УХВАЛА

24 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 909/254/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Могил С. К., Уркевич В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 (суддя Стефанів Т. В.)

і постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 (головуючий суддя Кордюк Г. Т., судді Кравчук Н. М., Плотніцький Б. Д.)

у справі № 909/254/21

за позовом виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради

до фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича,

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент освіти і науки Івано-Франківської міської ради,

про стягнення заборгованості та повернення нежитлових приміщень

(у судовому засіданні взяв участь прокурор - Гамор Н. В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради (далі - Позивач, Рада) з позовом до Фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича (далі - Відповідач, ФОП Кузів М. О.) про:

-стягнення основного боргу в розмірі 37 878,70 грн, який виник у період з квітня 2020 року по 10 липня 2020 року за договором оренди від 14.03.2006 №ДО-2820;

-стягнення нарахованих з вищезазначеної суми основного боргу пені в розмірі 1 145,70 грн та 3% річних у розмірі 286,43 грн за прострочення грошового зобов`язання з 21.11.2020 по 20.02.2021 у відповідності до п. 3.4, 5.1.1 договору від 14.03.2006 №ДО-2820, а також інфляційних втрат у розмірі 1 223,48 грн за прострочення грошового зобов`язання у період з грудня 2020 року по лютий 2021 року;

-стягнення неустойки у вигляді подвійної орендної плати за користування річчю в період з 11.07.2020 по 28.02.2021, протягом якого прострочено зобов`язання щодо повернення орендованого майна за договором оренди від 14.03.2006 №ДО-2820, яка нарахована на підставі п. 5.1.3 договору від 14.03.2006 №ДО-2820 та ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на загальну суму 178 653,15 грн;

-зобов`язання повернути у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська нежитлові приміщення площею 395,6 кв. м, на першому поверсі загальноосвітньої школи-інтернату № 1 за адресою: вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківську шляхом підписання акта прийому-передачі нерухомого майна.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 №ДО-2820 відповідач, всупереч пунктам 5.1.3 цього договору, не повернув орендодавцю об`єкт оренди (нежитлові приміщення площею 395,6 кв. м, на першому поверсі загальноосвітньої школи-інтернату № 1 за адресою вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківську), не сплатив орендну плату за період фактичного використання цього майна та не сплатив штрафні санкції, що нараховані на суму основного боргу.

3. Правові підстави позову аргументовані посиланнями на приписи ст.ст. 16, 387, 526, 530, 549, 550, 610, 611, 612, 614, 625, 759, 785 ЦК України, ст. 179, 193, 232, 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 10, 17, 19, 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 N 2269-XII, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

4. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що на підставі рішення Ради від 22.04.2020 звільнений від сплати орендної плати на період дії карантину, оскільки орендував об`єкт комунального нерухомого майна, розташований в діючому закладі освіти; відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 у справі № 909/799/13 договір оренди припинив свою дію 14.01.2021, тому відсутні підстави для нарахування неустойки за несвоєчасне повернення майна; відповідач вживав заходи щодо вирішення питання про повернення орендованого майна позивачу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 позов задоволено.

Стягнуто з ФОП Кузіва М.О. заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 в сумі 219 187,46 грн, з яких: 37 878,70 грн - основний борг, 1145,70 грн - пеня, 1 223,48 грн - інфляційні втрати, 286,43 грн - 3 % річних, 178 653,15 грн - неустойка за неправомірне використання нежитлових приміщень. Зобов`язано ФОП Кузіва М.О. повернути у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська нежитлові приміщення площею 395,6 кв. м, на першому поверсі загальноосвітньої школи-інтернату № 1 за адресою вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківську шляхом підписання акта прийому-передачі нерухомого майна.

6. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що відповідач не виконав взятого на себе обов`язку щодо сплати орендної плати, а тому визнав обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу та нарахованих з цієї суми пені, 3% річних та інфляційних втрат. При цьому суд відхилив доводи відповідача про те, що він звільнений від сплати орендної плати у зв`язку з введенням карантинних заходів, оскільки орендар використовував об`єкт оренди не для освітніх цілей, а для підприємницької діяльності.

7. Суд встановив, що відповідач не повернув позивачеві орендовані приміщення, між ними не підписано акт приймання-передачі, а тому існує обов`язок щодо його повернення та сплати неустойки у вигляді подвійної орендної плати за час використання об`єкта оренди після закінчення строку дії договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 змінено резолютивну частину рішення, викладено її у такій редакції:

"Позов виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської міської ради задоволити частково.

Стягнути з ФОП Кузіва М.О. на користь Ради до місцевого бюджету 178 653,15 грн неустойки за неправомірне використання приміщень.

ФОП Кузіву М. О. повернути у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська нежитлові приміщення площею 395,6 кв.м на першому поверсі загальноосвітньої школи-інтернату №1 за адресою: вул. Чорновола, 130, в м. Івано-Франківську шляхом підписання акта прийому-передачу нерухомого майна.

В іншій частині позовних вимог відмовити".

9. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми основного боргу та, відповідно, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вказав на наявність правових підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати на період дії карантину з урахуванням рішення Ради від 22.04.2020 №88-39, яким орендарів об`єктів комунального нерухомого майна, розташованих у діючих закладах освіти, звільнено від сплати орендної плати на період з 12.03.2020 до дня закінчення дії карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України від 20.05.2020 №392.

10. Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду про те, що договір оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 припинив свою дію 10.07.2020, разом з тим, орендодавець заперечив проти пролонгації вказаного договору після його завершення та завчасно повідомив орендаря про необхідність повернути об`єкт оренди (лист від 13.07.2020 № 610/01-15/18-в до якого додано акт прийому-передачі приміщення), що свідчить про обізнаність Відповідача про необхідність повернути об`єкт оренди після закінчення дії договору оренди.

11. Суди встановили, що Відповідач після закінчення договору від 14.03.2006 №ДО-2820, тобто після 10.07.2020, не повернув об`єкт оренди Позивачу, між сторонами не підписано жодного акта приймання-передачі, згідно з яким Відповідач повернув Позивачеві об`єкт оренди за договором від 14.03.2006 №ДО-2820.

12. Разом з тим, апеляційний господарський суд встановив, що Відповідач мав можливість повернути майно Позивачу, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. Орендар не здійснив жодних дій, спрямованих на фактичне повернення орендованого майна, продовжував знаходитись в орендованому приміщенні після припинення договору, а отже не вжив всіх залежних від нього заходів щодо виконання умов договору стосовно повернення майна.

13. За таких обставин, апеляційний господарський суд визнав обґрунтованим рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання повернути об`єкт оренди, а відтак і про наявність підстав для стягнення неустойки у вигляді подвійної орендної плати за користування річчю на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 в частині стягнення з ФОП Кузіва М. О. на користь Ради 178 653,15 грн неустойки за неправомірне використання приміщень скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення з ФОП Кузіва М. О. на користь Ради 178 653,15 грн неустойки за неправомірне використання приміщень.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

15. Скаржник зазначає, що відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 у справі № 909/799/13 договір оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 визнано укладеним на новий строк, а саме на 7 років 2 місяці і 10 днів. Зазначає про неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19.

16. У частині застосування приписів ст. 614, ч. 2 ст. 785 ЦК України скаржник посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17 (у якій містяться посилання на постанови Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/9328/17 (пункт 11) і від 28.08.2018 у справі № 913/155/17 (пункт 37)), а також у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 925/297/19 (у якій містяться посилання на постанови Верховний Суд України від 02.09.2014 у справі №3-85гс14, Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, від 24.04.2018 у справі №910/14032/17, від 09.09.2019 у справі №910/16362/18, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 08.05.2018 у справі №910/1806/17).

Позиція інших учасників справи

17. Позивач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду і постанову апеляційного господарського суду - без змін. У відзиві Позивач не погоджується з доводами, викладеними у касаційній скарзі, з підстав, наведених в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

18. 14.03.2006 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради (орендодавець) і ФОП Кузів М.О. (орендар) укладено договір №ДО-2820 за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окремі нежитлові приміщення площею 395,6 кв. м, на першому поверсі загальноосвітньої школи-інтернату № 1 за адресою: вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківськ.

19. У пункті 3.2 цього договору сторони обумовили, що місячний розмір орендної плати, яку повинен сплачувати орендар, визначений згідно з додатком на дату укладення цього договору становить 795,19 грн, крім того ПДВ - 159,09 грн.

20. Відповідно до п. 2.4 договору від 14.03.2006 №ДО-2820 передача приміщень від орендаря до орендодавця після припинення дії цього договору здійснюється за актом приймання-передачі приміщень, що підписується повноважними представниками орендаря і орендодавця.

21. На виконання вищезазначеного договору між сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі від 14.03.2006.

22. Між сторонами у справі укладено низку угод, якими внесено зміни та доповнення до договору оренди від 14.03.2006 №ДО-2820.

23. Угодою № УО-2820-9 від 18.09.2012 про внесення змін до "Договору оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 № ДО-2820", п. 6.1 договору викладено в наступній редакції: "п. 6.1 Цей договір продовжено на період до 30.04.2013. Пункт 9.1.1 викладено в наступній редакції: "9.1.1 В термін до 20.10.2012 укласти угоду про співпрацю з адміністрацією загальноосвітньої школи-інтернату № 1. Копію угоди подати до Фонду комунальної власності в двотижневий термін з дня її укладення", розділ 9 договору доповнено п. 9.4, а саме: "9.4 В термін до 30.04.2013 демонтувати обладнання та верстати з орендованих приміщень та повернути орендовані приміщення в установленому порядку згідно з актом приймання-передачі від орендаря до орендодавця", всі інші пункти договору залишаються без змін.

24. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 у справі №909/799/13 задоволено позов ФОП Кузіва М.О. до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнано поновленим термін дії договору оренди нежитлових приміщень, що знаходяться по вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківську, площею 316,0 кв. м від 14.03.2006 №ДО-2820 на строк, який був раніше встановлений цим договором, тобто на 7 років 2 місяці і 10 днів.

25. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 у справі №909/799/13 роз`яснено, що договір оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 (з наступними змінами до нього) вважається продовженим на той самий термін (строк), який був раніше встановлений цим договором і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто на 7 років 2 місяці і 10 днів, не змінюючи при цьому змісту постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 року по справі №909/799/13.

26. 28.02.2019 угодою № УО-2820-10 внесено зміни до договору оренди нежитлових приміщень, зокрема змінено площу орендованого приміщення на 395,6 кв. м; змінено розмір орендної плати. За вересень 2018 року орендна плата становить 8 633,54 грн без ПДВ та нараховується з 03.09.2018.

27. Позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення площею 395,6 кв. м в оренду згідно з актом прийому-передачі від 28.02.2019.

28. Рішенням Ради від 22.04.2020 №88-39 "Про заходи підтримки орендарів комунального майна в зв`язку з встановленням карантину та обмежувальних заходів" ухвалено, зокрема, звільнити від сплати орендної плати на період з 12.03.2020 до дня закінчення дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, орендарів об`єктів комунального нерухомого майна, розташованих в діючих закладах освіти.

29. 05.05.2020 орендодавець на адресу орендаря направив заяву про продовження терміну дії договору оренди нежитлових приміщень, що знаходяться по вул. Чорновола, 130 в м. Івано-Франківську від 14.03.2006 на 2 роки 11 місяців.

30. Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.06.2020 №670 відмовлено в наданні дозволу на продовження терміну дії договору.

31. У зв`язку з тим, що 10.07.2020 договір припинив свою дію позивач направив на адресу відповідача повідомлення про припинення дії договору з вимогою сплатити кошти за користування приміщенням, а також надав для підписання акт прийому-передачі приміщення (лист від 13.07.2020 № 610/01-15/18-в), що підтверджується копією рекомендованого повідомлення та квитанції про оплату послуг поштового зв`язку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

32. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

33. Судові рішення у справі оскаржуються в частині стягнення з відповідача на користь позивача 178 653,15 грн неустойки в розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення повернення об`єкта оренди позивачу-орендодавцю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

34. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

35. При цьому на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

36. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки в розмірі 178 653,15 грн, суди встановили, що договір оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 припинив свою дію 10.07.2020. Вказаних висновків суди дійшли взявши до уваги угоду від 18.09.2012 № УО-2820-9 від 18.09.2012 про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 № ДО-2820, якою продовжено термін його дії на період до 30.04.2013 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 у справі № 909/799/13, згідно з якою термін дії договору продовжено ще на 7 років 2 місяці і 10 днів.

37. При цьому, суд апеляційної інстанції, дослідивши постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2013 і ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2014 про роз`яснення у справі № 909/799/13, встановив, що договір оренди нежитлових приміщень від 14.03.2006 №ДО-2820 (з наступними змінами до нього) вважається продовженим на той самий термін (строк), який був раніше встановлений цим договором і на тих самих умовах, які були передбачені договором, тобто на 7 років 2 місяці і 10 днів з моменту його закінчення 30.04.2014.

38. Таким чином, предметом доказування у справі, яка розглядається, є наявність / відсутність підстав для стягнення неустойки в порядку приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України, а момент з якого у відповідача виник обов`язок з повернення майна орендодавцю у зв`язку із закінченням терміну дії договору є встановленою фактичною обставиною у справі. У той же час у справі № 904/5126/19 предметом розгляду за зустрічним позовом були вимоги про визнання договору продовженим на той самий строк, на тих самих умовах, окрім суми базової орендної плати, і предметом доказування у наведеній справі були обставини щодо наявності / відсутності підстав для продовження договору на той же строк і на тих самих умовах, що свідчить про відмінність предмету, підстав заявлених позовних вимог і змісту спірних правовідносин, а відтак про неподібність правовідносин у справі № 904/5126/19 та у справі, яка переглядається. Окрім цього, посилання скаржника на зазначену постанову направлені на необхідність переоцінки встановлених обставин у справі, що переглядається (виходить за межі касаційного розгляду справи, встановлені статтею 300 ГПК України), а також свідчать про його незгоду з висновками судів у справі № 909/799/13 (так, посилання скаржника в цій частині на положення статті 777 ЦК України у постанові від 04.11.2013 вирвані з контексту (навіть безвідносно до викладеного в ухвалі від 15.01.2014), оскільки із цієї постанови вбачається, що (1) предметом спору у цій справі було, зокрема, поновлення договору на строк, який був раніше встановлений, тобто на 7 років 2 місяці і 10 днів (вступна частина цієї постанови), (2) мотиви, якими керувався суд, задовольняючи позов, обґрунтовані посиланнями на статтю 764 ЦК України, (3) інші твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються.

39. Також, суд апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, детально розглянув заперечення відповідача стосовно застосування приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України з урахуванням приписів ст. 614 ЦК України і визнав обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю з урахуванням встановлених фактичних обставин справи щодо неправомірної поведінки відповідача щодо неповернення майна, яке було предметом оренди, за актом приймання-передачі (пункт 12 цієї ухвали).

40. У справі № 910/20370/17 суди неповно дослідили фактичні обставини справи на предмет того, чи спростовано відповідачем-орендарем належними та достатніми доказами відсутність його вини у простроченні повернення орендованого майна позивачу-орендодавцю за наслідком розірвання договору оренди світлового обладнання, яке було розміщено на фасадах належних позивачу на праві власності нежитлових приміщень, орендованих відповідачем, не з`ясували, чи може необхідність демонтажу орендованого майна, щодо якого сторони не дійшли згоди, вважатися об`єктивною обставиною, яка перешкоджала відповідачу виконати обов`язок щодо повернення світлодіодного обладнання до моменту узгодження відповідальної особи за демонтаж об`єкта оренди, а також не врахували, що умовами договору оренди обладнання сторони спору погодили обов`язок орендаря сплачувати саме орендну плату по день фактичного користування майном, у зв`язку з чим Верховний Суд постановою від 13.12.2019 направив справу № 910/20370/17 на новий розгляд для виправлення процесуальних порушень щодо повноти встановлення фактичних обставин справи та виконання вказівок касаційного суду при новому розгляді справи.

41. У справі № 910/9328/17 правовідносини стосувалися стягнення неустойки в порядку ч.2 ст. 785 ЦК України за неповернення відповідачем позивачу майна з оренди на виконання рішення господарського суду про виселення з орендованого за договором оренди приміщення, у тому числі у межах виконавчого провадження. У постанові від 10.04.2018 у наведеній справі Верховний Суд за встановлених фактичних обставин справи про те, що приміщення було опечатано в межах виконавчого провадження та закрито разом із обладнанням та пристроями відповідача, погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

42. У справі № 913/155/17 позивачем було одночасно заявлено до стягнення із відповідача збитки, у розмірі вартості втраченого орендованого обладнання за ринковими цінами аналогічного обладнання, та неустойку, в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Верховний Суд постановою від 28.08.2018 наведену справу направив на новий розгляд для належного встановлення всіх фактичних обставин справи, вказавши при цьому, що у разі наявності факту знищення орендованого майна, стягнення з орендаря неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України є неможливим, оскільки відсутність наявності (фізичної) речі позбавляє можливості нею користуватись.

43. Постановою від 19.02.2020 Верховний Суд направив справу № 925/297/19 на новий розгляд для належного дослідження зібраних у справі доказів на предмет того, чи позивачем доведено вину відповідача у несвоєчасному поверненні орендованого майна протягом зазначеного в позові періоду, а також чи спростовано відповідачем-орендарем належними та достатніми доказами відсутність його вини у простроченні повернення орендованого майна позивачу-орендодавцю за наслідком припинення договору оренди обладнання.

44. Ураховуючи встановлені у справі, яка розглядається, судами обох інстанцій обставини щодо наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки в порядку вимог ч.2 ст. 785 ЦК України та встановлення судом апеляційної інстанції наявності вини в діях відповідача щодо неповернення майна, яке було предметом оренди, позивачу після закінчення строку дії договору, Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на справи № 910/20370/17, № 913/155/17, № 925/297/19 (у яких судами достеменно не було встановлено підстав для застосування приписів ч.2 ст. 785 ЦК України, що стало підставою для направлення справ на новий розгляд) і справу № 910/9328/17 (у якій Верховний Суд погодився з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для застосування приписів ч. 2 ст. 785 ЦК України з огляду на встановлені фактичні обставини щодо неповернення орендарем майна щодо якого ухвалено рішення про виселення), по-перше, свідчить про його незгоду зі встановленими у справі, яка розглядається, обставинами, а, по-друге, за змістовим критерієм не відповідає критерію подібності правовідносин, наведеному у пункті 35 цієї ухвали.

45. Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах у справах №3-85гс14, №914/4238/15, №910/14032/17, №910/16362/18, №910/1806/17 (на які містяться посилання у постановах Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17, від 19.02.2020 у справі № 925/297/19) не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а зміст перелічених скаржником постанов не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанції норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

46. Верховний Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на лист від 05.05.2020, який на думку останнього є підтвердженням наявності обставин, які перешкоджали орендарю вчасно повернути орендоване майно у визначений договором строк, оскільки, по-перше, такий доказ був належним чином оцінений судами попередніх інстанцій і йому надана відповідна правова оцінка, а, по-друге, переоцінка такого доказу не входить до повноважень суду касаційної інстанції в силу вимог ст. 300 ГПК України.

47. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

48. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження скаржник не зазначив і не обґрунтовував у поданій касаційній скарзі, Суд на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Кузіва М. О. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі № 914/897/19.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 909/254/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді С. К. Могил

В. Ю. Уркевич