ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2022 р. Справа № 917/67/21
про розірвання договору оренди земельної ділянки
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання

Ухвалою суду від 22.01.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №917/67/21 у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 18.02.2021р. на 11-20 год. (суддя Солодюк О.В.).
Ухвалою суду від 10.02.2021р. у справі № 917/65/21 (суддя Кльопов І.Г.) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 10.03.2021р. на 10-45 год., залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Семенівську районну державну адміністрацію Полтавської області.
Ухвалою суду від 18.02.2021р. по справі №917/67/21 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 01.04.2021р. на 09-50 год. (суддя Солодюк О.В.).
12.03.2021р. розпорядженням керівника апарату суду №11 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 917/65/21.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу № 917/65/21 передано на розгляд судді Солодюк О.В.
Ухвалою суду від 01.04.2021р. по справі № 917/67/21 судом присвоєно об`єднаним в одне провадження справам № 917/67/21 та № 917/65/21 номер справи - № 917/67/21, відкладено розгляд справи на 20.05.2021р. на 10-00 год.
Вищезазначені земельні ділянки, як зазначає прокурор, віднесені до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності є сіножатями, можуть використовуватися лише у межах вказаного виду користування, і використання земельних ділянок повинно було здійснюватися відповідачем з урахуванням обмежень, встановлених законом.
Відповідач у відзивах (вх.№ 2309 від 01.03.2021 р., вх.№2306 від 01.03.2021) позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідач дотримується всіх прав та обов`язків, що передбачені чинним законодавством та умовами вищезазначених договорів, як орендар. Прокурором безпідставно отожнюється поняття «порушення природоохоронного режиму» та «зміна цільового призначення», оскільки ні в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 25 травня 2020 року №318-ДК/0211/АП/09/01/-20, ні в інформації Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 05.01.2021 року 10-16-06-76/2-21 не вказано факт зміни відповідачем цільового призначення земельних ділянок, навпаки наголошено, що «листи Головного управління не є нормативно-правовими актами і носять інформативний характер», тобто є суб`єктивним баченням ситуації посадовою особою.
Посилаючись на Український класифікатор цільового використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24.04.1998р. № 14-1-7/1205, ч. 1-4 ст.22 ЗК України, відповідач зазначає, що п. "б" ч. 3 ст. 22 ЗК України чітко визначив, що землі сільськогосподарського призначення незалежно від виду використання земельної ділянки (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) надаються у користування сільськогосподарським підприємствам лише для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідач наголошує, що твердження позивача, що відповідачем порушено ст.37 Закону України «Про охорону земель» та ст.96 Земельного кодексу України помилкове, оскільки не підтверджені ніякими доказами, які б свідчили про те, що відповідач не виконує обов`язки землекористувача, чи не виконує обмеження щодо використання земельної ділянки.
У пунктах 24 Додаткової угоди до договорів зазначено: «На орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб», а отже, як зазначає відповідач, обмеження (обтяження) користування земельними ділянками сторонами врегульовано.
Посилаючись на ст.651 ЦК України, ч.ч. 3,4 ст. 31, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», п. «г» ч. 1 ст. 141, 143 ЗК України, відповідач зазначає, що засівання наданих для товарного сільськогосподарського виробництва земельних ділянок посівами сільськогосподарських культур не призводить до зміни її цільового призначення. Земельна ділянка при цьому залишається земельною сільськогосподарського призначення та такою, що використовується для сільськогосподарського виробництва. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи 916/1998/19.
Крім того, як вказує відповідач, до ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви. Також, вказана норма пов`язує можливість розорення сіножатей та пасовищ з метою їх докорінного поліпшення, але з умовою використання їх під кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби (посилається на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2019 року № 912/2263/19).
Посилаючись на розділ II Наказу Державного комітету статистики України від 05.08.2008р. №270 «Про затвердження Методики проведення розрахунків основних показників обсягів виробництва продукції тваринництва у господарствах усіх категорій», відповідач зазначає, що сільськогосподарські угіддя - земельні ділянки, які систематично використовуються для одержання сільськогосподарської продукції. До їхнього складу входить рілля (включаючи чисті пари), перелоги, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища.
Рілля - земельні ділянки, які систематично обробляються та використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари, площі парників та теплиць. До площі ріллі не належать сіножаті та пасовища, які розорано з метою їх докорінного поліпшення та які використовуються кормовими культурами для сінокосіння та випасу худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви.
Таким чином, як зазначає відповідач, сіножаті - це земельна ділянка, яка розорана з метою її докорінного поліпшення та яка використовується постійно під кормовими культурами і разове засіяння спірних земельних ділянок соняшником, що відноситься до кормових культур, не є використанням земельної ділянки як ріллі, а спрямоване на докорінне поліпшення грунтів. Зазначений в матеріалах справи акт перевірки не містить будь-яких даних щодо систематичного розорювання та не є доказом зміни ПСП «Дружбою» виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення з сіножаті на ріллю.
Відмовляючи в задоволенні клопотань слідчих щодо арешту майна (спірних земельних ділянок, посіяних на них сільськогосподарських культур (врожаю), слідчий суддя посилався на недоведення факту нецільового використання земельних ділянок.
Відповідач також зазначає, що станом на дату звернення до суду (15.01.2021 року), Семенівська ОТГ ще не була власником спірних земельних ділянок, і як наслідок, її права на момент звернення не було порушено, а тому у позивача відсутні підстави для звернення з позовом до суду в її інтересах.
Ухвалою 20.05.2021р. судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 22.07.2021р. на 10-00 год.
Ухвалою суду від 22.07.2021р. закрито підготовче провадження, призначено справу № 917/67/21 до судового розгляду по суті на 21.09.2021р. на 10-00 год.
Ухвалою від 05.10.2021р. призначено розгляд справи на 25.11.2021р. на 11-00 год, оскільки судове засідання, призначене на 21.09.2021р. на 10-00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
В судових засіданнях оголошувались перерви: 20.12.2021р. до 08.02.2022р. до 14-00 год., 08.02.2022р. до 29.03.2022р. до 14-00 год., що підтверджується відповідними ухвалами.
Ухвалою суду від 29.03.2022р. розгляд справи відкладено на 19.05.2022р. на 10-00 год. у зв`язку із надходженням до суду клопотання представника відповідача про проведення судового засідання, призначеного на 29.03.2022 р. на 14:00 год. в режимі відео конференції з Семенівським районним судом Полтавської області (вх.№ 2239 від 16.03.2022 р.) .
Прокуратура у поясненнях (вх. №2715 від 22.04.2022р.) зазначає, що розпорядженням голови Семенівської РДА від 06.09.2010 між Семенівською РДА та ПСП «Дружба» укладено 2 договори оренди земельної ділянки площею 130,31 га та 10 га сіножатей за межами населеного пункту на території Очеретуватської сільської ради строком на 5 років.
16.06.2016 між ГУ Держгеокадастру в Полтавській області на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.06.2016 Но4125-СГ додатковими угодами поновлено договори оренди землі на 5 років до 07.09.2022.
У п. 2 договорів оренди землі, що є предметом позову зазначено, що в оренду передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва сіножаті площею 130,31 га та 10 га.
Посилаючись на ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про охорону земель» прокурор зазначає, що на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій, розорювання сіножатей, пасовищ.
Верховним судом у постанові Верховного Суду від 12.12.2019р. у справі № 904/1054/19 зроблено висновок, що використання орендованої земельної ділянки не за передбаченим договором видом цільового призначення є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі та її повернення власнику в особі позивача.
У вказаній справі, яка є аналогічною за змістом до правовідносин щодо яких подано позов, судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій зроблено висновок про необхідність розірвання договору оренди землі, хоча оскаржуваний у цій справі договір оренди землі також не містив спеціальних обмежень щодо розорювання сіножатей та підстав розірвання договору у результаті такого розорювання.
Прокурор зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. При цьому такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.
Враховуючи викладені правові позиції та матеріали до позовної заяви, прокурор вважає, що використання сіножатей як рільних земель є порушенням законодавства, умов договору оренди землі і не потребує встановлення додаткових обмежень у договорі, які прямо забороняють вчиняти такі дії.
У відповіді на пояснення (вх. № 2879 від 04.05.2022р.) відповідач зазначає, що у поясненнях прокурор посилається на постанову Верховного суду України № 904/1054/19 від 12.12.2019р., яка містить зовсім інші обставини та обґрунтована письмовими доказами, що встановлюють інші фактичні обставини справи, а ніж в тій, що в даний час розглядається судом, чим свідомо намагається ввести суд в оману та відволікти увагу суду від предмета спору.
Відповідач зазначає, що розділом ІІІ Господарського процесуального кодексу України, зокрема Главою 1 не передбачено такого процесуального документа, як «пояснення позивача». Письмові пояснення можуть надавати тільки треті особи (ч.2 ст. 168 ГПК України). Суд може дозволити учаснику справи подавати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи з дозволу судді (ч.5 ст. 161 ГПК України). Параграф 3 розділу 6 Глави 3 ГПК України чітко встановлює строки в межах яких сторони та інші учасники справи мають право подавати докази та інші письмові пояснення по суті справи.
Крім того, протягом всього часу розгляду справи позивач посилається на докази, що не є належними та допустимими, оскільки дії ГУ Держгеокадастру щодо перевірок щодо використання та охорони земель, в тому числі і тих ділянок, що є предметом судового розгляду, визнані протиправними, а відтак акт є неналежним доказом.
Інших доказів протиправності дій відповідача позивачем в судовому засіданні не надано.
Відповідач також зазначає, що ПСП «Дружба» використовує спірні земельні ділянки відповідно до умов діючих договорів та з урахуванням вимог чинного земельного законодавства. Пояснення направлено прокурором суду з порушенням строків та вимог передбачених ГПК України. Позивач плутає поняття «зміна виду використання земельної ділянки» та «зміна виду угідь земельних ділянок».
З огляду на зазначене, відповідач заперечує проти долучення пояснень позивача до матеріалів справи.
Відповідач звертає увагу суду на рішення господарського суду Полтавської області по справі № 9174/363/21, яка містить аналогічні обставини справи та обґрунтовується аналогічними доказами.
Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 19.05.2022 р. на 10 год. 00 хв., в режимі відеоконференції із забезпеченням його проведення з Семенівським районним судом Полтавської області (вх. № 2919 від 05.05.2022р.).
Ухвалою суду від 05.05.2022р. призначено судове засідання на 19.05.2022р. на 10-00 год. в режимі відео конференції із забезпеченням її проведення з Семенівським районним судом Полтавської області.
Від представника позивача 1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за наявними матеріалами у справі (вх. № 3172 від 19.05.2022р.- електронна пошта).
Представники позивача 2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені, що підтверджується поштовим повідомленням.
Судом долучено до матеріалів справи пояснення прокурора (вх.№2715 від 22.04.2022 р.) та відповідь відповідача на пояснення прокурора (вх.№2879 від 04.05.2022 р.).
Представник прокуратури в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує.
В судовому засіданні 19.05.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника прокуратури та представників сторін, суд встановив.
Розпорядженням голови Семенівської районної державної адміністрації (Семенівської РДА) №647 від 14.12.2009 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками, загальною площею 539,42 га, у тому числі: 86,04 га ріллі земель запасу, 219,46 га сіножатей, 233,92 га пасовищ на території Очеретуватської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Приватному сільськогосподарському підприємству Дружба (далі - ПСП Дружба) (том 1, а.с.31, т. 2, а.с.31).
Пунктами 2, 3 вказаного розпорядження продовжено ПСП Дружба термін дії договорів оренди земельних ділянок, загальною площею 539,42 га, у тому числі: 86,04 га ріллі земель запасу, 219,46 га сіножатей, 233,92 га пасовищ на території Очеретуватської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на 5 років зі встановленням орендної плати у розмірі 350,00 грн. за 1 га ріллі за рік, 40,00 грн. за 1 га пасовищ за рік, 50,00 грн. за 1 га сіножатей за рік.
06.09.2010 між Семенівською районною державною адміністрацією та ПСП "Дружба" в особі засновника Семигреєнка Сергія Васильовича укладено договори оренди земельної ділянки, згідно з пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Очеретуватської сільської ради.
В оренду передаються земельні ділянки, загальною площею 130,31 га та 10,01 га сіножатей, за межами населеного пункту на території Очеретуватської сільської ради (пункт 2 договорів).
У пункті 8 договорів сторони погодили, що договір укладено на 5 років.
Відповідно до пункту 15 договорів земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з пунктом 16 договорів цільове призначенням земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.
Умови збереження стану об`єкта оренди - використання за цільовим призначенням (пункт 17 договорів).
Згідно п. 2 додаткових угод до договорів в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 130,3100 га, у тому числі 13,3100 га сіножаті та загальною площею 10,0100 га, у тому числі сіножаті 10,0100 га.
Згідно пункту14 додаткових угод до договорів земельні ділянки передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Цільове призначення земельної ділянки землі - сільськогосподарського призначення, код використання згідно з КВЦПЗ А.01.01.02 (пункт 15 додаткових угод до договорів).
Умови збереження стану об`єкта оренди - використання ділянки згідно цільового призначення з дотриманням вимог чинного законодавства (пункт 16 додаткових угод до договорів).
Строком дії договорів зазначено період з 07.09.2015р. по 07.09.2022р. (пункт 8 додаткових угод).
15.12.2020р. наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від №50-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної форми власності у комунальну власність» передано Семенівській селищній раді Кременчуцького району (Семенівського району) Полтавської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5164,7674 га, які розташовані за межами населених пунктів згідно з актом приймання-передачі (т.2, а.с.53, т. 1, а.с.52).
10.09.2021 між Семенівською Селищною радою в особі селищного голови Милашевич Л.П. та ПСП «Дружба» на підставі рішень п`ятої сесії восьмого скликання Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області № 453 та № 452 від 31.08.2021 р. укладено додаткові угоди за №2 до договорів оренди землі від 06.09.2010р. та додаткових угод від 16.06.2016р. до договорів оренди землі від 06.09.2010р. Згідно п. 7 додаткових угод № 2 договори укладено строком на 10 років. Дані додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками. Вказані зміни зареєстровано 10.09.2021р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. 2, а.с.206-229).
Прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що відповідачем спірні земельні ділянки використовуються не за цільовим призначенням.
При прийнятті рішення судом враховано наступне.
Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Згідно зі статтею 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, здійснюючи владні управлінські функції при прийнятті рішень щодо земель державної та комунальної власності, мають діяти виключно у порядок та спосіб визначений законом.
Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2010 р. Семенівською районною державною адміністрацією та ПСП "Дружба" в особі засновника Семигреєнка Сергія Васильовича укладено договори оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 10,01 га та 130,31 га сіножатей за межами населеного пункту на території Очеретуватської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років.
Вищезазначені договори укладено на підставі Розпорядження голови Семенівської районної державної адміністрації (Семенівської РДА) №647 від 14.12.2009р., відповідно до якого передбачено передати спірні земельні ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Приватному сільськогосподарському підприємству «Дружба».
У пункті 8 додаткових угод до договорів сторони погодили строки дій договорів - з 07.09.2015р. по 07.09.2022р.
Пунктами 15, 16 договорів та пунктами 14, 15 додаткових угод визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.
Пунктом 17 договорів та пунктом 16 додаткових угод до договорів визначено, що умовами збереження стану об`єкта оренди є використання земельної ділянки за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства.
Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;
г) землі оздоровчого призначення;
ґ) землі рекреаційного призначення;
д) землі історико-культурного призначення;
е) землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки сільськогоспдарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.
Статтею 37 Закону України "Про охорону земель" визначено, що власники та землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.
Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.
Згідно з частинами 4, 5 статті 111 Земельного кодексу України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.
Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.
Обмеження у використанні земель, встановлені містобудівною документацією на місцевому рівні, є чинними з моменту внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру. Це положення не поширюється на обмеження, встановлені до набрання чинності цим абзацом.
Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), містобудівній документації. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.
За таких обставин, посилання прокурора на ст. 37 Закону України « Про охорону земель», відповідно до якої на землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, щодо розорювання сіножатей, є безпідставною, оскільки ці обмеження повинні бути зареєстровані у встановленому Законом порядку.
У пункті 26 договорів оренди землі від 06.09.2010 р. та п. 24 додаткових угод до договорів зазначено, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб, а, отже, обмеження (обтяження) користування земельною ділянкою сторонами врегульовано.
Згідно з пунктом 30 договорів та пунктом 28 додаткових угод орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження не виконання або неналежного виконання обов`язків землекористувачем та порушення останнім вимог чинного законодавства щодо використання спірних земельних ділянок.
Зокрема, рішенням суду від 16.11.2020р. у справі №440/3960/20 встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області здійснено перевірки з суттєвим порушенням процедури, встановленої Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наслідок чого є визнання дій щодо проведення таких перевірок протиправними.
Ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Полтавської області у справі №547/636/20 від 09.07.2020, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.08.2020, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Аліна М.С. про арешт майна (земельних ділянок і посіяних на них сільськогосподарських культур (урожаю) та передачу майна в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (т.1, а.с.131-142, т.2. а.с.127-138).
Ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Полтавської області від 15.07.2020 у справі №547/636/20 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Семенівського відділення поліції Хорольського відділу поліції ГУ НП у Полтавській області Солода Ю.С. щодо арешту сільськогосподарської техніки ПСП Дружба (т. 1.а.с.143-147, т.2. а.с.139-143).
Ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду Полтавської області від 06.08.2020 у справі №547/636/20 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Семенівського відділення поліції Хорольського відділу поліції ГУ НП у Полтавській області Солода Ю.С. щодо арешту майна (озимої пшениці) (т. 2, а.с.144-149, т.1, а.с.148-153).
У вказаних судових актах слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотань слідчих, посилався на не доведення факту нецільового використання ПСП «Дружба» земельних ділянок, у тому числі і спірних земельних ділянок.
Прокурор стверджує, що спірні земельні ділянки віднесені до земель сільськогосподарського призначення державної форми власності є сіножатями та може використовуватися лише у межах вказаного виду користування, відповідно, всупереч вимог договору відповідач використовує земельні ділянки не за цільовим призначенням, що є порушенням ст. 37 Закону України «Про охорону земель», ст. 96 Земельного кодексу України, а також пунктів 15, 17, 31 умов укладених договорів оренди земельної ділянки та пунктів 17, 29 Додаткових угод до договорів оренди землі від 06.09.2010 р .
Таке твердження прокурора є безпідставним, оскільки розпорядженням голови Семенівської райдержадміністрації № 647 від 14.12.2009 земельна ділянка, загальною площею 219,46 га сіножатей надавалася ПСП «Дружба» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У подальшому згідно з умовами договорів оренди та додаткових угод до них, відповідач отримав у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (цільове призначення) для ведення товарного виробництва.
Цільове призначення спірних земельних ділянок землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного виробництва сторони погодили і у додаткових угодах до договорів оренди від 16.06.2016р.
З акту ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №318- ДК/0211/АП/09/01/-20 від 25 травня 2020 року убачається, що посадовою особою ГУ Держгеокадасту Полтавській області встановлено ту обставину, що спірні земельні ділянки засіяні соняшником, що не заперечується відповідачем.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 Земельного кодексу України.
Статтею 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування у тому числі сільськогосподарським підприємства для ведення сільськогосподарського виробництва.
З аналізу зазначених норм права убачається, що сіножаті, рілля є видами угідь земельної ділянки в межах однієї категорії цільового призначення землі сільськогосподарського призначення та відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 22 ЗК України надаються у користування сільськогосподарським підприємствам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Посилання прокурора на справу № 904/1054/19 є безпідставним, оскільки відповідачем по цій справі (орендарем земельної ділянки) є селянське (фермерське) господарство. Умови передачі земель сільськогосподарського призначення в користування громадянам, в т.ч. для створення фермерських господарств, встановлено ст.ст. 31, 33-36 Земельного кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство".
Таким чином, прокурором не доведено та не надано належних доказів, які б свідчили про користування ПСП «Дружба» спірними земельними ділянками з порушенням їх цільового призначення, відтак доводи прокурора про порушення відповідачем норм ст.37 Закону України «Про охорону земель» та ст. 96 Земельного кодексу України є безпідставними.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на прокурора.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.

Повне рішення складено 01.06.2022 р.