ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022м. ДніпроСправа № 904/9631/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монопак" (49124, м. Дніпро, вул. Лісопаркова, 14-В, ідентифікаційний код 32723880) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 2-А, ідентифікаційний код 36441431) про стягнення основного боргу 335 238,79 грн., інфляційних втрат 9 882,71 грн., 3% річних 2 713,02 грн., пені 15 387,92 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Монопак" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №15-12/21 від 15.12.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" заборгованості на загальну суму 363 222,44 грн., з яких:

- 335 238,79 грн. заборгованість за поставлену продукцію;

- 9 882,71 грн. інфляційні втрати за загальний період з вересня по листопад 2021 року;

- 2 713,02 грн. 3% річних за загальний період з 04.09.2021 по 14.12.2021;

- 15 387,92 грн. пеня за загальний період з 04.09.2021 по 14.12.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №1202/15 від 12.02.2015 в частині своєчасної та повної оплати за отриману продукцію.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали суду про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме надати до суду докази відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на юридичну адресу відповідача.

До суду 11.01.2022 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/9631/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 11.02.2022 відповідачем подано відзив в якому зазначає, що частково визнає основну заборгованість перед позивачем у розмірі 285 238,79 грн. станом на 10.01.2022, в решті розміру основного боргу та пені відповідач просить суд відмовити. Відповідач зазначає, що заборгованість у сумі 50 000,00 грн. сплачена за платіжними дорученнями №32 від 06.01.2022 на суму 30 000,00 грн. та №42 від 10.01.2022 на суму 20 000,00 грн. Щодо нарахування пені відповідач зазначає, що відповідно до пункту 8.2 договору у випадку прострочення розрахунку. замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості зберігання партії продукції за кожний день прострочення оплати, до повного виконання зобов`язань. Відповідач зазначає, що сторони на теперішній час ще не узгодили вартість зберігання партії продукції і, відповідно, не можливо визначити розмір пені за відсутності такої вартості. Таким чином, відповідач стверджує, що наведений позивачем розрахунок пені є необґрунтованим у повному обсязі та таким, що не відповідає домовленостям сторін по справі.

До суду 12.05.2022 позивачем подана відповідь на відзив в якій зазначає, що у січні 2022 року боржником здійснено часткову оплату товару на суму 50 000,00 грн., позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня у розмірі 15 387,92 грн. за весь період прострочення, станом на дату подання позовної заяви. Таким чином, позивач просить суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

До суду 26.05.2022 відповідачем подані заперечення в яких зазначає, що сторони не узгодили та договір поставки №1202/15 від 12.02.2015 не містить положень щодо відповідальності Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" за несвоєчасну сплату продукції. У той же час, пункт 8.2 договору передбачає нарахування пені за порушення відповідачем іншого грошового зобов`язання - прострочення розрахунку за зберігання партії продукції. Таким чином, відповідач вважає, що наведений розрахунок і вимога з цього приводу є необґрунтованими у повному обсязі та такими, що не відповідає домовленостям сторін по справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Монопак" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (далі - замовник, відповідач) 12.02.2015 укладено договір поставки № 1202/15 (далі - договір) відповідно до п.2.1 якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити (передати у власність) замовника продукцію в обумовлені договором строки, а замовник зобов`язується прийняти продукцію і сплатити за неї обумовлену договором грошову суму.

Поставка продукції здійснюється партіями (партія продукції) на підставі узгоджених сторонами специфікацій (п.3.1 договору).

Датою поставки партії продукції вважається фактична дата отримання цієї партії продукції замовником згідно дати оформлення товарно-транспортної та/або товарної накладної (п.4.2 договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника або дата внесення готівкових коштів у касу постачальника (п.4.3 договору).

Відповідно до п.5.4 договору оплата партії продукції по договору здійснюється замовником у строк не пізніше 15 календарних днів з дати поставки партії продукції на підставі рахунку-фактури постачальника.

Обов`язок по оплаті вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів на рахунок постачальника (п.5.7 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 (п.11.1 договору з урахуванням додаткової угоди №3 від 28.12.2020).

На виконання умов між сторонами складені специфікації на загальну суму 556 238,79 грн.:

- №10 від 20.08.2021 на поставку: плівки ПЕТ металізована F-TST-018/0-PX-M 930 мм у кількості 3 383,2 кг; плівки з поліетилентерефталату F-TST-018/0-PX-M 930 мм у кількості 3 383,2 кг; на загальну суму з ПДВ 414 462,50 грн.;

- №11 від 26.08.2021 на поставку: плівки ПЕТ металізована F-TST-018.0-PX-M 930 мм у кількості 1 705,6 кг на загальну суму з РДВ 141 776,29 грн.

У Специфікаціях №10 та №11 сторони погодили наступні умови поставки: DAP вул. Данила Галицького, 2а, м. Дніпро. Умови оплати партії продукції: оплата протягом 14 днів з моменту відвантаження.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 556 238,79 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи, а саме:

1) №473 від 20.08.2021 на суму 414 462,50 грн., ТТН №РН-000473 від 20.08.2021;

2) №479 від 26.08.2021 на суму 141 776,29 грн., ТТН №РН-000479 від 26.08.2021.

Вказані накладні підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач зобов`язання по оплаті виконав частково у сумі 221 000,00 грн., непогашеною, за твердженням позивача, залишилась сума 335 238,79 грн., що є причиною виникнення спору.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати за отриманий товар, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції та звернення позивача з позовом до суду.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Частиною 1статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленого товару. Відповідно до пункту 5.4 договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Після звернення позивача з позовом до суду відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №32 від 06.01.2022 на суму 30 000,00 грн. та №42 від 10.01.2022 на суму 20 000,00 грн.

Враховуючи те, що сума заборгованості в розмірі 500 000,00 грн. сплачена після звернення позивача до суду, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 50 000,00 грн. підлягає закриттю відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження в частині стягнення 50 000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 285 238,79 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в частині позовних вимог про стягнення 50 000,00 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.2 договору у випадку прострочення розрахунку, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості зберігання партії продукції за кожний день прострочення оплати, до повного виконання зобов`язань.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня у розмірі 15 387,92 грн. за загальний період з 04.09.2021 по 14.12.2021.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір пені, застосуванню підлягають санкції, передбачені договором.

Як вище встановлено судом, в договорі сторони встановили пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості зберігання партії продукції за кожний день прострочення оплати, проте за спірним договором продукція не передавалась на зберігання.

Таким чином, оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування її позивачем у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої вартості продукції є неправомірним, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 9 882,71 грн. інфляційних втрат за загальний період з вересня по листопад 2021 року та 2 713,02 грн. 3% річних за загальний період з 04.09.2021 по 14.12.2021. Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд встановив, що розрахунок 3% річних та інфляційних є правильним.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 2 713,02 грн. та інфляційних втрат в розмірі 9 882,71 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача 285 238,79 грн. заборгованості за поставлену продукцію, 9 882,71 грн. інфляційних втрат, 2 713,02 грн. 3% річних.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки сплата боргу в розмірі 50 000,00 грн. відбулася після пред`явлення позову до суду, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зокрема, порушення відповідачем своїх зобов`язань, суд вважає за необхідне судовий збір в цій частині покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 5 217,52 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, п.2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Монопак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" про стягнення основного боргу 335 238,79 грн., інфляційних втрат 9 882,71 грн., 3% річних 2 713,02 грн., пені 15 387,92 грн. задовольнити частково.

Закрити провадження у справі №904/9631/21 в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 2-А, ідентифікаційний код 36441431) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монопак" (49124, м. Дніпро, вул. Лісопаркова, 14-В, ідентифікаційний код 32723880) 285 238,79 грн. заборгованості за поставлену продукцію, 9 882,71 грн. інфляційних втрат, 2 713,02 грн. 3% річних та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 5 217,52 грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв