РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022Справа № 910/2494/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Академбудсервіс"

про стягнення 31 364,82 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Академбудсервіс" про стягнення 31 364,82 грн у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати майна за договором купівлі-продажу майна від 03.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2494/22, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/4330/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак усі конверти з відповідною ухвалою повернулися з причини «адресат відсутній».

11.05.2022 судом постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі від 21.02.2022, яку разом з ухвалою про відкриття провадження у справі направлено сторонам на електронні адреси.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

З огляду на викладене, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача та відповідача про розгляд справи, а ухвала про відкриття провадження у справі вважається їм врученою.

30.05.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, заявивши при цьому вимогу про поновлення строку на подання відзиву, обґрунтовуючи причини його пропуску неотриманням позову від позивача та ухвали про відкриття провадження у справі № 910/2494/22 від суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Приписами ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

За приписами частин 1-3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на поважний характер наведених відповідачем обставин в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання відзиву на позов, заяву відповідача про поновлення строку для подання відзиву суд задовольняє.

02.06.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "АБС ТЕХ" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Академбудсервіс" (Продавець) укладено договір купівлі-продажу майна (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати належне йому майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Світлогірська, 2/25, літ. « 45», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його.

У п. 2.1 договору визначено, що майно, що передається Покупцю за даним договором включає в себе:

- металоконструкцію - 1шт., вартість з ПДВ 762000,00 грн.

- апарат високого тиску - 1 шт., вартість з ПДВ 18000,00 грн.

- ліжка металеві двоярусні 1900x700мм - 3 шт., вартість з ПДВ 7200,00 грн.

- лежак підкатний автослюсаря 40" - 2 шт., вартість з ПДВ 2040,00 грн.

- повітряний компресор 0838/500/850/РР/Т 15ВАК - 1 шт., вартість з ПДВ 48000,00 грн.

- тумбу інструментальна на коліщатах 7 ящиків сіра - 2 шт., вартість з ПДВ 17400,00 грн.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору, Продавець зобов`язаний передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 30 днів з моменту укладання договору. Перехід права власності відбувається в момент передачі товару, що оформляється видатковою накладною.

За приписами пунктів 4.1-4.3 договору, загальна ціна договору складає 854640,00 грн., у тому числі ПДВ 142440,00 грн. Покупець має право здійснювати оплату частинами на власний розсуд. Покупець зобов`язаний здійснити повний розрахунок за даним Договором не пізніше 31.12.2020 року.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами. (п. 7.1 договору).

Відповідно до матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 04.08.2020.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він свої зобов`язання з передачі майна за договором виконав у обсязі, однак відповідач не розрахувався за нього у встановлений договором строк, у зв`язку з чим заборгованість останнього за договором становить 854 640,00 грн. У зв`язку з порушенням строків оплати переданого майна позивачем заявлено до стягнення, крім основного боргу 3% річних у розмірі 28 519,22 грн та інфляційні у розмірі 94 010,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає таке: позивач не надав видаткової накладної, яка за договором є підтвердженням переходу права власності на майно до відповідача; акт прийому-передачі від 04.08.2020 не містить згадок про передання супровідних документів разом з майном; лист відповідача № 26/05/22-1 від 26.05.2022 свідчить про намір покупця відмовився від договору та повернути товар продавцю; підписання директором ТОВ "АБС ТЕХ" договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства; запровадження в березні 2020 року карантинних обмежень, що є обставиною непереборною сили; введення 24.02.2022 воєнного стану стали причиною неможливості виконання відповідачем зобов`язань у зв`язку з фактичним припиненням господарської діяльності та оголошенням вимушеного простою.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором з передачі визначеного ним майна вартістю 854 640,00 грн позивач надав акт прийому-передачі від 04.08.2020, який підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

Зазначений документ суд приймає в якості належного доказу передачі відповідачу майна за договором, оскільки він відповідає вимогам до первинних документів, визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та підтверджує відповідну господарську операцію щодо передання товару. Хоч вказаний документ і не називається «видатковою накладною», як це вимагається п. 3.2 договору, однак за змістом їй тотожний.

Отже, за наведених обставин заперечення відповідача щодо відсутності видаткової накладної суд відхиляє.

Також сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2020 - грудень 2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства

Крім того, пунктом 5.1.3 договору також визначено обов`язок продавця передати разом з майном всі необхідні супроводжуючі документи.

За приписами ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Суд зазначає, що доказів реалізації відповідачем прав, передбачених вказаною нормою закону, до матеріалів справи не надано, а тому стверджувати про невиконання позивачем обов`язку з передачі документів немає підстав.

При цьому, посилання відповідача на повідомлення № 26.05.2022 № 26/05/22-1 як на відмову від договору та намір повернути товар в порядку ч. 2 ст. 666 ЦК України суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності, оскільки у цьому повідомленні йдеться про пропозицію повернути товар через неможливість виконання відповідачем зобов`язань у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

За приписами п. 4.3 договору, Покупець зобов`язаний здійснити повний розрахунок за даним Договором не пізніше 31.12.2020 року.

Однак, доказів на підтвердження здійснення відповідачем розрахунку з позивачем за переданий товар на суму 854 640,00 грн у вказаний строк до матеріалів справи не подано.

01.08.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 про належне виконання зобов`язань, зокрема, за договором від 03.08.20021 шляхом сплати заборгованості у розмірі 854 640,00 грн на рахунок позивача до 14.08.2021.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом № 1-04/08 від 04.08.2021 повідомив, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, проте їх порушення пов`язано з рядом об`єктивних причин таких як: несвоєчасний розрахунок контрагентів; запровадження в березні 2020 року карантинних обмежень. Також у цьому листі відповідач вказав про намір найшвидшого виконання зобов`язань протягом другої половини 2021 року відповідно до представленого плану погашення грошових зобов`язань.

Суд звертає увагу, що доказів погодження позивачем вказаного плану до матеріалів справи не надано.

Аналогічні наведеним у листі № 1-04/08 від 04.08.2021 підстави порушення виконання зобов`язань, пов`язані з введенням карантину, наведено відповідачем також у відзиві на позов.

Приписами пунктів 6.1-6.3 договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим Договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Жодна із Сторін не несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань по цьому Договору, якщо це невиконання чи неналежне виконання зумовлені дією обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 5 календарних днів з дати настання таких обставин повідомити у письмовій формі іншу Сторону.

За частинами першою, другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини другої статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз приписів частини першої статті 617 ЦК України та частин першої і другої статті 218 ГК України дозволяє дійти висновку, що учасник господарських відносин, який вчинив правопорушення у сфері господарювання, звільняється від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, якщо доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення господарського зобов`язання є обставини непереборної сили, що одночасно мають ознаки надзвичайності та невідворотності. Водночас у частині другій статі 218 ГК України передбачено, що не вважаються надзвичайними і невідворотними обставинами порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" із змінами і доповненнями станом на 18.03.2020, установлено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин, який було неодноразово продовжено та діє до цього часу.

Дійсно, пунктом 2 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) віднесено введення карантину.

Водночас, зважаючи на викладене вище, просто існування таких обставин (карантину у даному випадку) не є форс-мажором. Така обставина стане форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе неможливість виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, саме через неї.

Однак, всупереч наведеному відповідачем у даному випадку не доведено ані документом, засвідченим відповідним компетентним органом, ані іншими належними доказами, що введення карантину є форс-мажорною обставиною, яка свідчить про відсутність вини відповідача у порушенні зобов`язання зі сплати коштів за договором.

Більше того, всупереч п. 6.3 договору, відповідач повідомив позивача про форс-мажорні обставини, які склались з березня 2020 року, лише у серпні 2021 у відповідь на претензію позивача.

Сторона, для якої склались форс-мажорні обставини, зобов`язана не пізніше 5 календарних днів з дати настання таких обставин повідомити у письмовій формі іншу Сторону.

Крім того, посилання відповідача на введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 як на підставу неможливості виконання зобов`язання суд вважає абсолютно необґрунтованими, оскільки згідно з умовами договору відповідач був зобов`язаний здійснити оплату переданого товару ще в 2020 році, тобто, задовго до запровадження воєнного стану.

Суд також відхиляє вказівки відповідача на підписання директором ТОВ "АБС ТЕХ" договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства, оскільки договір купівлі-продажу майна від 03.08.2020 на цій підставі недійсним визнаний не був. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату майна у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 854 640,00 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем належними засобами доказування не спростований.

Крім того позивачем заявлено до стягнення інфляційні у розмірі 94 010,00 грн та 3% річних у розмірі 28 519,22 грн та за період прострочення з 31.12.2020 по 10.02.2022.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині розраховані правильно та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо заявленого у позові клопотання про повернення сплаченого позивачем судового збору, то таке задоволенню не підлягає, оскільки безпідставне та не узгоджується з приписами чинного Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, а не повертаються позивачу з бюджету.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Академбудсервіс" (Печерський узвіз, 3, офіс 403, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 42013298) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБС ТЕХ" (Печерський узвіз, 3, офіс 403, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 43054709) основний борг у розмірі 854 640,00 грн, 3% річних у розмірі 28 519,22 грн, інфляційні у розмірі 94 010,00 грн та судовий збір у розмірі 14 657,54 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 07.06.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко