ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року м.Дніпро Справа № 904/3940/19(904/8697/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. у справі №904/3940/19(904/8697/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСАХІНВЕСТ-2002", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО", м. Київ

про стягнення заборгованості, збитків від інфляції та 3% річних за договором поставки №14736К від 01.07.2017

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. (повний текст складено - 11.02.2022р., суддя - Суховаров А.В., м. Дніпро) у справі №904/3940/19(904/8697/21) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСАХІНВЕСТ-2002" суми 233777,72 грн. основного боргу, 24671,09 грн. 3% річних, 57034,79 грн. інфляційних, 25500,00 грн. витрат на правничу допомогу, 4733,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт здійснення відповідачем часткової оплати товару, поставленого в межах Договору №14736К від 17.01.2019р., що свідчить про визнання покупцем заборгованості за договором, та в розумінні приписів ст. 264 ЦК України, є дією яка перериває перебіг позовної давності, з настанням якої перебіг позовної давності починається заново, та закінчується, відповідно 17.01.2022р., тому звернення позивача з даним позовом до суду 29.10.2021р., здійснено з дотриманням строків позовної давності, що виключає підстави для застосування позовної давності до спірних вимог. Враховуючи доведеність позивачем понесених витрат на послуги адвоката у розмірі 25000, 00 грн., приймаючи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на послуги адвоката, заявлені позивачем, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. у справі №904/3940/19(904/8697/21) про стягнення суми основного боргу у розмірі 233777,72 грн., а також заявленої суми 3% річних та суми інфляційних втрат, що були нараховані на цю суму необґрунтованого боргу; ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ТОВ "АГРОСАХІНВЕСТ-2002" в повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи;

- в даному випадку, оплата товару за договором повинна була здійснюватися в окремо визначені строки (за кожну партію товару). Таким чином, відсутні обставини, пов`язані з вчиненням відповідачем дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу, адже покупцем такі дії не вчинялись, оскільки часткова оплата за вказаними видатковими накладними відповідачем не здійснювалась, а претензії постачальника відповідач не визнав. Отже, підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності немає. Такий факт, не є підставою для переривання перебігу позовної давності на підставі ст. 264 ЦК України щодо виконання обов`язку зі сплати вартості товару за всіма видатковими накладними;

- ані у відзиві, ані у який інший спосіб, відповідач не визнавав свій борг перед позивачем у заявленій у позові сумі. А отже вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 233777,72 грн. основного боргу у відсутності первинних документів, які б підтверджували існування боргу, які були задоволені судом в повному обсязі, вказують на те, що суд першої інстанції визнав недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, встановленими. Крім того, при задоволенні вимог про стягнення з відповідача 24671,09 грн. - 3% річних та 57034,79 грн. інфляційних витрат, суд також не врахував той факт, що матеріали справи не містять належні та допустимі докази про дату поставки товару на ті суми, на які штрафні санкції були нараховані;

- всі доводи позивача без підтверджуючих доказів про існування заборгованості саме в тій сумі, що була заявлена до стягнення, не піддавалися судом до сумніву, у зв`язку з чим можна зробити висновок про порушення судом основного принципу господарського судочинства - змагальності сторін;

- також ТОВ "ЕКО" заперечує проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 25500,00 грн. та 4733,00 грн. по сплаті судового збору.

2.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та запереченні на відзив.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. - без змін. Посилається на те, що строк дії карантину неодноразово продовжувався і Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року за №229 карантин було продовжено до 31 травня 2022 року. З моменту встановлення Кабінетом Міністрів України карантину, з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки як загальної, так і спеціальної позовної давності подовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки у цій справі за неоплаченими видатковими накладними поставки товару за якими були в період січень-березень 2018 року, строки позовної давності не сплинули до 02 квітня 2020 року - дати набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових спеціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVІD-19)" законної сили - то до закінчення дії карантину такі строки не можуть сплинути в силу прямого припису закону. З урахуванням приписів ст. 264 ЦК України, сплата грошових коштів відповідачем з призначенням платежу "Опл. За хімію зг. Дог. №14336К від 01.07.2017 в т.ч. ПДВ" є визнанням наявності заборгованості, останнє з яких і відбулось 17 січня 2019 року і, відповідно, є дією, яка перериває перебіг позовної давності. Тому саме з 17 січня 2019 року почала заново відраховуватися позовна давність для стягнення заборгованості за договором поставки.

До позовної заяви позивачем дійсно не було додано п`ятнадцять видаткових накладних із загальної кількості сто сорока двох накладних, які підтверджували поставку неоплаченого товару, оскільки ці п`ятнадцять накладних у позивача були фактично відсутні. Про ці обставини було зазначено у позовній заяві, а також клопотанні про витребування у відповідача доказів, у тому числі наведених видаткових накладних, яке було задоволено судом першої інстанції. У своїх поясненнях щодо витребування доказів, відповідач по суті не заперечував проти існування первинних документів, які витребовувалися ухвалою суду, але вказував, що вони були знищені. Крім того, відповідач не надав копії відповідних актів, які б підтверджували знищення зазначених документів. Крім того, поставка неоплаченого товару за п`ятнадцятьма видатковими накладними, які відсутні у позивача, додатково була підтверджена податковими накладними, які були складені позивачем за наслідками поставки відповідних партій товару та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також підтверджувалось відповідними квитанціями. У відзиві на позовну заяву відповідач у відповідній таблиці, під час детального розрахунку спливу позовної давності щодо кожної окремої видаткової накладної, зазначив усі видаткові накладні за договором поставки, які є неоплаченими, у тому числі ті накладні, які витребовувалися, тим самим підтвердивши факт поставки неоплаченого товару. Зазначені відповідачем у відзиві суми за накладними, співпадають до копійки із вартістю товару, поставленого за відповідними накладними, зазначеною позивачем у розрахунку заборгованості.

Незгода відповідача із розміром стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу нічим не обґрунтована, а також не надано жодних доводів на підтвердження такої незгоди.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. у справі №904/3940/19(904/8697/21). Апеляційний господарський суд зазначив, що у зв`язку із затвердженням Верховною Радою Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. "Про введення воєнного стану в Україні" та №133/2022 від 14.03.2022р. "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", про день, час та місце судового засідання учасники провадження у справі будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2022р. розгляд справи призначено в судове засідання на 25.05.2022р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2022р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судове засіданні призначене на 25.05.2022р. о 10:30 год. вирішено провести в режимі відеоконференції із Північним апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні 25.05.2022р. представники сторін надали пояснення по апеляційній скарзі, після чого судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

01.07.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСАХІНВЕСТ-2002" (позивачем/постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (відповідачем/покупцем), укладено договір поставки №14736К (далі - Договір), згідно якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, погоджених сторонами у цьому Договорі (п.2.1. Договору).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами накладної та іншої обов`язкової визначеної чинним законодавством України товарно-супровідної документації на товар (п.3.1 Договору).

Покупець оплачує поставлений постачальником товар до закінчення 67 (шести десяти семи) календарних днів з дати поставки товару постачальником (пп.8.1.1. Договору, в редакції протоколу розбіжностей від 01.07.2017).

Договір набуває чинності з 01.07.2017 року і діє до 31.12.2017 року, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії Договору - до їх повного виконання сторонами (п.12.1. Договору).

Відповідно до умов п.12.4. Договору, якщо за 1 (один) місяць до закінчення дії Договору, визначеному пунктом 12.1. Договору, жодна із сторін не висловить в письмовій формі свій намір припинити дію Договору, даний Договір вважається продовженим на наступний рік.

Позивач вказує, що на виконання умов договору у період з 24.07.2017р. по 12.03.2018р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 6955476,95 грн. (а.с.171 т.1 - а.с.95 т.2), вартість якого частково сплачена відповідачем, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача суми 233777,72 грн. основного боргу, а також нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 11.04.2018р. по 22.10.2021р. суми 24671,09 грн. 3% річних та 57034,79 грн. інфляційних за період з квітня 2018 року по жовтень 2021 року, а також витрат на правову допомогу у розмірі 25500,00 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази, що стосуються фактів, на які учасники провадження у справі посилаються в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою з обмеженою відповідальністю "Еко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки. Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.ст. 509, 526 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В пункті 8.1. договору сторони визначили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар на свій вибір та в такі строки: п. 8.1.1 по закінченню 67 (шістдесяти семи) календарних днів з дати поставки товару постачальником; п. 8.1.2. по мірі реалізації товару кінцевому споживачу, не пізніше - (-) календарних днів з дати реалізації поставленого товару.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

На підтвердження виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару за договором №14736К від 01.07.2017 року матеріали справи містять видаткові накладні. (а.с.71-197 т.1).

Разом з тим, позивачем не було надано зазначених у розрахунку суми боргу п`ятнадцять видаткових накладних із загальної кількості ста сорока двох накладних. Вказані накладні згідно з поясненнями позивача не були надані ліквідатору посадовими особами підприємства. В зв`язку із цим позивач звертався до господарського суду із клопотанням про витребування вказаних накладних у відповідача. Відповідачем зазначені видаткові накладні не були надані з посиланням на закінчення строку їх зберігання. Проте, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує факт отримання товару по вказаним накладним, заперечуючи можливість стягнення заборгованості в зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с.170-177 т.2).

Крім того про факт здійснення поставки товару відповідачу, у тому числі по видатковим накладним, які відсутні, свідчать надані позивачем податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію.

Зазначені вище обставини свідчать, що відповідачем отримано від позивача товар за договором №14736К від 01.07.2017р. на загальну суму 6955476,95 грн.

Вартість поставленого товару була сплачена відповідачем частково, що підтверджується виписками по особовому рахунку позивача, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 233777,73 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження добровільної оплати відповідачем вказаної заборгованості.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за неоплачений товар в повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10.1. договору, сторони передбачили, що у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

У зв`язку з несплатою відповідачем поставленого товару, позивач нарахував штрафні санкції, а саме 3% річних за період з 11.04.2018 по 22.10.2021 на загальну суму 24671,09 грн. та 57034,79 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2018 року по жовтень 2021 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Щодо перебігу позовної давності у правовідносинах сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Матеріалами справи підтверджується факт здійснення відповідачем часткової оплати товару, що був поставлений позивачем на виконання договору №14736К від 01.07.2017р., у тому числі 17.01.2019р. (а.с.201 т.1 - а.с.46 т.2).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що означені вище дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу, а отже, строк позовної давності переривався, а відтак, висновки господарського суду першої інстанції, про відсутність підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин є правомірними та обґрунтованими.

Крім цього суд звертає увагу, що згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема, визначені статтею 257 ЦК України, продовжується на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня до 3 квітня 2020 року.

В подальшому, строк дії карантину, запровадженого Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Отже, починаючи з 12.03.2020 року і по день подання позовної заяви ТОВ "Агросахінвест-2002" в даній справі, на території України встановлено і діє карантин з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не було допущено пропущення строку позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення суми заборгованості за поставлений товар, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 25500,00 грн. слід зазначити таке.

Статтею 1 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Аналіз наведених норм ч. 4 ст. 126 ГПК України, а також ст. 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес до справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на не співмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Матеріалами справи підтверджується укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросахінвест-2002" та Адвокатським об`єднанням "Адвіс" договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.10.2021 року.

Відповідно до пункту 1.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.10.2021 клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання "Адвіс" (адвокатське об`єднання) бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги адвокатами Об`єднання клієнту та/або підзахисному.

З Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 31.12.2021 року вбачається, що адвокатське об`єднання в рамках цього Додатку №1 та Договору зобов`язується:

2.1. вивчити надані Клієнтом та виявлені самостійно Адвокатським об`єднанням наявні матеріали, щодо питання, зазначеного в п.1 цього Додатку, зробити юридичний аналіз правової ситуації, дослідити нову судову практику з цього питання та надати Клієнтові докладний її аналіз в довільній формі про фактичні обставини справи і наведенням шляхів для забезпечення правового захисту Клієнта її правовому полі;

2.2. забезпечити виконання всіх дій, необхідних для подання та прийняття судом першої інстанції до розі ляду господарського позову (позовної заяви), суть та предмет якої зазначений у пункті 1 Додатку, а саме: визначення підстав і предмету позову, визначення та збір доказів на обґрунтування позовних вимог, підготовка додатків до позовної заяви, складання позовної заяви, тощо.

2.3. забезпечити виконання всіх дій, необхідних для супроводження в суді першої інстанції судового спору, суть та предмет якого, зазначений у пункті 1 Додатку, а саме: забезпечення ознайомлення із всіма матеріалами справи; забезпечення підготовки всіх необхідних процесуальних документів в рамках захисту інтересів Клієнта в суді першої інстанції, підготовка необхідних відповідно до стадії процесу документів: відповідей на відзив, заперечень, уточнень, заяв, скарг, клопотань, тощо, забезпечення представництва інтересів Клієнта в судових засіданнях суду першої інстанції, при необхідності в рамках цього спору перед громадянами та юридичними особами, тощо.

Сторонами погоджено, що вартість юридичних послуг за пунктами 2.1. та 2.2. Додатку №1 складає 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 коп.), без ПДВ (п.3 Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.10.2021).

Сторони погодили, що вартість юридичних послуг за пунктом 2.3. Додатку №1 погоджується сторонами окремо, виходячи із фактичної кількості наданих під час супроводження в суді першої інстанції судового спору юридичних послуг із розрахунку 1 500,00 грн., без ПДВ. за одну годину послуг (п.4 Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.10.2021).

Крім того, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем було надано наступні докази:

- акт приймання-передачі №1 наданої професійної правничої (правової) допомоги від 31.12.2021р. на суму 15500,00 грн.;

- рахунок на оплату №31/01-12/2021 від 31.12.2021р.;

- платіжне доручення №3 від 13.01.2022р. на суму 15000,00 грн.;

- акт приймання-передачі №3 наданої професійної правничої (правової) допомоги від 19.01.2022р. на суму 10500,00 грн.;

- рахунок на оплату №19/01-01/2022 від 19.01.2022р.;

- платіжне доручення №9 від 24.01.2022р. на суму 10500,00 грн.

Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. "Лавентс проти Латвії" за заявою №58442/200 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021р. у справі №910/12876/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом, на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, ч. 6 ст. 126 ГПК України встановлено обов`язок доведення неспівмірності витрат, що покладаються на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічні правові висновки про застосування норм процесуального права щодо співмірності судових витрат викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, які враховуються апеляційним господарським судом в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України.

У п. 6.5 постанови від 03.03.2019р. у справі №922/445/19 об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на послуги адвоката. Саме лише зазначення того, що сторона заперечує проти стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу на користь іншої сторони не може бути підставою для зменшення витрат або відмови у їх задоволенні.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками господарського суду першої інстанції щодо доведеності понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 25500,00 грн.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2022р. у справі №904/3940/19(904/8697/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 30.05.2022р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков