ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" травня 2022 р. Cправа № 902/873/19(902/1191/21)

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Лабунської Т.І.

за участю: секретаря судового засідання - Сідлецької Ю.М.

представника ГУ ДПС у Вінницькій області - Пенської О.Ю.

представників позивача - Бровченка Б.В., Гонтар В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтек ЛТД" (вул. Довженка, 39, м. Вінниця, 21000)

до: Головного управління ДПС України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 386 157,55 грн.

в межах справи № 902/873/19

за заявою: Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б.7, м. Вінниця, 21028)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтек ЛТД" (вул. Довженка, 39, м. Вінниця, 21001)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/873/19 за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Скайтек ЛТД".

Провадження у справі знаходиться на стадії процедури розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Абрамова В.В..

В межах даної справи 29.11.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява ТОВ "Скайтек ЛТД" до Головного управління ДПС України у Вінницькій області про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Скайтек ЛТД" за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 4 451 373,00грн. - 3% річних за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 в сумі 400 623,57 грн. та інфляційних втрат за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 в розмірі 985 533,98 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 у справі № 902/873/19(902/1078/20) задоволено позов ТОВ "Скайтек ЛТД" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів з бюджету в розмірі 4 451 373,00грн.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, позивач вказує, що судом визнано наявність грошового зобов`язання перед ТОВ "Скайтек ЛТД" в сумі 4 451 373,00 грн..

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просить стягнути 3% річних за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 в сумі 400 623,57 грн. та інфляційні втрати за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 в розмірі 985 533,98 грн.

Зазначені обставини й стали підставою звернення з позовом до суду.

Ухвалою суду від 20.12.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у межах справи № 902/873/19, визначено, що розгляд справи підлягає здійсненню за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.01.2022.

10.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний із порушенням терміну відшкодування ПДВ до якого цивільне законодавство не застосовується, відповідальність передбачена виключно Податковим кодексом України.

Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, то відповідач вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п.16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржнику, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, органи казначейства за судовим рішенням про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, в тому числі, для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету.

Також ГУ ДПС у Вінницькій області отримано лист від 23.11.2021 року (вх.26.11.2021 р. №30273/5) від ГУ ДКСУ у Вінницькій області «Про надання інформації», з посиланням на надходження наказу Господарського суду Вінницької області від 12.05.2021 року у справі № 902/873/19 (902/1078/20) №04.2-23-10/8671. в якому запитується про розмір залишку невідшкодованої суми ПДВ по ТОВ «Скайтек ЛТД».

Листом від 01.12.2021 року №24360/02-32-18-04-14 ГУ ДПС у Вінницькій області у відповідь на лист ГУ ДКСУ у Вінницькій області надано Довідку про суму залишку невідшкодованої суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Відповідачу незрозуміло з яких підстав позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь товариства за прострочення виконання грошового зобов`язання - 3 % річних за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 та інфляційних втрат за період з 29.12.2018 по 28.12.2021.

Також відповідач вказує, що з моменту набуття законної сили рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 по справі № 902/873/19 (902/1078/20) підлягає виконанню саме органами Державної казначейської служби України.

До відзиву також долучено заяву про закриття провадження у справі та клопотання про залучення співвідповідача - ГУ ДКСУ у Вінницькі області.

14.01.2022 судове засідання у справі № 902/873/19 не відбулося з об`єктивних причин.

Ухвалою суду від 19.01.2022 призначено підготовче засідання у справі № 902/873/19(902/1191/21) на 25.01.2022.

Ухвалою суду від 28.01.2022 призначено підготовче засідання у справі № 902/873/19(902/1191/21) на 15.02.2022.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Вінницькій області про залучення до участі в справі у якості співвідповідача ГУ ДКСУ у Вінницькій області, закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/873/19(902/1191/21) для судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 14.03.2022 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 20.04.2022.

30.03.2022 до суду від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності. Вказана заява обгрунтована тим, що предметом розгляду даної справи є стягнення з Державного бюджету України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дані зобов`язання виникли на підставі актів перевірки та рішень судів якими було підтверджено бюджетне відшкодування податку на додану вартість в сумі 4 451 373,00 грн., а саме за період з 01.03.2006 по 01.07.2007 в сумі 824 866,00 грн., за період з 01.07.2007 по 01.02.2008 в сумі 255 271,00 грн., за період з 01.03.2008 по 01.10.2008 в сумі 849 551,00 грн., за період з 01.10.2008 по 01.05.2009 в сумі 300 249,00 грн., за період з 01.05.2009 по 01.08.2009 в сумі 355 584,00 грн., за період з 01.08.2009 по 01.01.2010 в сумі 368 927,00 грн., за період з 01.01.2010 по 01.06.2010 в сумі 689 598,00 грн., за період з 01.06.2010 по 01.10.2010 в сумі 590 154,00 грн., за березень 2014 в сумі 60 882,00 грн., за період з 01.04.2014 по 01.06.2014 в сумі 156 291,00 грн.

Крім цього, даний факт, також встановлений під час розгляду справи № 902/873/19(902/1078/20).

Враховуючи наведене, відповідач вказує, що відповідно до позиції Верховного суду початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. То перебіг позовної давності в даній справі починається на протязі з 2008 (За результатами перевірки відповідачем був складений акт № 189/2310/20094747 від 26.01.2008 в якому зазначено, що перевіркою не підтверджено відображене ТОВ «Скайтек ЛТД» по декларації з ПДВ за період з 01.03.2006 по 01.07.2007 бюджетне відшкодування у сумі 246 389 грн. Таким чином відповідачем було підтверджено бюджетне відшкодування в сумі 824 866 грн.) по 2014 році (На підставі акту перевірки Вінницька ОДПІТУ ДФС України винесла податкове повідомлення-рішення № від 28.07.2014, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 143 702 грн. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду, Постановою якого по справі № 802/2960/14-а залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 зазначене податкове повідомлення-рішення про зменшення бюджетного відшкодування було повністю скасовано) та закінчується з 2011рік по 2017 рік.

За твердженнями відповідача, позивач звернувся з позовом 29.11.2021, тобто після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

15.04.2022 до суду від відповідача надійшли доповнення до заяви про застосування позовної давності, в яких окрім іншого, зазначено, що позивач у даній справі має право на звернення до суду межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів. При цьому, початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ.

За результатами слухання справи 20.04.2022 суд у протокольній формі ухвалив оголосити перерву з розгляду справи по суті до 22.04.2022.

Разом з тим, 22.04.2022 судове засідання у справі № 902/873/19(902/1191/21) не відбулося з об`єктивних причин.

Ухвалою суду від 03.05.2022 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 12.05.2022.

Ухвалою суду від 12.05.2022 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті на 20.05.2022.

В судовому засіданні 20.05.2022 представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та за обставин, вказаних в позові.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав та за обставин, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, надавши належну їм правову оцінку дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 у справі № 902/873/19(902/1078/20) задоволено позов ТОВ "Скайтек ЛТД" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів з бюджету в розмірі 4 451 373,00грн.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 року залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанції.

Вказаним рішенням суду встановлено наявність грошового зобов`язання перед ТОВ "Скайтек ЛТД" в сумі 4 451 373,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом розгляду даної справи є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 4 451 373,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи 10.01.2022 відповідачем було подано заяву про закриття провадження у справі.

У своїй заяві відповідач посилається на судову практику Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 07.04.2022 по справі № 910/4590/19, згідно з якою вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та 3% річних, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ не підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідач дійшов висновку, що між сторонами має місце публічно-правовий спір, пов`язаний із порушенням терміну відшкодування ПДВ до якого цивільне законодавство не застосовується, відповідальність передбачена виключно ПК України та просить закрити провадження у справі № 902/873/19(902/1191/21).

В судовому засіданні 15.02.2022 здійснювався розгляд вказаної заяви і представник відповідача не заперечив, що розгляд вказаного спору має відбуватися в межах справи про банкрутство.

Розглянувши вказану заяву суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, приписами п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Так, Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, частина друга статті 7 названого Кодексу визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника, як сторони у такому спорі, в межах справи про банкрутство. В такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18).

З урахуванням викладеного, позовна заява ТОВ "Скайтек ЛТД" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1 386 157,55 грн. підсудна Господарському суду Вінницької області та підлягає розгляду в межах справи № 902/873/19 про банкрутство ТОВ "Скайтек ЛТД".

Враховуючи наведене, судом встановлено відсутність правових підстав для задоволення заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 231 ГПК України, тому суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (пункт 41 постанови).

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Відповідно до висновку, викладеного в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В., Власова Ю. Л., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю. від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 за своїм змістом та суттю правовідносини у цій справі щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат носять характер приватноправових.

Зазначену позицію підтримує і суд першої інстанції під час розгляду даної справи.

Приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Враховуючи наведене, правовідносини щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у даній справі носять характер приватноправових за своїм змістом та суттю, а тому до них застосовується цивільне законодавство.

Наведеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що до даних правовідносин цивільне законодавство не застосовується.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило грунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов га вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання. передбачених ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

А тому твердження позивача про пропуск позовної давності спростосується викладеним вище.

В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що станом на момент подачі позову розмір грошового зобов`язання відповідачем не був погашений/зменшений, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних за вказаний вище період, що передбачено ст. 625 ЦК України.

У даному випадку, позивач звернувся з позовом до суду 29.11.2021 та заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 та інфляційних втрат за період з 29.12.2018 по 28.12.2021 в розмірі 985 533,98 грн.

Разом з тим, вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 985 533,98 грн. та 3% річних в сумі 400 623,57 грн. підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 29.11.2021 (згідно вхідного штампу канцелярії суду), то позивач мав право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат починаючи з 29.11.2018 по 29.11.2021.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за період з 29.12.2018 по 28.12.2021.

Тобто, враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, то відповідні нарахування слід проводити по 28.11.2021, а не по 28.12.2021, як вказав позивач в розрахунку.

Згідно проведеного судом підрахунку, розмір 3% річних за період з 29.12.2018 по 28.11.2021 становить 389 647,58 грн., а розмір інфляційних втрат за період з 29.11.2018 по 28.11.2021 становить 866 824,08 грн., і саме ці суми підлягають стягненню.

Правильність розрахунку позивача перевірена судом з використанням калькулятора штрафів системи Ліга Закон .

З урахуванням наведеного в частині стягнення 3% річних в сумі 10 975,99 грн. та інфляційних втрат в сумі 118 709,90 грн. слід відмовити.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 86 ГПК України, cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

За таких обставин, решту аргументів відповідача, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши загальні принципи права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 75, 76-79, 86, 123, 129, 210, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 255, 256, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Вінницькій області про закриття провадження у справі № 902/873/19(902/1191/21).

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтек ЛТД" (код 20094747, вул. Довженка, 39, м. Вінниця, 21000) за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 4 451 373,00 грн. - 3% річних за період прострочення з 29.12.2018 по 28.11.2021 в сумі 389 647,58 грн. та інфляційні втрати за період з 29.12.2018 по 28.11.2021 в сумі 866 824,08 грн.

4. В позові в частинах стягнення 3% річних в сумі 10 975,99 грн. та інфляційних втрат в сумі 118 709,90 грн. відмовити.

5. Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області (код 44069150, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтек ЛТД" (код 20094747, вул. Довженка, 39, м. Вінниця, 21000) витрати по сплаті судового збору в сумі 18 847,07 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. Згідно з положеннями ч.1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Копію рішення направити рекомендованим листом та на електронну адресу - ТОВ "Скайтек ЛТД" - ; ГУ ДПС України у Вінницькій області - .

Повне рішення складено 30 травня 2022 р.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Довженка, 39, м. Вінниця, 21000)

3 - відповідачу (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)