ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2022 Справа № 914/4053/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд УА"

про стягнення 178346,05 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" про стягнення 178346,05 грн., з яких 144333,48 грн. основний борг, 20337,37 грн. пеня, 10333,20 грн. інфляційні втрати та 3342,00 3% річних.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Позивач явку представника в судове засідання 26.05.2022р. не забезпечив, однак подав заяву (вх.№10215/22 від 16.05.2022р.) про розгляд справи без участі його представника.

Крім того, позивачем подано аналогічні за змістом заяви (вх.№10215/22 від 16.05.2022р. та вх.№10369/22 від 18.05.2022р.) про розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" просить стягнути з відповідача 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач явку представника в судове засідання 26.05.2022р. не забезпечив, причин неявки представника не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Станом на 26.05.2022р. відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав, жодних заяв, клопотань, в тому числі і про відкладення судового засідання, призначеного на 26.05.2022р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

08.07.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" (виконавець) укладено договір №41-20/ДТС/У про виконання робіт (підряду), відповідно до пункту 1.1. якого, виконавець виконує на платній основі всі роботи, пов`язані з технічним обслуговуванням, надалі (ТО) і поточним ремонтом, надалі (ПP), пусконалагоджувальні роботи і діагностику вузлів і агрегатів автомобільної, кар`єрної і дорожньо-будівельної техніки замовника (надалі техніка).

Згідно із пунктом 1.2. договору, під технічним обслуговуванням «ТО і ПР» мається на увазі:

1.2.1. технічне обслуговування комплекс операцій для підтримки працездатності техніки при використанні її за призначенням. Перелік і об`єм операцій по технічному обслуговуванню, а також періодичність проведення технічного обслуговування встановлюється в нормативно-технічній документації виробника техніки;

1.2.2. поточний ремонт комплекс операцій для підтримки справного стану і працездатності техніки;

1.2.3. комплексна діагностика техніки проводиться відповідно до вимог і рекомендацій виробника техніки.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що фактична вартість ТО і ПР визначається на підставі підписаних сторонами карт-нарядів (звітів) виконавця з вказівкою в них повного переліку виконаних робіт і фактичного часу їх виконання, а також використаних запасних частин і матеріалів. На підставі карт-нарядів оформлюється і виставляється виконавцем акт прийому-передачі виконаних робіт. Акт оформлюється один раз на місяць (з 25-го числа поточного місяця по 25 число наступного за поточним місяцем).

Відповідно до пункту 3.9. договору, загальна вартість договору становить суму всіх оформлених належним чином та підписаних сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно із пунктом 4.1. договору, оплата за виконані роботи, запасні частини і використовувані матеріали здійснюється шляхом передоплати в розмірі 50% від вартості робіт, запасних частин та використовуваних матеріалів протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, решта 50% вартості сплачується по факту готовності об`єкта ремонту до відвантаження, якщо інше не обумовлене в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною договору.

Пунктами 8.1.7. та 8.4.6. договору передбачено, що замовник зобов`язаний проводити своєчасну оплату за виконані роботи з ТО і ПP, оплату коригувань вартості запасних частин і витратних матеріалів відповідно до умов даного договору, а виконавець має право на своєчасне отримання під замовника оплати вартості виконаних робіт.

Відповідно до пункту 9.2. договору, у разі заборгованості замовника згідно п.4.1 та п.4.2 даного договору, він оплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,05% від суми рахунку за кожен день затримки.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором про виконання робіт (підряду), у Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" перед Товариствм з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" виникла заборгованість в розмірі 144333,48 грн.

Враховуючи наведене позивач на підставі пункту 9.2. договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 20337,37 грн.

Крім того, керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував відповідачу 10333,20 грн. інфляційних втрат та 3342,00 3% річних.

Таким чином позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 178346,05 грн., з яких 144333,48 грн. основний борг, 20337,37 грн. пеня, 10333,20 грн. інфляційні втрати та 3342,00 3% річних.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 843 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом, 08.07.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" (виконавець) укладено договір №41-20/ДТС/У про виконання робіт (підряду), відповідно до пункту 1.1. якого виконавець виконує на платній основі всі роботи, пов`язані з технічним обслуговуванням, надалі (ТО) і поточним ремонтом, надалі (ПP), пусконалагоджувальні роботи і діагностику вузлів і агрегатів автомобільної, кар`єрної і дорожньо-будівельної техніки замовника (техніки).

Факт виконання позивачем робіт за договором №41-20/ДТС/У про виконання робіт (підряду) від 08.07.2020р. підтверджується такими актами здачі-приймання робіт (надання послуг): №1074 від 11.09.2020р. на суму 19424,76 грн., №1112 від 21.09.2020р. на суму 2334,84 грн., №1122 від 22.09.2020р. на суму 6554,04 грн., №1124 від 22.09.2020р. на суму 13821,59 грн., №1261 від 20.10.2020р. на суму 11673,60 грн., №94 від 21.01.2021р. на суму 1550,40 грн., №196 від 05.02.2021р. на суму 13567,01 грн., №778 від 30.04.2021р. на суму 25131,88 грн., №780 від 30.04.2021р. на суму 7606,80 грн., №957 від 28.05.2021р. на суму 9991,20 грн., №1007 від 31.05.2021р. на суму 13597,20 грн., №1304 від 30.06.2021р. на суму 2174,64 грн., №1820 від 16.08.2021р. на суму 1021,20 грн., №1821 від 16.08.2021р. на суму 19680,00 грн., №1861 від 02.09.2021р. на суму 6187,20 грн., №1862 від 03.09.2021р. на суму 2005,20 грн., №1865 від 08.09.2021р. на суму 1968,00 грн. та №1866 від 09.09.2021р. на суму 4939,08 грн.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, позивачем за договором №41-20/ДТС/У про виконання робіт (підряду) від 08.07.2020р. підтверджено виконання робіт на загальну суму 163228,64 грн.

При цьому, як вбачається із долученого позивачем платіжного доручення № 336 від 25.03.2021р., відповідачем було здійснено часткову оплату на суму 20000,00 грн. Тобто, як вбачається із матеріалів справи, згідно з вищезазначеними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), неоплаченими залишилися роботи на суму 143228,64 грн., а не 144333,48 грн., як це зазначає позивач у позовній заяві. Інших доказів у підтвердження часткової оплати матеріали справи не містять. Докази сплати заборгованості в розмірі 143228,64 грн. в матеріалах справи відсутні, відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 9.2. договору, у разі заборгованості замовника згідно п.4.1 та п.4.2 даного договору, він оплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,05% від суми рахунку за кожен день затримки.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Однак, як встановлено статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Слід зазначити, що у розрахунку позовних вимог позивачем зазначено, що у випадку нарахування пені виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, її розмір є більшим, ніж у випадку нарахування пені виходячи відповідно до пункту 9.2. договору, з огляду на що здійснюючи її розрахунок, позивачем взято до уваги те, що розмір пені становить 0,05% від суми рахунку за кожен день прострочення платежу, як це визначено пунктом 9.2. договору.

Однак, перевіривши розрахунок позивача з врахуванням його доводів щодо нарахування штрафних санкцій, суд зазначає, що в даному випадку меншим є розмір пені у випадку її нарахування виходячи із статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", тобто беручи до уваги подвійну облікову ставку НБУ, ніж розмір пені, якщо її розрахунок здійснювати з врахуванням пункту 9.2. договору (0,05% за кожен день прострочення).

Враховуючи наведене, судом здійснено перерахунок пені з врахуванням положення статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Крім того суд зазначає, що позивачем при нарахуванні пені не було враховано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, яким передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також суд зазначає, що всупереч положення статті 253 Цивільного кодексу України при визначенні періодів нарахування пені, позивачем невірно визначено перший день виникнення заборгованості.

Так, судом встановлено, що згідно із пунктом 4.1. договору, оплата за виконані роботи, запасні частини і використовувані матеріали здійснюється шляхом передоплати в розмірі 50% від вартості робіт, запасних частин та використовуваних матеріалів протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, решта 50% вартості сплачується по факту готовності об`єкта ремонту до відвантаження, якщо інше не обумовлене в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною договору.

При цьому судом береться до уваги твердження позивача про те, що подана замовником заявка виконувалась день в день, тобто судом береться до уваги твердження позивача про те, що передоплата в даному випадку не могла бути сплачена, у зв`язку з чим в даному випадку підлягала оплаті уся сума 100% по факту готовності об`єкту ремонту.

Як вже зазначалося судом, відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, визначаючи перший день виникнення заборгованості, суд зазначає, що позивачем не враховано положення статті 253 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи наведене, першим днем, починаючи з якого в даному випадку можливо здійснювати нарахування пені є наступний день після якого відповідач зобов`язаний здійснити оплату по тому чи іншому акту здачі-приймання робіт. При цьому останнім днем оплати того чи іншого акту здачі-приймання робіт, зважаючи на положення частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, виходячи з положення статті 253 Цивільного кодексу України, в даному випадку є наступний день після підписання відповідного акту здачі-приймання робіт.

Отже, враховуючи вищезазначене, судом було здійснено перерахунок пені та встановлено, що розмір пені в межах обраних позивачем періодів її нарахування становить 10879,85 грн., а не 20337,37 грн., як це стверджує позивач.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає, що як і у випадку нарахування пені, враховуючи умови пункту 4.1. договору та положення частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, позивачем при обранні періодів їх нарахування, всупереч статті 253 Цивільного кодексу України, невірно визначено перший день виникнення заборгованості.

Отже з врахуванням наведеного судом було здійснено перерахунок інфляційних втрат та 3% річних і встановлено, що в межах заявлених позивачем періодів нарахування обгрунтованими є 10333,20 грн. інфляційних втрат та 3302,73 грн. 3% річних.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим частково, у зв`язку з чим задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 143228,64 грн. основного боргу, 10879,85 грн. пені, 10333,20 грн. інфляційних втрат та 3302,73 грн. 3% річних.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2675,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1076 від 17.12.2021р. на суму 2675,19 грн.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 2516,17 грн. витрат по сплаті судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Щодо відшкодування позивачу 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, розмір витрат позивача на професійну правову допомогу адвоката складає 15000,00 грн. Як встановлено судом, позивачем подано аналогічні за змістом заяви (вх.№10215/22 від 16.05.2022р. та вх.№10369/22 від 18.05.2022р.) про розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" просить стягнути з відповідача 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із поданих матеріалів, 01.01.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" (клієнт) та адвокатом Овдій Яною Петрівною (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги.

01.08.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" (замовник, клієнт) та адвокатом Овдій Яною Петрівною (виконавець, адвокат) укладено додаткову угоду №4 до договору про надання правової допомоги від 01.01.2021р., відповідно до пункту 1 якої сторони погодили, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання комплексно супроводжувати справу по стягненню заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд УА» () за договором виконання робіт №41-20/ДТС/У від 08.07.2020р.

Згідно із пунктом 2 додаткової угоди, замовник доручає виконавцю здійснювати заходи по досудовому врегулюванню спору, підготовці позовної заяви та інших процесуальних документів, представляти інтереси замовника у судових установах тощо.

Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що перелік та обсяг наданих послуг підтверджується підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт (надання послуг), детальним описом наданих послуг.

Відповідно до пунктів 6 та 7 додаткової угоди, сторони погодили, що оплата послуг виконавця здійснюється протягом 180 днів з моменту підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг). Сторони передбачають можливість доплати гонорару (винагороди) за позитивний результат по справі, що оформлюється сторонами письмово.

Пунктом 12 додаткової угоди передбачено такий порядок визначення вартості послуг виконавця:

- розрахунок вартості однієї години наданих послуг 500,00 грн. без ПДВ за одну годину;

- загальна сума наданих виконавцем послуг (виконаних робіт) визначається як добуток вартості 1 години роботи виконавця на кількість витраченого часу на надані послуги.

У матеріалах справи міститься акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №8 від 16.05.2022р., детальний опис робіт від 16.05.2022р., рахунок на оплату №8 від 16.05.2022р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №8 від 16.05.2022р. та детального опису робіт від 16.05.2022р., вартість надання правової допомоги у справі № 914/4053/21 становить 9000,00 грн.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126 ГПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ознайомившись поданими позивачем доказами, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є обгрунтованими, відповідають критерію розумності та підтвердженні матеріалами справи, відтак підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, оскільки позов слід задовольнити частково.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 8465,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 123, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд УА" (79031, місто Львів, вулиця Карла Мікльоша, будинок 5, ідентифікаційний код 42547035) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельтехсервіс" (50019, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Прорізна, будинок 87/15, ідентифікаційний код 39817204) 143228,64 грн. основного боргу, 10879,85 грн. пені, 10333,20 грн. інфляційних втрат, 3302,73 грн. 3% річних, 2516,17 грн. витрат по сплаті судового збору та 8465,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.06.2022р.

Суддя Петрашко М.М.