РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2022Справа № 910/976/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Фермерського господарства "Скарбниця-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп"

про стягнення заборгованості в розмірі 142 596,58 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство «Скарбниця-Агро» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» про стягнення заборгованості в розмірі 142 596,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором постачання № 10461-1 від 18.02.2021, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2022 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

09.02.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/976/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

04.05.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що ФГ «Скарбниця-Агро» є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 за ознаками злочинів щодо ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, привласненні, розтраті ввіреного майна шляхом документального оформлення безтоварних операцій, що мають ознаки фіктивності, а також подальшої легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, унеможливлює проведення розрахунків відповідача з ФГ «Скарбниця-Агро». Також відповідач зазначає, що позивач не виконав всіх вимог п. 8.10 Договору і не надав усіх документів, які повинен був надати при укладенні Договору, а тому розрахований на підставі п. 6.2 Договору розмір пені не може бути застосований до відповідача, а заявлений позивачем розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню на розмір такої пені.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (далі - покупець, відповідач) та Фермерським господарством «Скарбниця-Агро» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір постачання № 10461-1 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник врожаю 2020 року, іменовану(ий) надалі - товар, на умовах СРТ - доставлено до ТОВ «Аграріко».

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 Договору загальна кількість товару складає 26,960 тонн +- 5% за вибором покупця.

Якість товару, що поставляється постачальником, повинна відповідати вимогам діючого відповідного ДСТУ, при цьому допускаються наступні значення окремих якісних показників: вологість - до 8%, сміттєва домішка - до 3%.

Остаточна якість і кількість поставленого постачальником товару визначається при розвантаженні товару на вагах акредитованого лабораторією на зерновому складі, що знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського 33, м. Калинівка.

Згідно з п. 3.1 та п. 3.3 Договору ціна товару на дату укладення Договору за даною угодою становить 18 750,00 грн. за 1 тонну, без урахування 20% ПДВ за умовою відповідності якості товару п. 2.2 Договору.

Загальна вартість товару, що поставляється за даною угодою, на дату укладення Договору становить 505 500,00 грн., крім того ПДВ 20% 101 100,00 грн., разом з ПДВ 606 600,00 грн. +- 5% за умови відповідності якості товару п. 2.2 Договору.

У відповідності до п. 4.1 Договору постачальник поставляє товар покупцеві у власність у повному обсязі в термін до 20 лютого 2021 включно. У випадку нездійснення поставки (поставки не в повному обсязі) товару у визначений цим пунктом строк, покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від приймання товару та вимагати від постачальника повернення вартості оплаченого та несвоєчасно поставленого товару та стягнення штрафних санкцій.

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що право власності на товар у покупця за цим Договором виникає з моменту передачі товару постачальником. Передача постачальником товару покупцеві у власність підтверджується товаротранспортними накладними з відміткою про приймання товару на ім`я покупця, наданням покупцю видаткової накладної на товар.

Покупець може здійснити попередню оплату за товар, розмір якої визначається за домовленістю сторін. Попередня оплата здійснюється, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів після підписання цього Договору та отримання від постачальника рахунку-фактури на товар, з виділенням точної суми ПДВ та копій документів, вказаних в п. 8.10 Договору (п. 5.1 Договору).

За умовами п. 5.2 Договору покупець здійснює остаточний розрахунок за товар упродовж 3 банківських днів після прийняття всієї кількості товару у пункті розвантаження згідно п. 1.1 та надання постачальником оригіналів видаткових та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на повну вартість поставленого товару, за умовою відсутності заборгованості постачальника перед покупцем. Податкова накладна повинна містити наступні коди товарів УКТ ЗЕД відповідно до товару зазначеного у п. 1.1 Договору, а саме: Соняшник « 1206».

Згідно з п. 5.4 Договору покупець має право не оплачувати 20% загальної вартості товару до моменту реєстрації постачальником податкової накладної на всю суму поставки в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої згідно чинного законодавства. Зазначений пункт має перевагу перед будь-яким іншими умовами цього Договору, додатків чи Додаткових угод, які визначаються умови оплати товару.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку, якщо оплата товару здійснена пізніше термінів зазначених у п. 5.2 даного Договору за умови виконання постачальником всіх умов передбачених пунктами 8.10 та п. 5.2, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості несплаченої кількості товару.

Пунктом 8.10 Договору сторонами узгоджено, що при укладенні цього Договору постачальник зобов`язується представити наступні копії документів, завірених підписом уповноваженої на те особи та печаткою постачальника: витяг з реєстру платників ПДВ; довідка про перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності - єдиному податку 4 групи в 2020 році;довідка про наявність земельних угідь у власності/оренді із зазначенням назви, номеру, дати та строку дії правовстановлюючого документу (ів), площ земельних угідь на 2020 рік; виписка з ЄДРПОУ/або витяг - за домовленістю сторін (виданий не раніше 2 місяців до дати Договору); довідка про включення до ЄДРПОУ; протокол, наказ про призначення на посаду керівника або довіреність на особу, уповноважену на підписання цього Договору.; сторінки статуту (з підписами учасників (засновників), засвідчу вальними та реєстраційними написами, з загальними положеннями, з видами діяльності, з органами управління підприємством та їх правами); статистична звітність «Посівні площі сільськогосподарських культур» (ф.4-сг річна) - під врожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» (ф. 37-сг місячна), з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» (ф. 29-сг річна) - урожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; анкета виробника сільськогосподарської продукції (самодекларація); рішення територіального органу Держпродспоживслужби про державну реєстрацію потужностей оператора ринку; карантинний сертифікат у випадку завезення товару з карантинної зони.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими на те представниками на те представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Після підписання цього Договору всі попередні переговори, листування щодо предмета даного Договору вважаються недійсними (п. 8.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № 39 від 19.02.2021 на суму 606 600,00 грн., поставка якого також підтверджується товарно-транспортною накладною № 123 від 19.02.2021.

Також, позивачем оформлено податкову накладну № 41 від 19.02.2021.

Як зазначає позивач, ТОВ «Тесслагруп» в порушення взятих на себе зобов`язань за Договору, оплату отриманого товару у повному обсязі не здійснив, сплативши лише 485 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 15306 від 22.02.2021, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 121 600,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 068,32грн. 3% річних, 8 640,02 грн. інфляційних втрат та 9 288,24 грн. пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що право власності на товар у покупця за цим Договором виникає з моменту передачі товару постачальником. Передача постачальником товару покупцеві у власність підтверджується товаротранспортними накладними з відміткою про приймання товару на ім`я покупця, наданням покупцю видаткової накладної на товар.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткової накладної № 39 від 19.02.2021 на суму 606 600,00 грн., поставка якого також підтверджується товарно-транспортною накладною № 123 від 19.02.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 5.2 Договору покупець здійснює остаточний розрахунок за товар упродовж 3 банківських днів після прийняття всієї кількості товару у пункті розвантаження згідно п. 1.1 та надання постачальником оригіналів видаткових та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на повну вартість поставленого товару, за умовою відсутності заборгованості постачальника перед покупцем. Податкова накладна повинна містити наступні коди товарів УКТ ЗЕД відповідно до товару зазначеного у п. 1.1 Договору, а саме: Соняшник « 1206».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оформлено податкову накладну № 41 від 19.02.2021.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в свою чергу, отри майни товар оплатив лише частково, на суму 485 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 15306 від 22.02.2021,

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, обов`язку зі сплати вартості отриманого товару у повному обсязі відповідачем виконано не було, що відповідачем не спростовано.

Натомість відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що ФГ «Скарбниця-Агро» є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 за ознаками злочинів щодо ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, привласненні, розтраті ввіреного майна шляхом документального оформлення безтоварних операцій, що мають ознаки фіктивності, а також подальшої легалізації грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, унеможливлює проведення розрахунків відповідача з ФГ «Скарбниця-Агро».

Однак, обставини щодо того, що позивач є фігурантом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044, жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі здійснення розрахунків за отриманий за Договором товар, строк оплати якого настав, та який відповідачем частково оплачено.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 121 600,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 068,32 грн. 3% річних, 8 640,02 грн. інфляційних втрат та 9 288,24 грн. пені.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку, якщо оплата товару здійснена пізніше термінів зазначених у п. 5.2 даного Договору за умови виконання постачальником всіх умов передбачених пунктами 8.10 та п. 5.2, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості несплаченої кількості товару.

Відповідач в свою чергу зазначає, що позивач не виконав всіх вимог п. 8.10 Договору і не надав усіх документів, які повинен був надати при укладенні Договору, а тому розрахований на підставі п. 6.2 Договору розмір пені не може бути застосований до відповідача, а заявлений позивачем розмір штрафних санкцій підлягає зменшенню на розмір такої пені.

Пунктом 8.10 Договору сторонами узгоджено, що при укладенні цього Договору постачальник зобов`язується представити наступні копії документів, завірених підписом уповноваженої на те особи та печаткою постачальника: витяг з реєстру платників ПДВ; довідка про перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності - єдиному податку 4 групи в 2020 році;довідка про наявність земельних угідь у власності/оренді із зазначенням назви, номеру, дати та строку дії правовстановлюючого документу (ів), площ земельних угідь на 2020 рік; виписка з ЄДРПОУ/або витяг - за домовленістю сторін (виданий не раніше 2 місяців до дати Договору); довідка про включення до ЄДРПОУ; протокол, наказ про призначення на посаду керівника або довіреність на особу, уповноважену на підписання цього Договору.; сторінки статуту (з підписами учасників (засновників), засвідчу вальними та реєстраційними написами, з загальними положеннями, з видами діяльності, з органами управління підприємством та їх правами); статистична звітність «Посівні площі сільськогосподарських культур» (ф.4-сг річна) - під врожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» (ф. 37-сг місячна), з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; статистична звітність «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» (ф. 29-сг річна) - урожай 2020 року, з відміткою органу державної статистики про прийняття цієї форми; анкета виробника сільськогосподарської продукції (самодекларація); рішення територіального органу Держпродспоживслужби про державну реєстрацію потужностей оператора ринку; карантинний сертифікат у випадку завезення товару з карантинної зони.

Однак, як вбачається з п. 8.10 Договору, сторонами узгоджено перелік документів, копії яких мають бути надані постачальником при укладенні Договору, а не після поставки товару та часткової оплати такого товару.

Суд також враховує, що доказів звернення відповідача до позивача із проханням або ж вимогою надати певні документи, визначені п. 8.10 Договору, матеріали справи не містять.

Крім того, після укладення Договору позивачем поставлено відповідачу товар, а відповідачем оплачено такий товар на суму 485 000,00 грн., а отже суд вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на ненадання позивачу всіх документів, передбачених п. 8.10 Договору.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 9 288,24 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 3 068,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 640,02 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Проте, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що наведені відповідачем обґрунтування заявленого клопотання нівелюють інститут застосування пені за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків здійснення розрахунків, розмір якої обрахованої на рівні подвійної облікової ставки НБУ та 3% річних, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких сторонами не змінювався.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У зв`язку з викладеним, оскільки обставини щодо порушення строків розрахунків за отримані послуги, встановлені судом, а розмір пені та 3% річних є співмірним із допущеним порушенням, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки відповідачем не доведено наявності виключних обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені та 3% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 2А, оф. 510; ідентифікаційний код: 36693169) на користь Фермерського господарства «Скарбниця-Агро» (64309, Харківська обл., Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 37, оф. 301; ідентифікаційний код: 37443419) заборгованість у розмірі 121 600 (сто двадцять одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 640 (вісім тисяч шістсот сорок) грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 3 068 (три тисячі шістдесят вісім) грн. 32 коп., пеню у розмірі 9 288 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 30.05.2022

Суддя О.А. Грєхова