ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. Справа№ 911/1159/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Студіопак Україна Лімітед» на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 (суддя Рябцева О.О., м. Київ, повний текст рішення складено 12.11.2021)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Студіопак Україна Лімітед»,

м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка

треті особи: Акціонерне товариство «Таскомбанк», м. Київ,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віді-Край Моторз», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка

про стягнення 74 736,95 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Студіопак Україна Лімітед» (далі - позивач/ТОВ «Студіопак Україна Лімітед») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-Страхування» (відповідач/ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування»), за участю третіх осіб: Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі - третя особа-1/АТ «Таскомбанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Віді-Край Моторз» (далі - третя особа-2/ТОВ «Віді-Край Моторз») про стягнення 74736,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання вимог Загальних умов договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-Фінанс», та розділу 8 Договору страхування, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-Фінанс» та ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування», 01.12.2020 ТОВ «Студіопак Україна Лімітед», як лізингоодержувачем застрахованого ТЗ, до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» подано заяву про настання страхового випадку № СТ-011347/01/01, якою повідомлено про настання події, що має ознаки страхового випадку за участю предмету лізингу, що мала місце 30.11.2020, та документи, передбачені п. 8.3 Договору.

Підставою для звернення до ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» стало пошкодження ТЗ в результаті виконання третьою особою робіт з брендування предмету лізингу. Про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛФ-Фінанс» листом від 20.01.2021.

Позивач вважає, що рішення ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» про відмову у виплаті страхового відшкодування з зазначених у листі підстав є таким, що прийнято з порушенням вимог ст. 991 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування» та умов Договору. Оскільки позивач не визначений умовами Договору страхування як Вигодонабувач/інший одержувач страхового відшкодування, та метою отримання страхового відшкодування є здійснення відновлювального ремонту ТЗ, що перебуває у володінні позивача, єдиним можливим способом захисту, який може забезпечити реальне поновлення прав позивача у даній справі, на думку позивача, є примусове виконання відповідачем обов`язку щодо виплати страхового відшкодування з метою його спрямування на відновлювальний ремонт ТЗ - шляхом перерахування грошових коштів на рахунок СТО, визначеної та погодженої сторонами відповідно до умов Договору. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 74 736,95 грн шляхом спрямування страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Ford Transit Custom», д/н НОМЕР_1 , а саме шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-Край Моторз».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішення Господарського суду Київської області Київської області від 09.09.2021 у справі №911/159/21 в задоволенні позову ТОВ «Студіопак Україна Лімітед" до ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» про стягнення 74» 736,95 грн шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ВІДІ-Край Моторз" відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- договором добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008 від 21.08.2017 не передбачено призначення ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" для одержання страхової виплати;

- договору на користь третьої особи - ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" між страхувальником та страховиком укладено не було;

- ТОВ "Студіопак Україна Лімітед", позивачу у справі, не належить право вимагати від страховика - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" виконання обов`язків за укладеним договором, стороною якого позивач не є;

- відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008 від 21.08.2017 вигодонабувачем є ТОВ "УЛФ-Фінанс".

- вигодонабувачем - ТОВ "УЛФ-Фінанс" самостійних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати заявлено не було. З заявою про настання страхового випадку "УЛФ-Фінанс" не зверталося, тоді як відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" та ст. 990 Цивільного кодексу України виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування);

- відтак, оскільки умовами договору страхування сторони узгодили обов`язок страховика при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу - ТОВ "УЛФ-Фінанс", то саме у страхувальника наявне право на вимогу про стягнення суми страхового відшкодування. У позивача таке право відсутнє.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 справі №911/1159/21 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 16, 386, 396 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про страхування» та ст. 22 Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм процесуального права, а саме: ст. 2, 5 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що у позивача відсутнє порушене право, оскільки умовами договору страхування сторони узгодили обов`язок страховика при настанні страхового випадку виплати страхове відшкодування страхувальнику або вигодо набувачу (яким позивач не є) є помилковим, з огляду на те, що при ухвалені судом не було досліджено надані позивачем документи, які підтверджують настання страхованого випадку (не надано оцінку умовам п.п. 7.4.3.,7.4., 8.3., 9.5. договору страхування, листу відповідача від 20.01.2021 (вих. №15/04/8/1/0136-21), а також не застосовано положення ст.ст. 386, 396 Цивільного кодексу України, ст. 22 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Позивач вважає, що рішення ТДВ «СК «ВІДІ-Страхування» про відмову у виплаті страхового відшкодування є незаконним, відповідно такою відмовою порушуються права позивача (як володільця предмету лізингу) та відновлення застрахованого ТЗ за рахунок страхової виплати, враховуючи положення ст. 22 Закону України «Про фінансовий лізинг», факт порушення прав позивача, що є лізингоодержувачем, у випадку пошкодження належного йому предмету лізингу, як і факт наявності у позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав у разі не визнання відповідачем страхового випадку.

Оскільки позивач не визначений умовами Договору страхування як Вигодонабувач/інший одержувач страхового відшкодування, та метою отримання страхового відшкодування є здійснення відновлювального ремонту ТЗ, що перебуває у володінні позивача, єдиним можливим способом захисту, який може забезпечити реальне поновлення прав позивача у даній справі, на думку позивача, є примусове виконання відповідачем обов`язку щодо виплати страхового відшкодування з метою його спрямування на відновлювальний ремонт ТЗ - шляхом перерахування грошових коштів на рахунок СТО, визначеної та погодженої сторонами відповідно до умов Договору. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 74 736,95 грн шляхом спрямування страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Ford Transit Custom», д/н НОМЕР_1 , а саме шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-Край Моторз».

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.02.2022 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 - без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Відповідач вказує на те, що враховуючи положення Цивільного кодексу України, Закону України "Про стяхування" та договору стахування, виключно ТОВ "УЛФ-Фінанс", як страхувальнику та вигодонабувачу за договором страхування, належить право звернення до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування та виключно ТОВ "УЛФ-Фінанс" має право на отримання страхового відшкодування у випадку настання події, що відповідно до умов договору страхування може розцінюватись як страховий випадок. Оскільки позивач не є стороною договору страхування, не був призначений вигодонабувачем, та між ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" та ТДВ "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" відсутні будь-які договірні відносини з приводу застрахованого транспортного засобу, то позивач не має достатніх правових підстав для звернення з позовом. На адресу відповідача не надходило від ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" (страхувальника та вигодо набувача за договором страхування) заперечень, скарг чи інших зауважень, які б свідчили б про незгоду з прийнятим рішенням відносно події, що мала місце 30.11.2020 за участю застрахованого транспортного засобу.

Крім того, відповідач зазначає апеляційній скарзі позивач помилково посилається на положення ст. 22 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 13.06.2021. Діючий Закон України «Про фінансовий лізинг» набрав чинності 13.06.2021. Тоді як, Договір фінансового лізингу № 7846/10/20-Г між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» було укладено 05.10.2020, до набрання чинності зазначеним Законом. Тобто, положення Закону України «Про фінансовий лізинг» від 13.06.2021 не підлягають застосуванню при розгляді апеляційної скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу від третіх осіб до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходило.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що треті особи не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзиви на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що треті особи у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подали відзивів на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання третіми оосбами відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" у справі №911/1159/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Оскільки у суді апеляційної інстанції матеріали справи №911/1159/21 відсутні, тому Суд позбавлений можливості перевірити апеляційну скаргу і вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у справі №911/1159/21, зокрема, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1159/21.

05.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1159/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1159/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Студіопак Україна Лімітед" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 7846/10/20-Г (далі - договір лізингу).

Відповідно до пп. 3.1 п. 3 договору лізингу предметом лізингу є автомобіль - Ford Transit Custom Van.

Пунктом 5 договору лізингу встановлено строк лізингу - 36 місяців з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі.

Згідно із п. 14 договору лізингу підписанням цього договору фінансового лізингу лізингоодержувач приєднується до Загальних умов договору фінансового лізингу, розміщених на офіційному веб-сайті лізингодавця, які є публічною частиною договору фінансового лізингу.

Пунктом 5.1 Загальних умов договору фінансового лізингу (в редакції, що діяла з 20.07.2020 р.) передбачено, що з метою зменшення ризиків володіння та користування предмет лізингу, зазначений у договорі, обов`язково повинен бути застрахований протягом всього терміну дії договору за ризиками страхування КАСКО та цивільної відповідальності (ОСЦПВ). Лізингодавець самостійно здійснює страхування предмета лізингу і визначає страхову компанію з переліку акредитованих лізингодавцем.

Згідно із п. 5.5. Загальних умов договору фінансового лізингу уразі пошкодження предмета лізингу або його частини (крім випадків повної загибелі або викрадення/іншого незаконного заволодіння предметом лізингу) лізингодавець, за умови належного виконання лізингоодержувачем умов договору, направляє отримане страхове відшкодування на відновлення предмета лізингу.

Відповідно до п. 7 договору лізингу страхування здійснює лізингодавець (пп. 7.1); види стахування та розмір франшизи - страхування КАСКО, франшиза по пошкодженню 0,5%, франшиза викрадення/угон 5,0%, страхування ОСЦПВ (пп. 7.2); територія дії страхування - територія України, за виключенням населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також розташованих на лінії зіткнення та тимчасово окупованої території України (пп. 7.4).

21.08.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (страхувальник), шляхом підписання сторонами спеціальної та загальної частин договору добровільного страхування наземного транспорту, було укладено генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008.

Вигодонабувачем за вказаним договором добровільного страхування наземного транспорту є Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс".

Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованими транспортними засобами (розділ 2 договору страхування).

Пунктом 1.3 договору страхування встановлено, що за цим договором страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених цим договором, а страхувальник зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Умови цього договору застосовуються до кожного окремого транспортного засобу, зазначеного в Реєстрі застрахованих ТЗ, що є додатком та невід`ємною частиною цього договору (п. 1.4 договору страхування).

Відповідно до реєстру № 37 застрахованих транспортних засобів від 02.11.2020 за період з 01.10.2020 р. по 31.10.2020 до генерального договору добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008 від 21.08.2017 р. було застраховано транспортний засіб - Ford Transit Custom Van, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з п.п. 3, 8 витягу з Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту, який є додатком до договору VZ № 0008 від 21.08.2017 р., застрахований транспортний засіб - Ford Transit Custom Van, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; номер кузова (шасі) - НОМЕР_2 ; строк дії договору встановлено з 09.10.2020 по 08.10.2021; страхова сума складає 936 846,00 грн.

У п. 3.1 договору страхування за цим договором визначено, що страховими випадками є події, передбачені спеціальною частиною договору, що відбулись протягом строку дії цього договору, на території (в місті) дії цього договору, підтверджені документально, з настанням чого виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування згідно з умовами цього договору.

Спеціальною частиною договору страхування встановлено, що транспортні засоби, застраховані згідно з Реєстром застрахованих ТЗ, застраховані на умовах повного КАСКО (дорожно-транспортна пригода (ДТП), протиправні дії третіх осіб (ПДТО), пожежа, стихійні лиха, вплив предметів (ВП) та викрадення).

Згідно із п. 3.3 договору страхування під повним КАСКО розуміється пошкодження, знищення або втрата застрахованого транспортного засобу та/або додаткового обладнання до застрахованого транспортного засобу внаслідок будь-яких страхових ризиків, зазначених в п. 3.2 цього договору.

Протиправні дії третіх осіб, що призвели до пошкодження, знищення транспортного засобу та/або втрати окремих складових частин, деталей, приладів і обладнання ТЗ віднесено до страхових ризиків (п. 3.2 договору).

ТОВ "Студіопак Україна Лімітед", який є лізингоодержувачем застрахованого транспортного засобу, звернулось до ТДВ "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" з заявою № СТ-011347/01/01 від 01.12.2020 про настання страхового випадку, в якій повідомив про настання події, що має ознаки страхового випадку, за участю застрахованого згідно з договором страхування VZ № 0008 від 21.08.2017 р. транспортного засобу - Ford Transit Custom (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що мала місце 30.11.2020 р., та відбулась в результаті протиправних дій третіх осіб (ПДТО).

З детального опису події вбачається, що 30.11.2020 р. о 08:20 год. монтажник компанії по трендуванню при обклеюванні авто Ford Transit пошкодив 2 задніх крила (ліве та праве), задні праві двері та двоє дверей багажного відсіку, обрізавши ножем плівку на авто, тим самим пошкодив лакофарбове покриття.

Відповідачем на підставі наданих документів відповідно до умов договору страхування було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування згідно з п. 10.1.6 договору, оскільки дана подія кваліфікується як не страховий випадок, про що складено страховий акт № 8175 від 18.01.2021 р.

Листом № 15/04/8/1/0136-21 від 20.01.2021 р. ТДВ "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" повідомило ТОВ "УЛФ-Фінанс" про те, що згідно з п. 10.1.6 договору страхування ним прийнято рішення про відмову ТОВ "УЛФ-Фінанс" у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заявлена подія за участю застрахованого транспортного засобу сталася внаслідок недоліків виконання робіт та відповідно до п. 4.1 договору страхування відповідає виключенням зі страхових випадків.

Направлення вказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 20.01.2021 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 000 від 20.01.2021 р. та визнається позивачем.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІДІ-Край Моторз" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" рахунок № КМдС-0030498 від 03.02.2021 на суму 75112,51 грн.

Звертаючись з даним позовом, позивач посилається на те, що сума страхового відшкодування, що має бути виплачена відповідачем згідно умов договору страхування, складає 74 736,95 грн (75 112,51 - 375,56 (0,50 % безумовної франшизи) = 74736,95), яку він просить стягнути з відповідача, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІДІ-Край Моторз".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції,обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Як вже зазначалось вище, 05.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Студіопак Україна Лімітед" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 7846/10/20-Г.

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Матеріали справи свідчать, що 21.08.2017 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (страхувальник), шляхом підписання сторонами спеціальної та загальної частин договору добровільного страхування наземного транспорту, було укладено генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно дост. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання y разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, враховуючи приписи ст.ст. 509, 510, 979 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України "Про страхування", кредитором у зобов`язанні з виплати страхового відшкодування, тобто особою, яка має право вимагати від страховика виконання його обов`язку, є страхувальник, тобто сторона за договором, або інша особа, визначена у договорі страхування.

За змістом ст. 511 Цивільного кодексу України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким породженням прав є укладання договору на користь третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 985 Цивільного кодексу України передбачено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Згідно із частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. (ч. 3 ст. 985 ЦК України)

Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону України «Про страхування».

Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов`язків за укладеним договором.

Як зазначалось вище, вигодонабувачем за вказаним договором добровільного страхування наземного транспорту є ТОВ «УЛФ-Фінанс».

Водночас, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, що договором добровільного страхування наземного транспорту VZ №0008 від 21.08.2017 не передбачено призначення ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" для одержання страхової виплати.

Разом з тим, договору на користь третьої особи - ТОВ "Студіопак Україна Лімітед" між страхувальником та страховиком укладено не було.

Отже, ТОВ "Студіопак Україна Лімітед", позивачу у справі, не належить право вимагати від страховика - ТОВ "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" виконання обов`язків за укладеним договором, стороною якого позивач не є.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 636 Цивільного кодексу України, якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту VZ № 0008 від 21.08.2017 вигодонабувачем є ТОВ "УЛФ-Фінанс".

Вигодонабувачем - ТОВ "УЛФ-Фінанс" самостійних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати заявлено не було.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що із заявою про настання страхового випадку "УЛФ-Фінанс" не зверталося, тоді як відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" та ст. 990 Цивільного кодексу України виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування).

Таким чином, оскільки умовами договору страхування сторони узгодили обов`язок страховика при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу - ТОВ "УЛФ-Фінанс", то саме у страхувальника наявне право на вимогу про стягнення суми страхового відшкодування. У позивача таке право відсутнє.

Щодо прийнятого страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, то враховуючи встановлення судом обставини щодо відсутності права вимоги у позивача, питання його обґрунтованості виходить за межі предмету дослідження у даній справі, оскільки не впливає на вирішення вказаного спору по суті.

Крім того, як було встановлено місцевим господарським судом та убачається із матеріалів справи, 03.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Студіопак Україна Лімітед» (лізингоодержувач), Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-Фінанс» (первісний лізингодавець) та Акціонерним товариством "Таскомбанк" (новий лізингодавець) укладено Додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 7846/10/20-Г від 05.10.2020 , якою змінено особу лізингодавця з Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" на Акціонерне товариство "Таскомбанк".

Згідно з п. 1 Додаткової угоди до договору фінансового лізингу № 7846/10/20-Г від 05.10.2020 всі права та обов`язки лізингодавця за Договором фінансового лізингу № 7846/10/20-Г від 05.10.2020 з 03.12.2020 переходять від первісного лізингодавця до нового лізингодавця (новий лізингодавець замінює сторону лізингодавця в договорі фінансового лізингу та зобов`язаннях, що випливають з договору фінансового лізингу).

Про вказану обставину позивач мав зазначити в позовній заяві, оскільки вона вже існувала станом на час звернення з позовом до суду, проте повідомив про це суд 10.06.2021, звернувшись до Господарського суду Київської області із заявою про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору - АТ "Таскомбанк", яка була місцевим господарським судом задоволена.

При цьому, ТА "Таскомбанк" - третя особа - 1 у підготовчі та у судові засідання не з`явилася, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву третя особа-1 відповідно до ст. 168 ГПК України не надіслала, отже позиції стосовно підтримання позову не висловила.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення коштів не на його користь, а шляхом їх перерахування на рахунок ТОВ "ВІДІ-Край Моторз", тобто третьої особи - 2 у справі.

Вказаний спосіб захисту навіть у разі доведеності та обгрунтованості позовних вимог, чого судом не встановлено, не був би ефективним, оскільки у разі порушення права позивача, його захист у даний спосіб залежав би від волі третьої особи, яка рахунок на оплату виставила не позивачу, а страхувальнику, а під час судового розгляду справи в жодне судове засідання не з`явилася, та так само як і третя особа - 1 позиції щодо підтримання позову не висловила.

Вказане підтверджується також змістом п. 5.5. Загальних умов договору фінансового лізингу, відповідно до якого у разі пошкодження предмета лізингу або його частини (крім випадків повної загибелі або викрадення/іншого незаконного заволодіння предметом лізингу) саме лізингодавець, за умови належного виконання лізингоодержувачем умов договору, направляє отримане страхове відшкодування на відновлення предмета лізингу.

Отже, навіть у разі наявності порушеного права позивача, чого, як вже зазначалося, судом не встановлено, його захист у обраний позивачем спосіб у разі нездійснення третьою особою - 2 ремонту пошкодженого авто за отримані на підставі рішення суду кошти, спричинив би виникнення нового спору.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, такими що не ґрунтуються на приписах законодавства, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на положення ст. 22 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до яких моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача. Об`єкт фінансового лізингу та/або ризики, пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу, підлягають страхуванню, якщо обов`язковість такого страхування встановлена законом або передбачена договором фінансового лізингу. Витрати на страхування за договором фінансового лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено таким договором. У разі настання страхового випадку або оскарження факту його невизнання лізингоодержувач має право самостійно звернутися до страховика та/або до суду за захистом своїх порушених прав, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про фінансовий лізинг» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Діючий Закон України «Про фінансовий лізинг» набрав чинності 13.06.2021. Водночас, договір фінансового лізингу № 7846/10/20-Г між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» було укладено 05.10.2020, тобто до набрання чинності зазначеним Законом.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Студіопак Україна Лімітед» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Студіопак Україна Лімітед» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2021 у справі №911/1159/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова