ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2022 р. Справа№ 910/12946/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Овчинніковій Я.Д.,

за участю представників:

від позивача: Скляр В.І. (особисто), Панамаренко Д.М. (ордер серії АІ №1218417 від 14.02.2022),

від відповідача: Золотопуп С.В. (ордер серії ВІ №1060081 від 31.01.2022, Горнович Л.І., Голова Правління,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12946/20 (суддя Головіна К. І., повний текст складено - 22.12.2021) за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу "Академічний-12" про визнання недійсними рішень.

ВСТАНОВИВ наступне.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Академічний-12" (далі - ЖБК "Академічний-12", відповідач) про визнання недійсними рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформлених протоколом № 2 від 11.02.2019.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що склад уповноважених зборів не відповідав указаній (новій) редакції Статуту кооперативу; на зборах в уповноважених представників ЖБК були відсутні повноваження щодо прийняття рішення про затвердження кошторису (такі повноваження віднесені до повноважень загальних зборів членів кооперативу); був відсутній кворум. Також позивач зазначив, що прийнятими зборами рішеннями порушено його права, як члена кооперативу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, визнано недійсним рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12, оформлене протоколом № 2 від 11.02.2019.

Постановою Верховного Суду від 15.06.2021 вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Приймаючи наведену постанову суд касаційної інстанції виходив із того, що не можна визнавати наявними повноваження приймати участь у зборах уповноважених членів кооперативу певних осіб, обраних відповідно до визначеної кількості на підставі старої редакції статуту, а кворум для прийняття рішення цими ж уповноваженими вираховувати на підставі приписів статуту у новій редакції.

Також, Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій не досліджено, які саме законні права та легітимні інтереси позивача порушують оспорювані рішення, оскільки їх прийнято по семи питаннях, та не зазначено, яким чином ці рішення безпосередньо порушують права позивача як члена кооперативу, зокрема в частині встановлення розміру внеску в визначеній у цьому рішенні сумі.

При цьому суди мають врахувати, що: (1) за результатом вирішення конфлікту шляхом визнання недійсним спірного рішення, не мають бути спричинені безпосередні негативні наслідки для інших членів ЖБК "Академічний-12", (2) з затвердженням кошторисів та розміру внесків та з іншими прийнятими рішеннями фактично не погоджується лише позивач. Крім того судами не дано оцінки, що на момент прийняття оскаржених судових рішень, вони в певній частині вже вичерпали свою дію.

Судам слід дати оцінку, чи доведено матеріалами справи те, що по відношенню до позивача внаслідок прийняття оспорених рішень уповноваженими членами ЖБК "Академічний-12" настали будь-які обмеження, а іншим членам кооперативу надані несправедливі переваги за рахунок позивача.

Суд зазначив, що у разі незгоди з рішенням уповноважених членів ЖБК "Академічний-12" щодо його діяльності, позивач як член кооперативу також не позбавлений права скликати загальні збори (позачергові) з метою вирішення на майбутнє по-іншому питань, які розглядались на зборах уповноважених (пункти 10.6, 10.8 статуту), оскільки саме загальні збори мають право в будь-який час прийняти будь-яке рішення, пов`язане зі статутною діяльністю кооперативу. В іншому випадку, в разі задоволення позову виключно з підстав порушення порядку прийняття рішення уповноваженими членів кооперативу, нівелюються юридичні підстави для здійснення кооперативом господарської діяльності виходячи із затвердженого кошторису і ставок внесків членів кооперативу, за період, який вже минув, що створює юридичну невизначеність для ЖБК "Академічний-12" і для всіх членів кооперативу.

Отже, з`ясування судами обох інстанцій питання можливості ефективного поновлення прав позивача саме у заявлений у цій справі спосіб є важливим для правильного вирішення спору у справі №910/12946/20, а висновки судів, зроблені у справі без дослідження таких обставин, є передчасними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12946/20 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що збори уповноважених від 11.02.2019 були правомочними, оскільки відбулись за наявності кворуму.

Також, суд зазначив, що позивач не довів належними та допустимим доказами у справі того факту, що рішеннями зборів уповноважених членів кооперативу від 11.02.2019, було порушено його права, а іншим членам кооперативу надані несправедливі переваги за рахунок позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким визнати недійсним рішення зборів уповноважених членів Житлово-будівельного кооперативу "Академічний-12".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на: відсутність кворуму; прийняття зборами уповноважених рішення про затвердження кошторису, яке належить виключної компетенції загальних зборів; порушення оспорюваними рішеннями його прав, як члена кооперативу.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Позивач - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , де створено ЖБК "Академічний-12", також позивач є членом вказаного кооперативу.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.02.2019 були проведені збори уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", які оформлені протоколом № 2.

На порядок денний цих зборів були винесені такі питання: 1) обрання голови та секретаря зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12"; 2) прийом нових членів кооперативу; 3) затвердження вступного внеску для нових членів ЖБК "Академічний-12" на 2019 рік; 4) розгляд та затвердження кошторису кооперативу на 2019 рік; 5) затвердження розміру внеску на управління багатоквартирним будинком на 2019 рік; 6) господарчі питання; 7) про надання повноважень голові та секретарю зборів уповноважених ЖБК "Академічний-12".

У преамбулі протоколу уповноважених членів ЖБК "Академічний-12" № 2 від 11.02.2019 вказано, що на цих зборах були присутні 13 уповноважених членів ЖБК "Академічний-12" (додаток № 1), що становить 65 % від загальної кількості уповноважених членів. Збори уповноважені приймати рішення з питань, які внесені на порядок денний.

Зі змісту протоколу зборів уповноважених членів № 2 від 11.02.2019 р. вбачається, що по першому питанню голосували: "за" - 12, "проти" - 1; по другому питанню: "за" - 13, "проти" - 0; по третьому питанню: "за" - 2, "проти" - 11; по четвертому питанню, зокрема, про затвердження кошторису ЖБК "Академічний-12" на 2019 рік голосували: за" - 12, "проти" - 1; по п`ятому питанню щодо затвердження розміру внеску на управління багатоквартирним будинком на 2019 рік у розмірі 8,20 грн. (для мешканців квартир першого поверху) та 8,54 грн. (для мешканців інших поверхів) голосували: "за" - 12, "проти" - 1; по шостому та сьомому питанням голосували: одноголосно.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформленого протоколом №2 від 11.02.2019, зазначив, що спірне рішення прийняте: (1) складом уповноважених, який не відповідає новій редакції статуту кооперативу; (2) з порушенням нової редакції статуту та чинного законодавства України, оскільки на них відбувся розгляд та затвердження кошторису та затвердження розміру внеску на управління багатоквартирним будинком, що статутом ЖБК "Академічний-12" та діючим законодавством віднесено до компетенції загальних зборів членів кооперативу; (3) за відсутності кворуму; (4) з грубим порушенням права позивача на участь у загальних зборах та прийняття рішення стосовно кооперативу та права бути обраним в органи управління; (5) з порушенням прав позивача на одержання інформації про діяльність кооперативу

За результатом нового розгляду місцевим господарським судом прийнято рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 36 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Частиною 1 статті 94 ГК України передбачено, що кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України "Про кооперацію".

Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання; цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").

За змістом статті 4 вказаного Закону України кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Статтею 12 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що до основних прав члена кооперативу відносяться, зокрема, право на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом.

Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 17.12.2019 у справі №904/4887/18 вказала, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під час розгляду корпоративних спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичної особи, господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення акціонера (учасника) можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) рішенням загальних зборів.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №756/12113/16-ц судом висловлено правову позицію про те, що підставою для пред`явлення позову про визнання зборів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час їх проведення, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси, зокрема, суб`єкта господарювання (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з системного аналізу ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформлене протоколом №2 від 11.02.2019, порушує права ОСОБА_1 , передбачені ст. 12 Закону України "Про кооперацію", зокрема, на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Разом з тим, позивач посилаючись на наведені положення ст. 12 Закону України "Про кооперацію" не довів яким саме чином прийняті рішення, зокрема, про прийом нових членів кооперативу та про затвердження вступного внеску для нових членів ЖБК "Академічний-12" на 2019 рік порушують його права.

Так само позивач не вказав, чи призвело затвердження кошторису на 2019 рік та розміру внеску на управління багатоквартирним будинком на 2019 рік до будь - яких його обмежень.

Загалом, позивачем не наведено доводів стосовно того, що прийняті зборами уповноважених спірні рішення надали іншим членам кооперативу несправедливі переваги за рахунок ОСОБА_1 .

Також, позивачем не наведено обґрунтувань стосовно того чи могла участь ще двох уповноважених (14- ти замість 12-ти фактично присутніх на зборах) вплинути на результати голосування таким чином, щоб були ухвалені інші рішення з питань порядку денного, які б влаштовували позивача. Очевидно, що навіть якби ще два члени уповноважених голосували інакше, то це не вплинуло б на ухвалені результати рішень.

Отже, наведені доводи позивача щодо порушень при проведенні зборів не можуть самі по собі свідчити про порушення прав позивача.

Наведене зазначено суто в контексті питання щодо порушення прав позивача. Позиція суду стосовно кворуму на зборах буде наведена нижче.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатом вирішення даного спору шляхом визнання недійсним оспорюваного рішення зборів уповноважених не мають бути спричинені безпосередні негативні наслідки для інших членів Кооперативу, адже фактично із таким рішенням не погоджується лише позивач, яким не доведено, що внаслідок прийняття цих рішень, по відношенню до нього настали будь-які обмеження, а іншим членам кооперативу надані несправедливі переваги за рахунок позивача.

Стосовно доводів скаржника про непогодження певних членів Кооперативу із оскаржуваним наразі рішенням зборів уповноважених, слід зазначити, що з огляду на відсутність доказів оскарження вказаного рішення зборів іншими членами ЖБК в судовому порядку, тоді як несплата внесків у встановлених спірними зборами розмірах не може прирівнюватися до вказаного непогодження із прийнятими рішеннями на зборах уповноважених, такі обставини залишаються недоведеними позивачем.

Колегією суддів враховується, що задоволення позовних вимог судом не повинно порушувати прав інших осіб.

Задоволення позовних вимог у даній справі (враховуючи те, що рішення в частині затвердження вступного внеску для нових членів ЖБК "Академічний-12" на 2019 рік; затвердження кошторису кооперативу на 2019 рік та розміру внеску на управління багатоквартирним будинком на 2019 рік, вичерпали свою дію, як на момент подання позову, так і на момент прийняття судом рішення) фактично створить юридичну невизначеність для всіх членів ЖБК.

Окрім наведеного, слід зазначити, що у разі незгоди з рішенням уповноважених членів ЖБК "Академічний-12" щодо його діяльності, позивач як член кооперативу також не позбавлений права скликати загальні збори (позачергові) з метою вирішення на майбутнє по-іншому питань, які розглядались на зборах уповноважених (пункти 10.6, 10.8 статуту), оскільки саме загальні збори мають право в будь-який час прийняти будь-яке рішення, пов`язане зі статутною діяльністю кооперативу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він та деякі інші члени Кооперативу бажають скликати загальні збори, проте на сьогоднішній день позбавлені такої можливості, оскільки їх пропозиції ігноруються з боку Правління ЖБК.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до апеляційної скарги заяву від 21.11.2021 членів Кооперативу з вимогою про проведення позачергових загальних зборів, з доданням при цьому переліку членів кооперативу, які вимагають їх проведення.

Стосовно вказаної заяви, то вона є новим доказом та не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Позивачем не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього не надав.

З огляду на вищевикладене, надана позивачем заява від 21.11.2021 не може бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Стосовно доводів про неможливість скликання членами кооперативу загальних зборів, слід зазначити, що встановлення наведених обставин не входить в предмет доказування у даній справі про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформленого протоколом №2 від 11.02.2019.

Також, така неможливість скликання зборів за ініціативою позивача або інших членів ЖБК (про що вказує скаржник) жодним чином не може підтвердити обставин ефективності обраного позивачем способу захисту шляхом визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформленого протоколом №2 від 11.02.2019.

Окремо щодо ефективності обраного позивачем способу захисту колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

У даному випадку, позивачем не доведено, яким чином визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів ЖБК "Академічний-12", оформленого протоколом №2 від 11.02.2019, що частково вичерпало свою дію, поновить його порушені права та які саме.

Оскарження вказаних рішень уповноважених апелянт вважає єдиним ефективним способом, який "може сприяти подальшому відновленню законності під час прийняття рішень". Проте, колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись з позовом, повинен захищати вже порушене право, а не використовувати інструмент оскарження рішень зборів в превентивних цілях, з метою забезпечення в майбутньому прийняття зборами законних рішень.

Недоведеність позивачем порушення його прав, а також неефективність обраного способу захисту є окремими підставами для відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі.

Щодо доводів позивача про наявність порушень при прийнятті оскаржуваного рішення на зборах уповноважених, слід зазначити наступне.

Діяльність ЖБК "Академічний-12" регулювалась наступними редакціями Статуту:

- до 18.10.2018 - перереєстрований Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 512 від 07.07.2005 (далі - первісний Статут);

- з 19.10.2018 - затверджений протоколом загальних зборів кооперативу ЖБК "Академічний-12" № 1 від 09.10.2018 (далі - нова редакція Статуту).

Пунктом 1.5 нової редакції Статуту визначено, що ЖБК "Академічний-12" керується, зокрема, цим Статутом, рішенням загальних зборів членів кооперативу, Конституцією України, Законом України "Про кооперацію", Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1.10 нової редакції Статуту від 09.10.2018 р. відповідно до завдань та характеристики діяльності ЖБК "Академічний-12" є обслуговуючим кооперативом, а за напрямом діяльності є житлово-будівельним.

Відповідно до п. 49 первісного Статуту від 07.07.2005 органами управління ЖБК є загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) та правління кооперативу. Загальні збори, зокрема, приймають громадян до членів кооперативу та виключають з кооперативу.

Пунктом 50 первісного Статуту від 07.07.2005 передбачено можливість замість загальних зборів членів кооперативу скликання зборів уповноважених. Уповноважені обираються загальними зборами членів кооперативу по одному від 5 (п`яти) членів кооперативу строком на два роки.

Також, відповідно до п. 10.1 нової редакції Статуту від 09.10.2018 органами управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, збори уповноважених і правління кооперативу.

Відповідно до п. 10.7, 10.17 нової редакції Статуту від 09.10.2018 чергові загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) скликаються правлінням або головою правління у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. У разі відсутності кворуму для проведення загальних зборів (зборів уповноважених) правління кооперативу або голова правління кооперативу визначає нову дату і час проведення загальних зборів (зборів уповноважених), але не пізніше 14 днів після дати, на яку були призначені збори, що не відбулось.

Згідно з п. 10.19 нової редакції Статуту від 09.10.2018 при наявності у кооперативі 75 і більше членів кооперативу замість загальних зборів можуть скликатись збори уповноважених. Уповноважені обираються та звільняються на загальних зборах кооперативу строком на 3 роки по принципу: один уповноважений від 7 (семи) власників (членів) та мають право представляти інтереси членів ЖБК на зборах уповноважених без довіреностей. Перелік уповноважених членів кооперативу, порядок діяльності зборів уповноважених затверджується загальними зборами членів кооперативу.

Судом встановлено, що відповідно до рішення засідання правління ЖБК "Академічний-12" від 11.01.2019 (протокол засідання правління № 1 від 11.01.2019) розпорядженням голови правління ЖБК "Академічний-12" від 11.01.2019 загальні збори членів кооперативу були скликані на 26.01.2019. Однак, 26.01.2019 загальні збори членів ЖБК "Академічний-12" не відбулись за відсутності кворуму.

28.01.2019, відповідно до рішення засідання правління ЖБК "Академічний-12" (протокол засідання правління № 2 від 28 січня 2019), розпорядженням голови правління ЖБК "Академічний-12" від 28.01.2019 загальні збори членів кооперативу були скликані на 09.02.2019 (на які прибув позивач), однак, 28.01.2019 загальні збори членів ЖБК "Академічний-12" також не відбулись за відсутності кворуму.

У подальшому, оскільки двічі (26.01.2019 та 09.02.2019), внаслідок відсутності кворуму, загальні збори членів кооперативу не відбулися, розпорядженням голови правління ЖБК "Академічний-12" від 09.02.2019 були скликані збори уповноважених членів кооперативу на 11.02.2019, на яких були прийняті спірні рішення.

Пунктом 10.13 Статуту (нова редакція) та пунктом 51 Статуту (стара редакція) встановлено, що збори уповноважених визнаються правомочними, якщо на них присутні не менше 2/3 (двох третин) загальної кількості уповноважених.

Протоколом № 1 від 05.12.2017 загальних зборів членів ЖБК "Академічний-12" було ухвалено рішення про обрання уповноважених членів ЖБК "Академічний-12" у кількості 21 особи у складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

У 2018 та 2019 роках загальними зборами ЖБК "Академічний-12" не приймались рішення про обрання нових уповноважених членів.

Проте, позивач стверджує, що у подальшому - станом на 01.01.2019 склад уповноважених членів ЖБК змінювався, на підтвердження чого надав список таких осіб, підписаний головою правління ЖБК "Академічний-12" ОСОБА_23 , який містить наступний перелік: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , що потягло невідповідність складу та кількості уповноважених членів положенням Статуту у новій редакції та неможливість визначення наявності кворуму на спірних зборах.

Проте, на час спірних правовідносин (проведення зборів) у 4 уповноважених членів кооперативу (затверджених протоколом № 1 від 05.12.2017) повноваження були припинені на підставі їх заяв - ОСОБА_17 від 05.12.2018, ОСОБА_6 від 01.12.2018, ОСОБА_12 від 26.11.2018, ОСОБА_14 від 25.01.2019. Також повноваження 1 члена - Максимішина В.В. припинено у зв`язку із втратою права власності на квартиру (укладено договір купівлі-продажу квартири), що узгоджується із положеннями п. 6.6 нової редакції Статуту від 09.10.2018.

Проте, припинення повноважень вказаних членів не впливає загальну кількість уповноважених членів (21), про що зазначив Верховний Суд, направляючи дану справу на новий розгляд.

Так, у п. 5.9 постанови у цій справі суд касаційної інстанції зазначив, що колегія суддів вважає, що припинення повноважень певних уповноважених членів кооперативу або припинення членства у кооперативі не змінює кількості уповноважених, яка відповідає її визначенню у кількості 21 особи на підставі пункту 50 статуту ЖБК "Академічний-12" у старій редакції.

Такий висновок Верховний Суд зробив, враховуючи, що судами встановлено, що у відповідності до пункту 10.19 статуту загальними зборами членів кооперативу не приймалось рішень про обрання уповноважених членів кооперативу відповідно до нової редакції статуту, яким встановлено інший порядок вирахування загальної кількості уповноважених, тому їх кількість для мети вирахування кворуму залишається - 21 (п. 5.9).

Також, Верховний Суд зазначив, що колегія суддів не погоджується з висновком судів щодо того, що у спірних правовідносинах, станом на 11.02.2019, кворум зборів уповноважених мав вираховуватись відповідно до пункту 10.19 нової редакції статуту, способом простого поділу кількості членів кооперативу на момент прийняття рішення на сім, виходячи із того, що у новій редакції статуту, на відміну від старої редакції статуту, передбачено обрання по одному уповноваженому від семи членів кооперативу на три роки, тоді як у попередній реакції статуту було передбачено обрання по одному уповноваженому від п`яти членів кооперативу на два роки (п. 5.8).

Такого висновку колегія судів дійшла виходячи із того, що не можна визнавати наявними повноваження приймати участь у зборах уповноважених членів кооперативу певних осіб, обраних відповідно до визначеної кількості на підставі старої редакції статуту, а кворум для прийняття рішення цими ж уповноваженими вираховувати на підставі приписів статуту у новій редакції (п. 5.11).

Приймаючи до уваги зазначену вказівку Верховного Суду, при новому розгляді справи суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що при визначенні загальної кількості уповноважених кооперативу в цілому та визначенні кворуму присутніх на зборах 11.02.2019 необхідно керуватись положеннями статуту ЖБК "Академічний-12" у старій редакції.

Так, станом на 05.12.2017 (тобто на час затвердження первісного переліку уповноважених членів ЖБК "Академічний-12") у будинку по АДРЕСА_2 , нараховувалось 111 квартир, з числа власників яких членами кооперативу були 95 осіб. Відтак, згідно з п. 50 первісного Статуту від 07.07.2005, кількість уповноважених членів кооперативу мала становити 19 осіб (95 членів кооперативу/5), а не 21. Згідно пояснень відповідача кількість уповноважених була обрана більше (запасні) для того, щоб можна було набрати кворум у разі неявки уповноважених членів на збори, тому протоколом № 1 від 05.12.2017 їх було затверджено у кількості 21.

У будь - якому разі відповідно до положень Статуту кількість уповноважених, що мають право приймати участь у певних зборах складає 19 осіб.

За таких обставин, враховуючи наведену позицію Верховного Суду та зважаючи на те, що загальними зборами членів кооперативу будь-яких рішень про обрання нових уповноважених членів кооперативу (в тому числі відповідно до пункту 10.19 нової редакції Статуту) не приймалось, то кількість уповноважених членів, необхідних для кворуму, має вираховуватись з 19 осіб, що були обрані загальними зборами членів ЖБК "Академічний-12" від 05.12.2017 за положеннями Статуту у старій редакції.

При цьому, припинення повноважень деяких уповноважених членів кооперативу або припинення членства у кооперативі (як вже було встановлено 5 осіб) не змінює загальної кількості уповноважених членів кооперативу, що становить 19 осіб.

Відповідно до п. 51 Статуту у старій редакції загальні збори членів кооперативу (збори уповноважених) визнаються правочинними, якщо на них присутні не менше 2/3 загальної кількості члені кооперативу (уповноважених).

За таких обставин кворум на спірних зборах мав бути за участі не менше 12 осіб (19/3х2) з тих, які були обрані уповноваженими членами кооперативу станом на 05.12.2017, і повноваження яких не припинились у зв`язку із прийняттям нової редакції статуту станом на момент прийняття спірного рішення.

Як вбачається із протоколу № 2 від 11.02.2019, яким були оформлені результати вказаних зборів, у них взяли участь 13 уповноважених членів ЖБК, що становить 65 % від загальної кількості уповноважених членів, про що зазначено у самому протоколі. При цьому протокол № 2 від 11.02.2019 не містить прізвищ, імен та по-батькові осіб, що були присутніми на загальних зборах уповноважених. У ньому лише зазначено, що запрошеними (без права голосу) на зборах були: голова правління - ОСОБА_23 , бухгалтер - ОСОБА_25 , член правління - ОСОБА_26 .

Разом з тим, зі змісту додатку 1 до цього протоколу вбачається, що на зборах були присутні 14 осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 .

Щодо ОСОБА_24 (який значиться у списку присутніх на зборах) та ОСОБА_27 (здійснювала доповідь на зборах), судом встановлено, що вони станом на дату спірних правовідносин (11.02.2019) не були уповноваженими членами ЖБК "Академічний-12". Зокрема, стосовно ОСОБА_26 про це зазначено у спірному протоколі від 11.02.2019 - без права голосу, а щодо ОСОБА_27 , довіреність на представництво якою повноважень члена ОСОБА_14 , міститься в матеріалах справи, то судом встановлено, що вказана довіреність припинила свою дію у зв`язку з припиненням відповідних повноважень ОСОБА_14 (заява від 25.01.2019).

Отже, на зборах від 11.02.2019 з числа уповноважених членів були присутні 12 осіб, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . При цьому строк їх повноважень станом на день проведення зборів уповноважених кооперативу, обраних на два роки загальними зборами членів кооперативу від 05.12.2017 не сплив та набрання чинності новою редакцією Статуту від 09.10.2018 не припинило їх повноважень.

Отже, оскільки положеннями статуту відповідача збори уповноважених членів кооперативу ЖБК є правомочними, якщо на них будуть присутні не менше 12 осіб (19/3х2), та на зборах, що відбулись 11.02.2019, були присутні 12 уповноважених членів кооперативу, збори уповноважених членів від 11.02.2019 були правомочними, оскільки відбулись за наявності кворуму, передбаченого Статутом, та ці збори були уповноваженими на прийняття рішень, винесених на порядок денний зборів.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність кворуму на зборах уповноважених, що відбулись 11.02.2019, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Стосовно доводів скаржника про те, що питання про затвердження кошторису на 2019 рік (4 питання) віднесено до виключних повноважень загальних зборів членів кооперативу, а тому збори уповноважених членів не мали права його вирішувати, слід зазначити наступне.

Так, стаття 10 нової редакції Статуту від 09.10.2018 визначає компетенцію загальних зборів ЖБК, у тому числі затвердження кошторису кооперативу та річного звіту правління про фінансово-господарську діяльність кооперативу за минулий рік та фінансово-господарський план на поточний рік (пункт 10.5.13).

Пунктом 10.20.2 нової редакції Статуту від 09.10.2018 передбачено, що збори уповноважених вирішують ті ж самі питання, що і загальні збори членів кооперативу, крім вказаних в пункти 10.5.1, 10.5.2, 10.5.11, 10.5.12, 10.5.13, 10.5.17, 10.5.19 статті 10 та пункт 15.1 статті 15 статуту кооперативу.

Суд першої інстанції встановив, що пункт 10.5.13 нової редакції Статуту від 09.10.2018, який стосується виключної компетенції загальних зборів, передбачає обмеження компетенції зборів уповноважених членів кооперативу лише в частині затвердження кошторису кооперативу за минулий рік, тоді як зборами уповноважених членів від 11.02.2019 був затверджений кошторис кооперативу на поточний рік (2019 рік).

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на невірне тлумачення місцевим господарським судом положень п. 10.5.13 нової редакції Статуту та зазначає, що у ньому йде мова про окремі три документи: кошторис; річний звіт правління про фінансово-господарську діяльність кооперативу за минулий рік; фінансово-господарський план на поточний рік. В свою чергу, затвердження кошторису за минулий рік Статутом не передбачено.

Колегія суддів при здійсненні оцінки вказаних доводів скаржника враховує пункт 9.2 нової редакції Статуту, яким передбачено, що кошторис і розміри внесків членів Кооперативу на наступний фінансовий рік затверджуються Загальними зборами (Зборами уповноважених) членів Кооперативу.

Таким чином, позиція позивача про те, що у п. 10.5.13 нової редакції Статуту йдеться мова про затвердження кошторису, а словосполучення "за минулий рік" застосовується до іншого документу, а саме річного звіту правління про фінансово-господарську діяльність кооперативу, не враховує вказаний вище пункт 9.2 нової редакції Статуту, яким прямо передбачена можливість затвердження кошторису Зборами уповноважених.

Апелянт, наводячи вказані доводи, залишив наведене положення п. 9.2 нової редакції Статуту поза увагою.

Колегія суддів проаналізувавши у сукупності вказані пункти Статуту дійшла висновку, що кошторис за поточний 2019 (наступний фінансовий) рік було затверджено зборами уповноважених відповідно до положень статуту (п. 9.2), отже відсутні підстави вважати незаконним це рішення зборів.

Оскільки, у даному випадку на спірних зборах не вирішувалося питання затвердження кошторису за минулий рік, яке належить до виключної компетенції Загальних зборів, порушення у прийнятті рішення по питанню 4 Зборами уповноважених колегія суддів не вбачає.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №910/12946/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 27.05.2022 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко