ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" травня 2022 р. Cправа № 902/1274/21

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

За участю представників сторін

позивача Пунько І.В., ордер серія АВ №1022730 від 25.01.2022.

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ ФУДЗ КОМПАНІ" (вул. Електротехнічна, 47, м. Київ, 02660; пр.Григоренка, 43, м. Київ, 02140)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (вул. Чехова, буд. 6, м. Вінниця, 21034)

про стягнення 600882,29 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ ФУДЗ КОМПАНІ" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" про стягнення 600 882,29 грн. заборгованості, з яких: 430 288,72 грн. - основного боргу, 9 642,22 грн. - 3% річних, 26 556,43 грн. - інфляційних нарахувань, 46 418,85 грн. - пені, 87 976,07 грн. - штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №58-1020-Д від 12.10.2020 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 23.12.2021 суд постановив відкрити провадження у справі № 902/1274/21, розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначити на 25 січня 2022 року.

25.01.2022 до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

На визначену судом дату (25.01.2022) у судове засідання з`явився представник позивача, яка не заперечила щодо задоволення клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 25.01.2022 суд постановив відкласти підготовче засідання на 21.02.22 о 12:30 год.

21.02.2022 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшли два клопотання представників відповідача про відкладення підготовчого засідання.

На визначену судом дату (21.02.2022) у судове засідання з`явилась представник позивача, яка заперечила проти задоволення клопотань представників відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 21.02.2022 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу для судового розгляду по суті на 16 березня 2022 р. о 11:30.

15.03.2022 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

На визначену судом дату (16.03.2022) у судове засідання з`явилась представник позивача, яка не заперечила проти задоволення вищевказаного клопотання.

Ухвалою від 16.03.2022 суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 06.04.22 о 12:00 год.

06.04.2022 до суду надійшли заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника та клопотання відповідача про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2022 відкладено розгляд справи по суті на 04.05.2022 о 11:00 год., з підстав викладених у відповідній ухвалі.

У судовому засіданні 04.05.2022 суд протокольною ухвалою постановив оголосити перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 25.05.2022 о 15:30 год.

Враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача та представника позивача після перерви, суд ухвалою від 05.05.2022 повідомив останніх про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

04.05.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема відповідачем зазначено що позов подано до неналежного відповідача, оскільки договір по якому виникла заборгованість укладено з філією і вона має відповідати за своїми зобов`язаннями. Крім того, відповідач зазначив що сума позову не відповідає дійсності оскільки після відкриття провадження у справі філія провела часткові розрахунки з позивачем.

25.05.2022 до суду від позивача надійшли клопотання про приєднання доказів та залишення відзиву відповідача без розгляду, а також письмові пояснення щодо твердження відповідача про неналежність відповідача.

Від відповідача до суду 25.05.2022 надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання часу для підготування відповідь на письмові пояснення позивача які отримані відповідачем лише 24.05.2022.

На визначену судом дату 25.05.2022 з`явився представник позивача, відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала клопотання про залишення відзиву без розгляду та підтримала письмові пояснення та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме виписки банку по рахунку позивача за період з 01.01.2022 по 12.05.2022 про сплату відповідачем частини основної заборгованості в сумі 55 000,00 грн.

Суд протокольною ухвалою відхилив клопотання позивача про залишення без розгляду відзиву та клопотання відповідача про оголошення перерви в судовому засідання, що відображено в протоколі судового засідання.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням часткових проплат проведених відповідачем після відкриття провадження у справі та просила їх задовольнити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.05.2022 судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без проголошення, в зв`язку з неявкою представників сторін на проголошення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ ФУДЗ КОМПАНІ" (позивач, в договорі Постачальник) та Філією №4 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (відповідач, за договором Дистриб`ютор) було укладено договір дистриб`юції № 58-1020-д, відповідно до п 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Дистриб`ютора Товар для його подальшого поширення на Території на умовах і в порядку, визначених Договором, а Дистриб`ютор зобов`язується прийняти Товар у власність і оплатити його вартість, а також виконати дії, необхідні для поширення і просування Товару на Території на умовах і в порядку, визначених Договором.

Найменування, асортимент, кількість Товару визначаються у видаткових та товарно-транспортних накладних. Перелік Товару та його ціна для Дистриб`ютора визначаються в Протоколі погодження цін до цього Договору (Додаток №1) (п. 1.2. Договору).

Постачальник має право, а Дистриб`ютор зобов`язаний проводити тільки оптову закупку/продаж товару в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Поставка здійснюється протягом дії цього Договору на підставі письмового Замовлення Дистриб`ютора. До письмового Замовлення прирівнюється Замовлення надіслані за допомогою засобів електронної пошти, інших засобів електронного документообігу (п. 2.1 та 2.2. Договору).

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (правил ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року) на визначену у Замовленні адресу Дистриб`ютора. Строк поставки Товару складає 7 (сім) календарних днів з моменту прийняття Замовлення до виконання (п. 3.2. та п. 3.3. Договору).

Прийняття Товару (розвантаження автомобільного транспортного засобу) здійснюється силами і за рахунок Дистриб`ютора. Разом з Товаром Постачальник повинен передати Дистриб`ютору видаткову накладну, товарно-транспортну накладну та інші супроводжувальні документи згідно чинного законодавства. У випадку відсутності будь-якого з документів Дистриб`ютор повинен негайно повідомити про це Постачальника та зробити відповідну відмітку у видатковій накладній та товарно-транспортній накладній зазначивши який саме документ відсутній. У випадку якщо у видатковій накладній та товарно-транспортній накладній буде відсутня відмітка Дистриб`ютора або не буде вказано який саме документ відсутній, то вважається, що Постачальник належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання з поставки Товару за цим Договором (п. 4.1. та п. 4.3 Договору).

Прийнявши Товар Дистриб`ютор повинен повернути Постачальнику видаткову накладну та товарно-транспортну накладну, які повинні містити печатку (штамп тощо) Дистриб`ютора та/або бути підписані уповноваженим представником Дистриб`ютора, повноваження якого підтверджуються: довіреністю на прийняття товару або відтиском печатки (штампу тощо) Дистриб`ютора на видатковій накладній та/або товарно-транспортній накладній або наданим Дистриб`ютором переліком осіб уповноважених приймати Товар згідно Додатку № 2 до цього Договору. Сторони у Договорі погодили, що представник Дистриб`ютора, який підписав видаткову накладну та товарно-транспортну накладну, є уповноваженою особою на підписання накладних з урахуванням погодження асортименту, кількості, якості та ціни Товару що поставляється. Датою поставки Товару є дата підписання накладної представником Дистриб`ютора (п. 4.6. - 4.8. Договору).

Сума Договору складається з суми вартості партій Товару, поставленого Постачальником протягом строку дії цього Договору, і визначається шляхом додавання вартості Товару, вказаного у видаткових накладних, що були підписані уповноваженими представниками Сторін протягом строку дії цього Договору. Ціна Товару визначається Сторонами у Протоколі погодження цін (Додаток №1), який діє на момент здійснення - Замовлення Дистриб`ютором, та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 5.1. Договору).

Товар повинен бути оплачений протягом 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки. Оплата Товару здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Днем оплати Товару є день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 5.3. Договору).

У випадку порушення Дистриб`ютором умов п.5.3., строків розрахунків визначених п.5.2., 11.6. цього ц Договору, Постачальник має право вимагати сплати Дистриб`ютором пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє Дистриб`ютора від сплати основної суми заборгованості (п. 8.2. Договору).

В разі прострочення Дистриб`ютором строків оплати більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів Постачальник додатково має право вимагати сплати Дистриб`ютором штрафу в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості (п. 8.3. Договору).

До вимог про стягнення пені, штрафу та процентів за користування чужими грошовими коштами застосовується трирічний строк позовної давності (п. 8.8. Договору).

Цей Договір набирає юридичної сили з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у випадку їх наявності) і діє до « 31 » грудня 2021 року (п. 11.1. Договору).

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних, скріплених підписами та печатками сторін, передав відповідачу товар на загальну суму 879759,96 грн., а саме: №ИФ-0000131 від 18.01.21 на суму 102 403,01 грн; №ИФ-0000132 від 18.01.21 на суму 164 542,97 грн; №ИФ-0000133 від 18.01.21 на суму 15 069,89 грн; № ИФ-0000134 від 18.01.21 на суму 43 320,84 грн; № ИФ-0000142 від 19.01.21 на суму 47 926,37 грн; № ИФ-0000143 від 19.01.21 на суму 57417,84 грн; №ИФ-0000144 від 19.01.21 на суму 129 844,44 грн; №ИФ-0000145 від 19.01.21 на суму 67 865,76 грн; ИФ-0000258 від 29.01.21 на суму 30 310,99 грн; №ИФ-0000259 від 29.01.21 на суму 17 139,02 грн; №ИФ-0000842 від 02.04.21 на суму 9 849,60 грн; №ИФ-0000856 від 05.04.21 на суму 66 051,79 грн; №ИФ-0001721 від 30.06.21 на суму 49805,71 грн та №ИФ-0001720 від 30.06.21 на суму 78211,73 грн.

Відповідач за переданий товар частково розрахувався та здійснив повернення товару на загальну суму 449471,24 грн, а саме: 23.07.2021 розрахувався на суму 50325,83 грн та повернув товар на суму 30235,20 грн за видатковою накладною №ИФ-0000131 від 18.01.21 на суму 102 403,01 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 100629,16 грн за видатковою накладною №ИФ-0000132 від 18.01.21 на суму 164 542,97 грн; 15.03.2021 та 07.06.2021 повернув товар на суму 3101,76 грн та 7691,04 грн за видатковою накладною №ИФ-0000133 від 18.01.21 на суму 15 069,89 грн; 07.06.2021 повернув товар на загальну суму 14457,73 грн за видатковою накладною № ИФ-0000134 від 18.01.21 на суму 43 320,84 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 38112,96 грн за видатковою накладною № ИФ-0000142 від 19.01.21 на суму 47 926,37 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 47172,64 грн за видатковою накладною № ИФ-0000143 від 19.01.21 на суму 57417,84 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 98147,88 грн за видатковою накладною № ИФ-0000144 від 19.01.21 на суму 129 844,44 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 25728,19 грн за видатковою накладною № ИФ-0000258 від 29.01.21 на суму 17 139,02 грн; 07.06.2021 повернув товар на суму 32672,21 грн за видатковою накладною №ИФ-0000856 від 05.04.21 на суму 66 051,79 грн.

Станом на день подачі позовної заяви до суду не оплаченим залишився товар в сумі 430288,72 грн.

В зв`язку з не проведенням відповідачем оплати за отриманий товар в строки визначені договором та не повернення нереалізованого товару, позивач був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 430 288,72 грн. - основного боргу, 9 642,22 грн. - 3% річних, 26 556,43 грн. - інфляційних нарахувань, 46 418,85 грн. - пені, 87 976,07 грн. - штрафу.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки з доданих позивачем доказів до матеріалів справи вбачається, що договір дистриб`юції від 12 жовтня 2020 р. № 58-1020-д був укладений між Філією № 4 ТОВ «ТНВ» яка відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.5. Положення про Філією № 4 ТОВ «ТНВ», самостійно виступає в господарські, договірні, розрахункові та інші відносини, а також здійснює діяльність в межах своєї компетенції, коштів, майна; має власний розрахунковий рахунок, свою печатку; має право відкривати рахунки, складати та підписувати договори; здійснювати захист майнових прав та інтересів філії; вести справи у судових установах; власними коштами та майном розраховуватись за боргами філії та інше.

Крім того, за твердженням відповідача безпосередньо філія здійснювала розрахунки з позивачем, в тому числі, після подачі позовної заяви, що підтверджується доданими платіжними дорученнями, а отже намагання стягнути вказану у позовній заяві суму начебто заборгованості є не актуальним.

З огляду на це просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем 25.05.2022подано до суду клопотання про приєднання доказів, а саме банківську виписку по рахунку позивача за період з 01.01.2022 по 12.05.2022 з якої вбачається проведення відповідачем часткових проплат за отриманий товар на загальну суму 55000,00 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Щодо підсудності даного спору господарському суду Вінницької області суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНВ» зареєстровано вул. Чехова, буд. 6, м. Вінниця, 21034.

Відповідно до п.п. 3.1. Положення про Філією № 4 ТОВ «ТНВ» філія є відокремленим структурним підрозділом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНВ» без статусу юридичної особи.

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено підсудність справ за вибором позивача, а саме ч. 1 даної статті визначено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням (ч. 3 ст. 29 ГПК України).

З огляду на викладені норми, позивачу надано право на вибір обирати підсудність справи до певного суду, зокрема або за місцем знаходження юридичної особи або за місцем знаходження філії.

З огляду на викладене, судом критично оцінюються твердження відповідача щодо неналежного відповідача у справі та непідсудності даного спору господарському суду Вінницької області.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникли зобов`язання по оплаті товару.

До договору дистрибуції застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором дистриб`юції № 58-1020-д від 12.10.2020, не було здійснено остаточної оплати вартості переданого позивачем товару у строки визначені договором, за таких обставин, на день подачі позовної заяви до суду у відповідача рахувалась заборгованість в сумі 430 288,72 грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач здійснив оплату за отриманий товар в розмірі 55000,00 грн, що стверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача за період з 01.01.2022 по 12.05.2022 відповідно до якої відповідач здійснив оплати: 10.01.2022 на суму 1000,00 грн, 19.01.2022 на суму 1000,00 грн, 21.01.2022 на суму 1000,00 грн, 25.01.2022 на суму 1000,00 грн, 27.01.2022 на суму 1000,00 грн та 18.02.2022 на суму 50 000,00 грн. Дана виписка додана позивачем до клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 25.05.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За наведених обставин, з урахуванням поданих позивачем доказів сплати грошових коштів у розмірі 55 000,00 грн, після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 55 000,00 грн., у зв`язку із чим провадження у справі в цій частині основного боргу підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, з покладенням витрат на сплату судового збору в цій частині на відповідача.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню в сумі 375288,72 грн, як обґрунтовані, підтвердженні доказами та неспростовані відповідачем.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 9 642,22 грн. - 3% річних, 26 556,43 грн. - інфляційних нарахувань, 46 418,85 грн. - пені та 87 976,07 грн. - штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 8.2. та п. 8.3. договору у випадку порушення Дистриб`ютором умов п.5.3., строків розрахунків визначених п.5.2., 11.6. цього ц Договору, Постачальник має право вимагати сплати Дистриб`ютором пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє Дистриб`ютора від сплати основної суми заборгованості. В разі прострочення Дистриб`ютором строків оплати більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів Постачальник додатково має право вимагати сплати Дистриб`ютором штрафу в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем здійснено нарахування пені по кожній видатковій накладній з моменту виникнення заборгованості по 10.09.2021, однак, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Тобто законодавець надав можливість сторонам договору самостійно встановити інший строк нарахування пені у більші або менші строки.

За умовами договору, сторони зазначили що пеня нараховується за кожен день прострочення, разом з тим в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що оскільки інший строк нарахування пені договором не встановлено, то підлягає застосуванню ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме нарахування пені повинно бути припинено через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені в системі «Ліга Закон» по кожній видатковій накладній окремо, з урахуванням ч. 6 ст.232 ГК України та проведених проплат і повернення товару, з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, зазначає, що арифметично вірний загальний розмір пені становить 42313,35 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 46418,85 грн - пені, підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат в системі «Ліга Закон» за період визначений позивачем з урахуванням проведених проплат та повернення товару, з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, зазначає, що арифметично вірний розмір відсотків річних становить 9 299,18 грн, а інфляційних втрат 26 470,89 грн, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 642,22 грн. - 3% річних та 26 556,43 грн. - інфляційних нарахувань, підлягають частковому задоволенню у розмірі визначеному судом.

Перевіривши заявлений позивачем штраф в розмірі 87 976,07 грн. суд помилок не виявив, тому дана вимога підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, разом з тим в частині закриття провадження витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі не враховуючи розміру закриття.

Крім того, суд зазначає, що позивачем заявлено судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4500,00 грн. витрат на правничу допомогу, дані витрати підтверджуються Договором про надання послуг в галузі права № 218 від 02.01.2020, Актом приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2021 до договору про надання послуг в галузі права № 218 від 02.01.2020 з детальним описом робіт на суму 4500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дослідивши докази, надані позивачем в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат понесених позивача на професійну правничу допомогу.

У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем погашення частини основного боргу здійснено під час розгляду справи та відповідачем в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не доведено неспівмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог не враховуючи розміру закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у частині стягнення 55 000,00 грн. основного боргу закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНВ" (вул. Чехова, буд. 6, м. Вінниця, 21034, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПОРТ ФУДЗ КОМПАНІ" (вул. Електротехнічна, 47, м. Київ, 02660; пр.Григоренка, 43, м. Київ, 02140, ) 375288,72 грн - основного боргу, 42 313,35 грн. - пені, 87 976,07 грн. - штрафу, 9299,18 грн - 3% річних, 26470,89 грн. - інфляційних втрат, 8945,23 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору та 4466,04 грн - витрат пов`язаних із наданням правової допомоги.

4. У частині стягнення 4105,50 грн - пені, 343,04 грн. - 3% річних та 85,54 грн - інфляційних втрат відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1, , відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 06 червня 2022 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Електротехнічна, 47, м. Київ, 02660; пр.Григоренка, 43, м. Київ, 02140)

3 - відповідачу (вул. Чехова, буд. 6, м. Вінниця, 21034)