ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 травня 2022 року Справа № 903/184/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборна 57"

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 20285грн

за відсутності сторін

встановив: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Соборна 57" (позивач) звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача 16023грн заборгованості по внесках і платежах на утримання будинку та прибудинкової території, 1308грн - 3% річних та 2954грн інфляційних втрат.

Також просить стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481грн та повідомляє, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 3500грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є орендарем нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення площею 26,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить договір оренди нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м. Рівного № 67-6 від 08 серпня 2012 року. Згідно п. 9.2 Розділу І до додаткового договору до договору оренди нежитлового приміщення від 08.08.2012 № 67-6 Орендар самостійно укладає угоди на утримання комунальних послуг з відповідними підприємствами та несе витрати на управління багатоквартирним будинком згідно ст. 12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку. Також, відповідач є користувачем нежитлового приміщення загальною площею 87,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м.Рівного про що свідчить договір позички № 1903 від 17 червня 2009 року. Орендар зобов`язаний укласти договір про здійснення вират на управління багатоквартирним будинком з ОСББ Соборна 57 та своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески та платежі, що надавались/надаються ОСББ Соборна 57.

Ухвалою суду від 03.03.2022 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк до 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України. Також, відповідачу встановлено строк в 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.4 ст.176 ГПК України. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду, що була надіслана на адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві та у витязі з ЄДРПОУ, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою пошти на конверті: "Причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвала суду була вручена відповідачу, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від позивача заяв та клопотань по справі до суду не надійшло. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

У зв`язку із введенням 24.02.2022 на всій території України воєнного стану та його продовженням, ухвалою суду від 22.04.2022р. постановлено перейти до розгляду справи №903/184/22 за правилами загального позовного провадження; продовжити строк підготовчого провадження до 01.06.2022 року; призначити підготовче засідання на 11.05.2022 року; встановити сторонам строк до 02.05.2022 для подання суду заяв, клопотань, пояснень та доказів, пов`язаних з розглядом справи, які не були подані сторонами до суду, з направленням поданих документів іншим учасникам судового процесу.

Ухвала суду від 22.04.2022р. вручена представнику позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказана ухвала суду від 22.04.2022р., що була надіслана на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та у ЄДРПОУ, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою пошти на конверті: "Причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвалою суду від 11.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2022.

31.05.2022р. представник позивача Іващенко І.Г. надіслав на адресу суду клопотання/заяву, в якому повідомив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та провести розгляд справи без участі позивача.

Ухвала суду від 11.05.2022, що була надіслана на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та у ЄДРПОУ, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою пошти на конверті: "Причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Оскільки, явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи повідомлення відпровідача про розгляд справи у суді (ухвала від 03.03.2022 про відкриття провадження у справі), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

7 червня 2016 року рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку під назвою ОСББ Соборна 57.

Протоколом №1 загальних зборів співвласників від 18 травня 2016 року було затверджено статут та обрано головою об`єднання ОСОБА_3 .

На підставі протоколу загальних зборів №1 від 15 березня 2016 року ОСББ було здійснено нарахування внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3 грн. за 1 м. кв. З 2019 року по 31 травня 2021 року розмір внесків становив 5 грн. 00 коп. за 1 м. кв., з 01 червня 2021 року становив 7 грн. 50 коп. за 1 м. кв.

Відповідно до Розділу IV п.2 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Соборна 57, передбачено, що сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників; частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності; порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.

17 червня 2009 року між управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_1 (користувач) укладено договір позички № 1903, відповідно до якого відповідач як користувач прийняв в безоплатне користування нежитлове приміщення сховища (підвал) загальною площею 87,4 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно договору оренди № 67-6 нерухомого майна (нежитлового приміщення), що належить територіальній громаді м. Рівного від 08 серпня 2012 року, укладеного між управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та ФОП ОСОБА_1 (відповідачем), відповідач є орендарем нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м, що розміщене в будівлі за адресою АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі ЖКП "Західне" (п.1.1).

Відповідно до додаткового договору до договору оренди нежитлового приміщення від 08.08.2012 № 67-б, якою було викладено п.1.1 у новій редакції, ФОП ОСОБА_1 прийняла в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 26,8 кв.м., розміщене у будівлі за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п. 9.2 Розділу І додаткового договору до договору оренди нежитлового приміщення від 08.08.2012 № 67-6 Орендар самостійно укладає угоди на утримання комунальних послуг з відповідними підприємствами та несе витрати на управління багатоквартирним будинком згідно ст. 12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку.

Крім того, 12.12.2016 року до договору позички № 1903 від 17.06.2009 між зазначеними сторонами був укладений додатковий договір. Пункт 3 додаткового договору до договору позички був доповнений підпунктом 3.13 "Обов`язки користувача: здійснювати витрати, пов`язані з утриманням майна, що перебуває в користуванні. Укласти договір про здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком з ОСББ Соборна 57 відповідно до п. 4 ст. 12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку. Укладати договори з відповідними комунальними підприємствами на споживання комунальних послуг (водопостачання, каналізація, електрична енергія та інше) згідно технічних умов, наданих відповідними підприємствами на установку приладів обліку та інших технічних переключень. Самостійно сплачувати комунальні послуги відповідним підприємствам".

Отже, відповідач - ФОП ОСОБА_1 є орендарем (користувачем) нежитлових приміщень площами 26.8 кв.м та 87.4 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що відповідач, як орендар нерухомого майна, зобов`язаний укласти договір про здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком з ОСББ Соборна 57 та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески та платежі на утримання багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно оплачував зазначені платежі, 08.02.2022 на засіданні членів правління ОСББ "Соборна 57" було вирішено звернутися з позовом про стягнення заборгованості по оплаті внесків та платежів з ФОП ОСОБА_1 до господарського суду (протокол №5 від 08.02.2022).

Станом на 21 лютого 2022 р. позивач нарахував відповідачу 3 350 грн. за утримання будинку та прибудинкової території за нежитлове приміщення площею 26,8 кв.м та 12 673 грн. - за нежитлове приміщення площею 87,4 кв.м, всього 16 023грн.

При обгрунтуванні позову, позивач посилається на Закони України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг, Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п. 12 та п. 13 ч. 1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги).

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При ньому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належно: якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

За змістом частини п`ятої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (абзац сьомий частини дев`ятої статті 10 вказаного Закону).

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ст. 13 зазначеного Закону).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

Водночас, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (ст. 15 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

За приписами частин другої, третьої статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Стаття 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» регулює питання забезпечення об`єднанням утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку.

Так, відповідно до положень 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Відповідно до п. 5, п. 6 та п. 8 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (ч. 2 ст. 7 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Частиною 4 статті 319 ПК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ПК України).

Отже, з аналізу наведених положень Цивільного кодексу України та вказаних законів України випливає, що власник/співвласник житлового або нежитлового приміщення є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території, на якого покладається обов`язок утримання зазначеного майна.

Таким чином, прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Водночас, відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 є орендарем зазначених нежитлових приміщень, які знаходяться у багатоквартирному будинку у АДРЕСА_1 , власниками квартир та нежитлових приміщень якого було створено ОСББ "Соборна 57).

Частиною четвертою статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" дійсно передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Водночас, суд зазначає, що визначаючи зобов`язання орендарів зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком, чинне законодавство не передбачає механізму реалізації такого зобов`язання, у тому числі механізму захисту прав об`єднання співвласників, зокрема, не встановлює для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з орендарів у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна (частина 6 статті 13, Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

За таких обставин, з урахуванням приписів статті 511 Цивільного кодексу України, прийняті відповідно до статуту рішення ОСББ є обов`язковими тільки для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для орендарів нерухомого майна.

Виходячи із загальних підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України), відповідні правовідносини щодо сплати орендарем витрат на управління будинком мають бути врегульовані або шляхом укладення окремого договору між орендарем та ОСББ, або шляхом встановлення обов`язку орендаря з відшкодування відповідних витрат власнику приміщення (орендодавцю) безпосередньо в умовах договору оренди нерухомого майна. Тобто обов`язок орендаря зі сплати (відшкодування) внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, виникає тільки у разі передбачення такого обов`язку в умовах укладеного ним правочину (договору) з власником майна або з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку. У зв`язку з чим, ФОП ОСОБА_1 , як орендар нежитлових приміщень в будинку по АДРЕСА_1 , зобов`язаний сплачувати внески на утримання орендованих ним приміщень тільки за умови, якщо такий обов`язок встановлений відповідним правочином (договором).

У даному випадку, умовами укладених між сторонами договору оренди з додатковим договором та договору позички з додатковим договором, не встановлено обов`язку орендаря з відшкодування внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території об`єкта оренди у розмірі, встановленому рішенням ОСББ, а у пункті 9.2 додаткового договору до договору оренди нежитлового приміщення від 08.08.2012 №67-б міститься лише загальна вимога про те, що орендар несе витрати на управління багатоквартирним будинком згідно ст.12 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" і самостійно укладає угоди на отримання комунальних послуг з відповідними підприємствами.

З листа-відповіді виконавчого комітету Рівненської міської ради від 09.08.2021 №05-1941 на звернення голови правління ОСББ "Соборна 57" щодо утримання будинку, вбачається необхідність звернення про укладення відповідної угоди про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території до орендарів нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності. Зобов`язання орендарів укласти такий правочин передбачено договорами оренди. При цьому, виконком послався на ч. 4 ст. 12 ЗУ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 147 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В матеріалах справи відсутній договір з орендарем про сплату внесків та платежів, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території, а тому вимоги про стягнення з відповідача 16023грн заборгованості по внесках і платежах на утримання будинку та прибудинкової території, 1308грн - 3% річних та 2954грн інфляційних втрат є безпідставними та необгрунтованими.

Матеріали справи також не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо укладення відповідних договорів, як і не містять доказів сплати саме орендарем відповідних послуг.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення. А тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 202, 233, 236-240 Господарськоого процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.06.2022.

Суддя О. Г. Слободян