки у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, сума яких загалом складає 1 929 176, 80 грн підлягають сплаті відповідачем-1 та відповідачем-2.

Суд зазначає, що нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат здійснено позивачем окремо по кожному акту здачі-приймання робіт (надання послуг): №0311.1 від 11.03.2019 на суму 250 470, 00 грн., №0329.5 від 29.03.2019 на суму 1 326 840, 00 грн., № 0329.6 від 29.03.2019 на суму 918 390, 00 грн., №0329.17 від 29.03.2019 на суму 103 080, 00 грн., №0329.22 від 29.03.2019 на суму 624 276, 00 грн.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов`язання виникає між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, зобов`язаною та управненою сторонами зобов`язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 Цивільного кодексу України та уклали договір про надання послуг, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись, що свідчить як про реалізацію сторонами свободи договору, так і недопущення порушення умов цього договору.

Таким чином, реалізуючи свою свободу договору №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018 його сторони вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, у пункті 3.4. договору погодили, що розрахунок за надані послуги проводиться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт, але не раніше реєстрації податкової накладної.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №914/883/19.

З огляду на положення частини 1 статті 1, статті 626 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що між позивачем та АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» виникли майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вказане, керуючись свободою договору та майновою самостійністю вибору контрагента позивач, підписавши укладений договір, погодився з його умовами, в тому числі щодо строків оплати.

Проте, суд зазначає, що ані Головне управління ДПС у Запорізькій області, ані Державна податкова служба України не є учасниками господарських відносин за договором №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018 та не мають жодних господарських зобов`язань перед позивачем, як підставу для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості по актам здачі-приймання робіт (надання послуг): №0311.1 від 11.03.2019 на суму 250 470, 00 грн., №0329.5 від 29.03.2019 на суму 1 326 840, 00 грн., № 0329.6 від 29.03.2019 на суму 918 390, 00 грн., №0329.17 від 29.03.2019 на суму 103 080, 00 грн., №0329.22 від 29.03.2019 на суму 624 276, 00 грн. складених за договором №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018.

При цьому, суд зазначає, що статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного Банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Тобто, неустойка (пеня та штраф) є договірною санкцію, розмір якої визначається за домовленістю сторін, якщо інше не визначено законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем здійсненно нарахування пені на підставі п. 7.2. договору №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018, проте як зазначено судом вище Головне управління ДПС у Запорізькій області та Державна податкова служба України не є сторонами вказаного договору та не мають жодних господарських зобов`язань перед позивачем за вказаним договором, як підставу для нарахування пені.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України і статтею 174 Господарського кодексу України.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №908/1993/19, від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16.

Суд зазначає, що відмова відповідачів у реєстрації податкових накладнх позивача №10 від 11.03.2019, № 27 від 20.03.2019, № 28 від 20.03.2019, № 38 від 29.03.2019, № 41 від 29.03.2019, №42 від 29.03.2019, № 43 від 29.03.2019, № 49 від 29.03.2019, № 50 від 29.03.2019, № 51 від 29.03.2019 по взаємовідноссинах з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» не є порушенням грошового зобов`язання, як підставу для нарахування до стягнення з відповідачів 3 % річних за інфляційних втрат на суму боргу за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) складених за договором №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018, укладеним між позивачем та АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

Тобто, приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тож, стягненню підлягають реальні збитки, яких особа зазначала або мусить зазнати для відновлення свого порушення право.

Проте у даному випадку позивачем заявлено до стягнення з відповідачів збитки у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, сума яких загалом складає 1 929 176, 80 грн, нарахування яких здійснено позивачем окремо по кожному акту здачі-приймання робіт (надання послуг) складених на виконання договору №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018, тобто такі витрати не понесені позивачем, а були лише заявлені до стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», проте судом у справі № 905/204/20 відмовлено у задоволенні позову, оскільки строк оплати наданих за договором №Дон/Т-18744/НЮ-В від 17.10.2018 послуг не настав.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, станом на дату винесення рішення у даній справі податкові накладні позивача №10 від 11.03.2019, № 27 від 20.03.2019, № 28 від 20.03.2019, № 38 від 29.03.2019, № 41 від 29.03.2019, №42 від 29.03.2019, № 43 від 29.03.2019, № 49 від 29.03.2019, № 50 від 29.03.2019, № 51 від 29.03.2019 по взаємовідноссинах з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» зареєстровані відповідачами в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний Завод Квік не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 25.05.2022

Суддя С.О. Щербаков