ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"03" червня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/326/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Пригара Л.І.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області б/н від 31.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/341/22 від 31.05.2022 року) про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом заборони відчуження, накладення арешту на відчуження, заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно предмета іпотеки за Договором іпотеки від 05.06.2012 року (нотаріальний реєстр № 1690), якими є об`єкти нерухомого майна деревообробний комплекс, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Трудова, 2а та земельна ділянка площею 3,2825 га, кадастровий номер :01:007:0005, і які отримано банком у погашення кредитних зобов`язань ТОВ Р.І.Ф.Паркет ЛТД згідно з рішенням Реєстраційної служби Баранинської сільської ради в особі державного реєстратора Мочар Івана Івановича (індексний номер 50575121 від 08.01.2020 року),

у справі про витребування грошових коштів, які на 90% перевищують вартість предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя,

у якій можуть отримати відповідний статус:

позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області

відповідача Акціонерне товариство Комінвестбанк, м. Ужгород Закарпатської області

ВСТАНОВИВ:

31.05.2022 року через канцелярію Господарського суду Закарпатської області представником Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, якою заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження, накладення арешту на відчуження, заборони здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно предмета іпотеки за Договором іпотеки від 05.06.2012 року (нотаріальний реєстр № 1690), якими є об`єкти нерухомого майна деревообробний комплекс, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Трудова, 2а, та земельна ділянка площею 3,2825 га, кадастровий номер :01:007:0005, і які отримано банком у погашення кредитних зобов`язань ТОВ Р.І.Ф.Паркет ЛТД згідно з рішенням Реєстраційної служби Баранинської сільської ради в особі державного реєстратора Мочара Івана Івановича (індексний номер 50575121 від 08.01.2020 року).

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД посилається на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року у справі № 260/1550/21 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача АТ КомінвестБанк про визнання протиправними та скасування висновку та наказу. Вказане рішення набрало законної сили 24.05.2022 року відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2022 року у справі № 260/1550/21.

За твердженням представника Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, у зв`язку з ухваленими судами рішеннями, АТ КомінвестБанк отримало право повного розпорядження зазначеним майном.

Вказує на те, що АТ КомінвестБанк впродовж тривалого часу утаює суму, за якою поклав собі на баланс предмет іпотеки, а також ігнорує надіслані Товариством з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД на адресу Банку клопотання про встановлення того, за якою балансовою вартістю АТ КомінвестБанк поклав у себе на баланс предмет іпотеки, що позбавляє можливості заявника реалізувати своє право на отримання 90% від цієї суми, встановлене приписами ч. 5 ст. 37 Закону України Про іпотеку. Крім того, наголошує на тому, що АТ КомінвестБанк не надає відповіді і на запити ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД щодо надання копій первинних документів, на підставі яких було визначено балансову вартість предмета іпотеки за Договором іпотеки від 05.06.2012 року (нотаріальний реєстр № 1690); документально підтверджених відомостей про загальний розмір кредиторської заборгованості ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД перед АТ КомінвестБанк; виписок з кредитного рахунку ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД за період 01.01.2021 року 12.07.2021 року.

Посилається також на те, що ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД зверталося і до суду із клопотаннями про отримання вищевказаних документів, однак судами такі задоволені не були.

Покликаючись на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/569/20 та Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/1550/21, а також враховуючи неправомірну поведінку з боку АТ КомінвестБанк, ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД змушене звертатися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Обґрунтовуючи вказану заяву, зазначає, що забезпечення позову необхідне для того, щоб унеможливити розпорядження майном, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки у будь-який спосіб, в тому числі шляхом продажу майна, здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо такого майна. Невжиття наведених заходів забезпечення позову, на думку заявника, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду впродовж 10 днів із дня подання заяви про забезпечення позову, а також із інших підстав, визначених законом.

Дослідивши мотиви, викладені в заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, вирішуючи питання забезпечення позову на стадії до подання позовної заяви суд, не вдаючись до оцінки підставності позовних вимог, з якими заявник має намір звернутися до суду, та вірогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Як вбачається із поданої заяви, предметом майбутнього позову заявника є вимога про витребування грошових коштів, які на 90% перевищують вартість предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. При цьому, суд відзначає, що наявність/відсутність обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд встановлює під час розгляду справи по суті, а тому, твердження заявника про перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя не свідчить про можливість відчуження предмета іпотеки або вчинення будь-яких інших дій щодо реалізації такого майна, а є, в першу чергу, свідченням про наявність спору між сторонами.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язуються застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги до нього.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 року № 921/40/20).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстав дійти висновку про те, що позивач, звертаюсь до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається у заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

В даному випадку, заявником не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували факт вчинення з боку АТ Коомінвестбанк будь-яких дій щодо реалізації майна, яке є предметом іпотеки, чи вчинення будь-яких підготовчих дій щодо реалізації такого майна. Сам факт ненадання письмової інформації щодо балансової вартості предмету іпотеки за Договором іпотеки від 05.06.2012 року; копії первинного документа, на підставі якого визначено балансову вартість предмету іпотеки за Договором іпотеки від 05.06.2012 року; документально підтвердженої відомості про загальний розмір кредиторської заборгованості ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД перед АТ Комінвестбанк; виписки з кредитного рахунку ТОВ Р.І.Ф. Паркет ЛТД за період 01.01.2021 року 12.07.2021 року, не може свідчити про намір АТ Комінвестбанк ухилення від виконання зобов`язань перед заявником у випадку звернення із позовом до суду та у разі задоволення такого.

Також, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Слід зазначити, що зустрічне забезпечення по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків. Вона має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів. Так, ч. 1 ст. 141 ГПК України унормовано, що метою цього інституту є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, то зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично це є збереженням існуючого стану status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

З огляду на викладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, зважаючи на забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що заявник не подав доказів наявності фактичних обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі звернення заявника з позовом до суду, та задоволення такого, а також враховуючи відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення, суд вбачає відсутність достатніх підстав для задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області б/н від 31.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/341/22 від 31.05.2022 року) про вжиття заходів забезпечення позову, що є підставою для відмови у їх застосуванні шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 79, 123, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Р.І.Ф. Паркет ЛТД, с. Розівка Ужгородського району Закарпатської області б/н від 31.05.2022 року (вх. № 02.3.1-05/341/22 від 31.05.2022 року) про забезпечення позову до його пред`явлення у справі № 907/326/22 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам спору.

3. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвалу складено та підписано 06.06.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.