ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"06" червня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/25/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агросем, м. Київ

до відповідача Фермерського господарства Тізеш, с. Ботар Виноградівського району Закарпатської області

про стягнення 523 822 грн., в тому числі 476 985 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений товар, 15 511 грн. 84 коп. пені, 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Райніш М.І.

представники:

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю Агросем, м. Київ заявлено позов до відповідача Фермерського господарства Тізеш, с. Ботар Виноградівського району Закарпатської області про стягнення 523 822 грн., в тому числі 476 985 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений товар, 15 511 грн. 84 коп. пені, 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі № 907/25/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 24.02.2022 року.

За змістом приписів ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Суд також звертає увагу на те, що у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, 15.03.2022 року Верховна Рада України затвердила Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 року № 133/2022, відповідно до якого воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб. 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. 22.05.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства випливає, що запровадження на території держави режиму воєнного стану не має прямого впливу на процес здійснення судочинства (за винятком випадку неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій ведуться активні бойові дії).

Суд звертає увагу, що відповідачем у межах даного спору є юридична особа Фермерське господарство Тізеш, територіально розташована в Закарпатській області, де наразі не ведуться бойові дії, а відтак, відсутні підстави для нездійснення правосуддя судами, в тому числі і Господарським судом Закарпатської області.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи (без виклику) у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (без виклику), є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач своєчасно не виконав умови Договору поставки № 11.02.21-134 від 11.02.2021 року в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість у розмірі 476 985 грн. 91 коп., за прострочення сплати якої позивачем додатково нараховано до стягнення з відповідача 15 511 грн. 84 коп. пені, 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи (повідомлення про вручення ухвали суду від 24.01.2022 року міститься в матеріалах справи), відзиву на позовну заяву в порядку ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана на його офіційну юридичну адресу, зазначену в ЄДРЮОФОПтаГФ), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, а також докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

11.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агросем (постачальником, позивачем у справі) та Фермерським господарством Тізеш (покупцем, відповідачем у справі) укладено Договір поставки № 11.02.21-134 (далі Договір), відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його (п. 1.1. Договору).

Найменування, асортимент та кількість товару визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна кількість та вартість товару, що поставляється по даному Договору, визначається сукупністю всього товару, що передається постачальником у власність покупцеві, за усіма специфікаціями, протягом всього строку дії цього Договору (п. п. 2.1., 2.2. Договору).

За змістом п. 3.1. Договору, ціна за одиницю та загальна вартість товару зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що протягом строку дії цього Договору, грошові зобов`язання покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи Євро), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання специфікації.

Відповідно до п. 3.5. Договору, покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків не визначені у відповідній специфікації до цього Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями, на умовах та у строки, визначені у специфікаціях до цього Договору.

У відповідності до п. 9.2. Договору, у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється до повного розрахунку (п. 9.6. Договору).

За порушення грошових зобов`язань по оплаті товару покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення (п. 9.4. Договору).

Пунктом 12.5. Договору сторони дійшли взаємної згоди, що на підставі ст. 259 Цивільного кодексу України, при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього Договору, не застосовувати п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим Договором до 3-х років.

За змістом п. 13.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом одного року, але в будь-якому випадку, - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору за місяць до закінчення терміну його дії, Договір вважається пролонгованим на тих же умовах, на той же термін.

У Специфікації № 1 від 11.02.2021 року до Договору поставки № 11.02.21-134 від 11.02.2021 року визначено, що загальна вартість товару складає 596 985 грн. 91 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 99 497 грн. 65 коп., що у відповідності до умов Договору є еквівалентом 17 650,50 Євро, у т.ч. ПДВ 20% - 2 941,75 Євро.

Згідно п. 3 Специфікації, сторони визначили, що покупець оплачує вартість товару наступним чином: - оплата товару в розмірі 20% загальної вартості товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 11.02.2021 року; - решта вартості товару в розмірі 80% загальної вартості товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 15.10.2021 року.

На виконання умов Договору та Специфікації № 1 від 11.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агросем поставило, а Фермерське господарство Тізеш прийняло товар на загальну суму 596 985 грн. 91 коп., що підтверджується підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною № АГ-11/02128 від 12.02.2021 року.

Проте, вартість отриманого за вищевказаною видатковою накладною товару відповідач оплатив частково, що підтверджується долученою до матеріалів справи банківською випискою по рахунку позивача.

Таким чином, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати отриманого товару, неоплаченою залишилась вартість поставленого товару на суму 476 985 грн. 91 коп.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 11.02.21-134 від 11.02.2021 року в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 476 985 грн. 91 коп. суми заборгованості за поставлений товар у примусовому порядку. При цьому, внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з останнього 15 511 грн. 84 коп. пені, 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, частиною 2 статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого йому товару, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 476 985 грн. 91 коп.

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 476 985 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений товар є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

На підставі п. 9.2. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 15 511 грн. 84 коп. пені.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 230 232 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені за відповідний борговий період, суд зазначає, що пеня в розмірі 15 511 грн. 84 коп. нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Із покликанням на п. 9.4. Договору та ст. ст. 536, 692, 694 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача суму 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За змістом ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Пунктом 9.4. Договору сторони дійшли згоди, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами (розгорнутий розрахунок міститься у матеріалах справи), суд дійшов до висновку, що така обрахована вірно і підлягає стягненню з відповідача повністю.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку нарахування позивачем трьох процентів річних за заявлений ним період, суд встановив, що сума 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних нарахована правомірно та підлягає стягненню з відповідача повністю (розгорнутий розрахунок нарахованих 3% річних міститься у матеріалах справи).

При цьому, із приводу одночасного стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами та трьох процентів річних суд зазначає, що стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і, одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто, зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 Цивільного кодексу України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Саме тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 року у справі № 921/395/20.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 476 985 грн. 91 коп. заборгованості за поставлений товар, 15 511 грн. 84 коп. пені, 28 619 грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2 705 грн. 10 коп. трьох процентів річних є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 7 857 грн. 33 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства Тізеш, вул. Петефі, будинок 2, с. Ботар, Берегівський район, Закарпатська область, 90365 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33536724) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агросем, просп. Степана Бандери, будинок 9В, м. Київ, 04073 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 30967207) суму 523 822 (П`ятсот двадцять три тисячі вісімсот двадцять дві гривні) грн., в тому числі 476 985 (Чотириста сімдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень) грн. 91 коп. заборгованості за поставлений товар, 15 511 (П`ятнадцять тисяч п`ятсот одинадцять гривень) грн. 84 коп. пені, 28 619 (Двадцять вісім тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень) грн. 15 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2 705 (Дві тисячі сімсот п`ять гривень) грн. 10 коп. трьох процентів річних, а також 7 857 (Сім тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень) грн. 33 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 06.06.2022 року.

Суддя Пригара Л.І.