ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2022 р. Справа№ 927/322/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Токар Т.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 26.05.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 (повний текст підписано 29.07.2021)

у справі №927/322/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір»

про стягнення 241 261,85 грн.

В судовому засіданні 26.05.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21 позов задоволено частково; вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» суму основного боргу у розмірі 227 771, 20 грн., пеню у розмірі 4 089, 25 грн., 3% річних у розмірі 1656, 34 грн., інфляційні втрати у розмірі 4917, 46 грн. та судовий збір у розмірі 3576, 52 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 по справі № 927/322/21 та винести нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» (далі - ТОВ «ПКПФ - Україна») звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» (надалі ТОВ СПФ «Вибір», відповідач) заборгованості згідно договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 року в розмірі 227 771, 20 грн. основного боргу, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару в розмірі 6 882, 52грн., інфляційних втрат в розмірі 4 917, 46 грн. та 3% річних в розмірі 1 690, 67 грн., а всього 241 261, 85 грн.

Позов обґрунтований порушенням умов укладеного між сторонами Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 з боку відповідача, який не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 227 771,20 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6882,52 грн. пені, 1690,67 грн. 3% річних та 4917,46 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2021 справу №927/322/21 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21 позов задоволено частково.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем документально доведено наявність боргу відповідача за договором поставки №137/ГК від 08.02.2017 року по сумі 227 771, 20 грн., при цьому розмір пені та 3 % річних згідно рішення суду підлягає задоволенню в частині нарахованих позивачем сум з огляду на невірність здійснених розрахунків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що під час винесення Господарським судом міста Києва рішення від 28.07.2021 по справі № 927/322/21 було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки, викладені судом, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування згаданого рішення.

Згідно доводів апеляційної скарги:

- закриваючи підготовче засідання та призначаючи розгляд справи №927/322/21 по суті, Господарський суд міста Києва не врахував, що апелянт не був належним чином повідомлений про дату та час проведення підготовчого засідання, а відтак не міг належним чином реалізувати гарантоване право на судовий захист;

- в наданих суду видаткових накладних не зазначені посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій зі сторони позивача, документи, що надають повноваження діяти від його імені;

- Господарський суд міста Києва не з`ясував обставини щодо наявності/відсутності фактичної поставки товару;

- доказів, які б свідчили про прийняття отримувачем товару за місцем його доставки та факту доставки як такої матеріали справи не містять;

- матеріали справи не містять доказів замовлення товару, що буцім-то поставлялися за накладними №55 від 02.12.2020 та №117 від 06.12.2020;

- видаткові накладні №55 від 02.12.2020 та №117 від 06.12.2020 не містять чіткої ідентифікації товару за родовими ознаками, що не дозволяє встановити, що саме поставлено за такими накладними та факт замовлення відповідачем саме такого асортименту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Скрипки І.М., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №927/322/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми "Вибір" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21 з доданими матеріалами повернуто заявнику.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №927/322/21, відповідач 26.10.2021 повторно звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Тищенко А.І., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/706/21 від 15.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №927/322/21 у зв`язку з перебування головуючого судді (судді-доповідача) Тищенко А.І. на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Тищенко А.І. на лікарняному для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А.

Після виходу 24.11.2021 головуючого у справі з відпустки, колегією суддів у визначеному складі встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №927/322/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №927/322/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

13.12.2021 матеріали справи №927/322/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 у справі №927/322/21 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 17.02.2022.

16.02.2022 представником відповідача електронною поштою подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що адвокат Колесник Г.М. прийматиме участь в судовому засіданні у Галицькому районному суді м. Львова, яке призначене на 17.02.2021 о 15 год. 00 хв. До клопотання додано роздруківку з сайту Судової влади України, як підтвердження участі адвоката Колесник Г.М. в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.02.2022 представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача адвоката Колесник Г.М. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 задоволено клопотання представника відповідача, відкладено розгляд апеляційної скарги у справі на 10.03.2022.

Проте, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання 10.03.2022 у справі № 927/322/21 не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу відповідача на 26.05.2022.

До справи під час апеляційного провадження від позивача отримано заяву, в якій повідомлено про неможливість прибуття в судове засідання представника товариства, справу останній просив розглядати без його участі, через погану якість інтернету клопотання про відеоконференцію не заявлялося; просив апеляційну скаргу ТОВ спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 26.05.2022 заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 26.05.2022 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

26.05.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Колесник Г.М. про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що вона не зможе прибути в судове засідання, оскільки на території України постійно тривають повітряні тривоги та є загрози ракетних ударів, в тому числі ракетних ударів по залізничних сполученнях між містами, тому є неможливим безпечно дістатись до Північного апеляційного господарського суду задля участі в судовому засіданні, оскільки це становитиме реальну загрозу її життю і здоров`ю. Крім того, офіс Адвокатського бюро «Колесник Г.М. «Легал Дефенс» розташований за адресою: м.Ірпінь, вул. Поповича,8а/1, кв.5. У зв`язку з тим, що місто Ірпінь було місцем активних бойових дій, то станом на 24.05.2022 в офісі Адвокатського бюро відсутнє електропостачання та інтернет, що унеможливлює участь адвоката в засіданні в режимі відеоконференції.

Належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в клопотанні не подано.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвал в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на неподання представником відповідача належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного в клопотанні про відкладення розгляду справи, відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

08.02.2017 між ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» (постачальник) та ТОВ спільне українсько-естонське підприємство фірма «Вибір» (покупець) укладено Договір поставки №137/ГК, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити гофрокартонну продукцію в узгоджених сторонами кількості та асортименті, на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 асортимент і ціни на кожну одиницю товару вказані в рахунках на оплату та/або видаткових накладних.

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 загальна сума договору визначається як сумарна вартість товару, поставленого постачальником покупцю на підставі цього договору.

Ціни за одиницю кожного найменування товару узгоджуються сторонами в рахунках та або видаткових накладних в національній валюті України - гривні (п. 3.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017).

У п. 4.8 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 сторонами погоджено, що разом з кожною партією товару постачальник надає наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості. Постачальник відповідає за відправку повного пакету товаросупровідної документації та достовірність зазначених у документах даних.

Згідно з п. 13.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 термін дії договору встановлюється до 31.12.2017 з моменту його підписання. Якщо за 1 місяць до спливу строку дії договору жодна з сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, даний договір вважається продовженим на тих самих умовах і на кожний наступний календарний рік підряд.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів висловлення будь-якою стороною договору бажання припинити правовідносини за ним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період (відповідно до п.13.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017).

Оцінюючи надані до справи видаткові та товарно-транспортні накладні, складені на виконання договору, які підписані представниками сторін та скріплені відбитками печаток позивача і відповідача, суд першої інстанції встановив факт підтвердження належними та допустимими доказами здійснення позивачем на користь відповідача поставки товару на умовах договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 на загальну суму 3 680 213, 88 грн.

У п. 7.2 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 зазначено, що покупець здійснює оплату за товар протягом 20-ти календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 4.10 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 для цілей визначення строків розрахунків відповідно до п. 7.2 договору датою поставки вважається дата підписання видаткової та/або товарно-транспортної накладної. Постачальник забезпечує відповідність дати підписання товарно-транспортної накладної та дати навантаження партії товару у автомобільний транспорт.

Дослідивши долучені позивачем до позовної заяви копії платіжних доручень, судом встановлено, що відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 3 452 442, 68 грн., у зв`язку чим виникла заборгованість у сумі 227 771,20 грн.

Врахувавши призначення платежу, яке вказувалось відповідачем у платіжних дорученнях при здійсненні часткових оплат, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача, що заборгованість відповідача у сумі 227 771,20 грн. складається з заборгованості за видатковою накладною №55 від 02.12.2020 на суму 57052,80 грн. (заборгованість становить 47 000, 80 грн.) та заборгованості за видатковою накладною №177 від 06.12.2020 на суму 180 770,40 грн. (заборгованість становить 180 770, 40 грн.).

Копії рахунків, які виставлялись відповідачу для здійснення оплати за продукцію, та реквізити яких вказувались відповідачем при здійсненні оплат, долучено до матеріалів справи.

Оскільки доказів сплати грошових коштів у сумі 227 771,20 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано; наявність та розмір заборгованості ТОВ спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» за Договором поставки №137/ГК від 08.02.2017 у сумі 227 771, 20 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, позовні вимоги ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» в частині стягнення з ТОВ спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» суми основного боргу у розмірі 227 771,20 грн. суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідальність у вигляді пені передбачена умовами договору сторін, зокрема, згідно з п. 10.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 у разі порушення покупцем строків розрахунку за поставлений товар, які передбачені п. 7.2 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення платежу від вартості неоплаченого товару до дня повного виконання своїх зобов`язань.

Вимоги про стягнення пені, нарахованих 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції задовольнив частково з урахуванням заявленого позивачем періоду прострочення з 23.12.2020 по 23.03.2021, зазначивши про помилки в розрахунках позивача, інфляційні збитки позивача стягнуті у визначеному позивачем розмірі після перевірки його судом, в решті позову відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення 227 771, 20 грн. боргу за Договором поставки №137/ГК від 08.02.2017, що виник внаслідок несплати за видатковою накладною №55 від 02.12.2020 та за видатковою накладною №177 від 06.12.2020, а також про стягнення 6 882,52 грн. пені, 1690,67 грн. 3% річних та 4917,46 грн. інфляційних втрат через наявне прострочення в періоді станом на 23.03.2021.

Доводи апеляційної скарги, поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким надано належну оцінку встановленим під час розгляду обставинам справи, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.

Посилання скаржника на порушення судом норм процесу у зв`язку з тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час проведення підготовчого засідання та не міг належним чином реалізувати гарантоване право на судовий захист є помилковими, оскільки відповідача жодним чином не було позбавлено прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та він мав належним чином використовувати свої процесуальні права, що підтверджено, зокрема і матеріалами справи; заявою про ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи (з відмітками про ознайомлення того ж дня, в який подано заяву); присутністю представника в судовому засіданні 14.07.2021, тощо.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товару, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання обсягу (кількості) поставленого відповідачу товару за Договором, його ціни, розміру оплати та, як результат, суми боргу за поставлений товар, стягнення якої є предметом даного позову.

Про виконання позивачем договірних зобов`язань, виготовлення та поставку на користь відповідача продукції свідчать накладні на фактичний відпуск товарів №587 від 28.02.2017, №443 від 19.04.2017, №688 від 27.04.2017, №5 від 30.06.2017, №637 від 27.08.2017, №398 від 16.09.2017, №694 від 27.11.2017, №310 від 13.12.2017, №486 від 21.02.2018, №427 від 21.03.2018, №641 від 27.05.2018, №581 від 26.08.2018, №288 від 11.11.2018, №351 від 13.11.2018, №641 від 29.01.2019, №238 від 11.05.2019, №58 від 04.06.2019, №509 від 17.08.2019, №354 від 14.10.2019, №334 від 21.01.2020, №66 від 05.04.2020, №607 від 24.05.2020, №994 від 28.09.2020, №55 від 02.12.2020, №177 від 06.12.2020, поставка товарів за вказаними накладними підтверджується товарно-транспортними накладними, про що зазначено у графі: «супровідні документи на вантаж», а копії таких залучено до справи.

Посилання апелянта на неналежне оформлення накладних, якими підтверджується поставка товару, зокрема, за відсутності у них посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій зі сторони позивача, та не дослідження судом документів, що надають повноваження діяти від його імені не звільняють відповідача від оплати товару, отриманого на підставі вказаних накладних.

Так, при вирішенні спору, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, визнав подані видаткові накладні, товарно-транспортні накладні належними доказами поставки відповідачу товарів в межах договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 у відповідності з нормами процесуального та матеріального права.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, обов`язком сторін є подання до суду доказів, а не оцінка доказів іншої сторони, в свою чергу, надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Відповідачем в обґрунтування своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі, не представлено та не повідомлено суду про наявність доказів, що підтверджують не поставку товару за накладними №55 від 02.12.2020 та №177 від 06.12.2020, відсутність в обліку підприємства заборгованості тощо.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а під час розгляду справи судом першої інстанції належно досліджено, окрім оформлення первинних документів на поставку товару, також і обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS»).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що видаткові накладні містять підписи відповідача та відтиски печатки відповідача, тобто відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, щодо обов`язковості такого реквізиту як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, відповідно в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

Такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

Підлягають відхиленню і доводи апелянта про те, що видаткові накладні №55 від 02.12.2020 та №117 від 06.12.2020 не містять чіткої ідентифікації товару за родовими ознаками, що не дозволяє встановити, що саме поставлено за такими накладними та факт замовлення відповідачем саме такого асортименту, оскільки:

- відповідно до п. 2.2. Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 асортимент і ціни на кожну одиницю товару вказані в рахунках на оплату та/або видаткових накладних;

- 12.07.2021 позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків, які виставлялись відповідачу для здійснення оплати за продукцію, в яких зазначено асортимент товару - «гофроящики», що у повній мірі підтверджує виконання договору поставки №137/ГК від 08.02.2017, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити гофрокартонну продукцію в узгоджених сторонами кількості та асортименті, на умовах, передбачених цим договором;

- про отримання відповідачем вказаних рахунків свідчать заповнені ним призначення платежу у платіжних дорученнях на оплату товару, що належно досліджувалось судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару. Договір є обов`язковим для виконання сторонами в силу положень ст. 629 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 227 771, 20 грн. суми основного боргу є правомірним.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат згідно положень ст. 625 ЦК України.

При цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку розрахунку позивача та правильно враховано помилковість обрахунку по періоду прострочення та визначенню строку оплати товару за видатковою накладною №177 від 06.12.2020, внаслідок чого частково задоволено вимоги позивача по заявленій до стягнення суми 3% річних. Відповідальність у вигляді пені передбачена умовами договору сторін, зокрема п. 10.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017, та при виявленні помилки у розрахунку позивача в частині нарахування пені за період з 12.02.2021 по 04.03.2021 на суму боргу 227 770,00 грн., судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що позовні вимоги ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» в частині стягнення з ТОВ спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» пені у розмірі 6 882, 52 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 089, 25 грн.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки такі не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача 227 770, 00 грн. заборгованості згідно договору поставки № 137/ГК від 08.02.2017, 4 089, 25 грн. пені, 1 656, 34 грн. 3% річних, 4 917, 46 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 927/322/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір».

4. Матеріали справи № 927/322/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 01.06.2022.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова