ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р. Справа № 924/1139/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Кузиної О.-М. С., розглянувши справу

за позовом громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни, м. Хмельницький

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ, 2) приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м. Київ,

про стягнення 24 300,00 грн. заборгованості за договором №КБР-243/09/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2019 року, 1 990,04 грн. 3% річних та 822,67 грн. втрат від інфляції,

за участю представників учасників процесу:

позивача: не з`явився;

відповідача: Бровчук М.В. - згідно ордеру від 18.01.22 року;

третіх осіб: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 24 300,00 грн. заборгованості за договором №КБР-243/09/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2019 року, 1 990,04 грн. 3% річних та 822,67 грн. втрат від інфляції. Вимоги мотивує неналежним виконанням ФОП Івановою С.В. своїх зобов`язань з внесення плати за використання об`єктів авторського права згідно договору за період з 01.09.2019 року по 31.08.22 року.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі за позовом громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ до фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни, м. Хмельницький про стягнення 24 300,00 грн. заборгованості за договором №КБР-243/09/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2019 року, 1 990,04 грн. 3% річних та 822,67 грн. втрат від інфляції, залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 1) приватну організацію "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ, 2) приватну організацію "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м. Київ; призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 17.05.22 року просить проводити розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача під час судового розгляду спору та у заяві по суті справи від 20.01.22 року вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно доданого до позовної заяви витягу з ЄДРЮО, ФОП та ГФ відповідач зареєстрована як ФОП через рік після ніби підписання договору від 01.09.2019 року. Водночас, Іванова С.В. дійсно була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 03.06.2005 року по 31.01.2020 року, проте, договір від 01.09.2019 року нею не підписувався. Окрім того, відсутні підстави для пролонгації договору на 2020 рік, оскільки відповідач не здійснювала господарську діяльність. Наголошує також на відсутності доказів щодо врегулювання відносин між визначеними у п. 5.1. договору особами, в тому числі, щодо спільного заявлення позову щодо стягнення заборгованості, що свідчить про не доведення права позивача на подання позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.09.2019 між фізичною особою-підприємцем Івановою С.В. (користувач), ГС «Українська ліга авторських та суміжних прав» (Суміжна ОКУ), приватною організацією «Організація колективного управління авторських та суміжних прав» (Авторська ОКУ) та приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» (Організація) укладено договір про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах №КБР-243/09/19-Н (надалі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору визначено, що користувач доручає організації укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (п. 3.1 Договору).

Договір про надання дозволу на використання авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права укладається строком на 1 рік (із автоматичною пролонгацією) і є за своєю правовою природою ліцензійним договором (п. 3.2 Договору).

За змістом п. 3.3 Договору за договорами, зазначеними в п. 3.1 та 3.2, користувач здійснює оплату за один рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. При цьому, користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі, що зазначений в додатку №3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) на рахунок організації.

Відповідно до п. 3.4 Договору механізм розстрочки, передбачений цим договором, діє наступним чином. Користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15 днів з дати підписання цього договору. Режим розстрочки за загальним правилом діє без обмеження строку. В той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав; і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав). Підставою для оплати в цьому випадку є сам цей договір із додатками до нього.

Згідно з п. 3.5 Договору отриманий організацією від користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховуються організацією на рахунок Суміжної ОКУ та на рахунок Авторської ОКУ. Пропорції щодо перерахування на Суміжну ОКУ та на Авторську ОКУ дотримуються організацією завжди в рівних частках (50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу користувача має отримати Суміжна ОКУ, а інші 50% Авторську ОКУ.

Відповідно до п. 5.1. договору у разі виникнення заборгованості користувача за цим договором із додатками до нього позов на стягнення заборгованості може бути поданий окремо Авторською ОКУ до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед авторською ОКУ, окремо суміжною ОКУ до користувача щодо наявної у користувача окремої заборгованості перед суміжною ОКУ, а також у разі досягнення домовленості між Авторською ОКУ та Суміжною ОКУ ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

У Додатках №1 та №2 до Договору між користувачем та Суміжною ОКУ і Авторською ОКУ підписані договори про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав та про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права.

У п.п. 5.1., 5.2. договору про надання дозволу на використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.09.2020 року. У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії цієї ліцензійної угоди проявом місяця до настання визначеної у п. 5.1. дати, дія цієї ліцензійної угоди вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах.

Додатком №3 до Договору погоджено перелік закладів, в яких користувач здійснює використання об`єктів суміжних прав та об`єктів авторського права, а також розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права, який становить 1350,00 грн.

Проте, оскільки відповідачем не здійснено оплату за договором, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Частиною третьою статті 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб`єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45 Закону).

Як встановлено судом, 01.09.2019 між фізичною особою-підприємцем Івановою С.В., ГС «Українська ліга авторських та суміжних прав», приватною організацією «Організація колективного управління авторських та суміжних прав» та приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» укладено договір про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах №КБР-243/09/19-Н.

Щодо доводів позивача про не підписання ФОП Івановою С.В. договору суд зауважує на відсутності жодних доказів вказаному; зазначено лише про заперечення факту підписання договору при відсутності належних доказів вирішення цього питання (у судовому порядку, шляхом звернення до правоохоронних органів, повідомлення позивача про вчинення підробки документу тощо), що могло б викликати у суду сумніви у справжності договору. Відтак, договір від 01.09.2019 року є правовою підставою виникнення між сторонами право та обов`язків, передбачених ним.

За змістом п. 3.3 Договору за договорами, зазначеними в п. 3.1 та 3.2, користувач здійснює оплату за один рік шляхом виплат в розстрочку, а саме здійснює оплату щомісячними платежами. При цьому, користувачем здійснюється оплата єдиним платежем як за авторські, так і за суміжні права (єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права) в розмірі, що зазначений в додатку №3 до цього договору (з урахуванням інших положень договору) на рахунок організації.

Крім того, у п. 3.4 Договору визначено, що якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав; і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав).

Розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права складає 1350,00 грн. за використання в комерційній діяльності музичних творів (п. 2 Додатку №3 до Договору).

Відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, Відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати 16 200,00 грн. щорічно, із розподілом по 50% позивачу та Авторській ОКУ.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК Україна, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГКУ, іншими законами або договором.

Матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів припинення договору згідно процедури, передбаченої п. 5.2. договору про надання дозволу на використання об`єктів використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав, відтак вказаний договір пролонговано на 2021 та 2022 роки на тих самих умовах. З вказаного слідує обов`язок ФОП Іванової С.В. платити передбачені договором кошти, в тому числі, Суміжній ОКУ в розмірі 24 300,00 грн. (з розрахунку 16200,00 грн. х 3 роки = 48600,00 грн. /2 = 24300, 00 грн.).

При цьому, на час укладення договору та на момент звернення до суду з даним позовом відповідач мав статус фізичної особи-підприємця, а щодо тверджень про не пролонгацію договору на 2020 рік суд зауважує на вищевказаних положеннях п. 5.2. договору про надання дозволу на використання об`єктів використання об`єктів суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав, якими передбачено процедуру повідомлення користувача про припинення дії договору. Проте, доказів її дотримання суду не надано.

Посилання відповідача на ненадання доказів дотримання п. 5.1. договору щодо звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості також не можуть вважатись підставою для відмови в позові, оскільки несплатою коштів за договором, 50% з яких передбачались позивачу, порушено права останнього, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, вимога про стягнення 24 300,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 1 990,04 грн. втрат від інфляції та 822,67 грн. 3% річних згідно поданих розрахунків.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При перерахунку нарахованих позивачем 3% річних та втрат від інфляції судом враховуються положення п. 3.4 Договору, у якому передбачено, що користувач активує механізм розстрочки шляхом здійснення першого єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права (роялті) в повному обсязі не пізніше 15 днів з дати підписання цього договору. В той же час, якщо користувач не сплачував єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права два календарних місяці поспіль, то механізм розстрочки припиняє дію достроково і розпочинають діяти умови річної оплати (умови річної оплати означають: оплату за рік у вигляді повної передоплати, причому її строк здійснення вважається таким, що настав; і це правило стосується кожного із дозволів: як стосовно авторських прав, так і стосовно суміжних прав).

З аналізу вказаного пункту суд приходить до висновку, що заборгованість перед позивачем в річному розмірі сплати виникла у відповідача з листопада 2019 року (після двохмісячного прострочення з внесення щомісячних платежів), та аналогічно у 2020 та 2021 роках, оскільки договір пролонговувався на тих самих умовах. Отже, судом здійснено наступний перерахунок 3% річних ( в межах сум та періодів, визначених позивачем): з 16.09.2019 року по 30.09.2019 року на суму 675,00 грн. = 0,83 грн.; за період з 01.10.2019 року по 31.10.2019 року на суму 1350,00 грн. = 3,44 грн.; з 01.11.2019 року по 01.11.2021 року на суму 8100,00 грн. = 487,33 грн.; з 16.09.2020 року по 30.09.2020 року на суму 675,00 грн. = 0,83 грн., з 01.10.2020 року по 31.10.2020 року на суму 1350,00 грн. = 3, 43 грн.; з 01.11.2020 року по 01.11.2021 року на суму 8100,00 грн. = 243, 55 грн.; з 16.09.2021 року по 30.09.2021 року на суму 675,00 грн. = 0,83 грн., з 01.10.2021 року по 31.10.2021 року на суму 1350,00 грн. = 3, 44 грн., 01.11.2021 року на суму 8100,00 грн. = 0,67 грн. На загальну суму 744,35 грн. В стягненні 78, 32 грн. суд відмовляє.

Щодо нарахування втрат від інфляції суд зауважує про безпідставне нарахування втрат від інфляції за вересень 2021 року, оскільки борг виник 16.09.2019 року; 1350,00 грн. х індекс інфляції за жовтень 2019 року = 9,45 грн.; 8100,00 грн. х індекс інфляції за листопад 2019 року - жовтень 2021 року = 1117, 26 грн.; 1350,00 грн. х індекс інфляції за жовтень 2020 року = 13, 5 грн., 8100,00 грн. х індекс інфляції за листопад 2020 року - жовтень 2021 року = 882, 15 грн.; 1350,00 грн. х індекс інфляції за жовтень 2021 року = 12, 15 грн. На загальну суму 2034, 51 грн. Оскільки нарахована позивачем сума в межах суми, допустимої до стягнення, вимога про стягнення 1990,04 грн. втрат від інфляції підлягає задоволенню в повному обсязі.

З всього вищевикладеного, позов громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ до фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни, м. Хмельницький треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ, 2) приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м. Київ, про стягнення 24 300,00 грн. заборгованості за договором №КБР-243/09/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2019 року, 1 990,04 грн. 3% річних та 822,67 грн. втрат від інфляції, суд задовольняє частково на суму 24300,00 грн. основного боргу, 1990,04 грн. втрат від інфляції та 744,35 грн. 3% річних. В стягненні 78,32 грн. 3% річних слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо судових витрат на послуги адвоката суд зазначає наступне.

В якості доказів здійснення витрат на послуги АО "Інтерлерафтс" у розмірі 10 000, 00 грн. позивачем долучено до матеріалів справи: договір № 14.653-Н про надання правової допомоги від 01.11.2021р., наказ №14.653 від 01.11.2021 про доручення адвокатам Сербуль О.Ю. та Хлебнікова С.Г. здійснення судового представництва та іншого юридичного супроводження за Договором про надання професійної правничої допомоги №14.653-Н від 01.11.2021, акт від 28.12.2021 року про надані послуги за Договором про надання професійної правничої допомоги №14.653-Н від 01.11.2021.

Як встановлено судом та вбачається з поданих доказів, 01.11.2021 між Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" та Адвокатським об`єднанням "Інтерлерафтс" укладено договір № 14.653-Н про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1. даного договору адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі і на умовах, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти і оплатити надану йому правову допомогу.

Відповідно до п. 1.2. договору про надання правничої допомоги, професійна правнича допомога, що надається за цим договором: підготовка позовної заяви та всіх необхідних документів, пов`язаних з розглядом справи, звернення до суду, представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у господарській справі за позовом клієнта до фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни про стягнення заборгованості за договором №КБР-243/09/Н від 01.09.2019 року.

Пунктом 4.1. договору про надання правничої допомоги визначено, що за надання професійної правничої допомоги клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у наступних розмірах:

4.1.1. підготовка позовної заяви, звернення до суду та представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), без ПДВ;

4.1.2. підготовка апеляційної скарги (у разі необхідності), представництво інтересів клієнта та складання необхідних документів в суді апеляційної інстанції - 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), без ПДВ;

4.1.3. підготовка касаційної скарги (у разі необхідності), представництво інтересів клієнта та складання необхідних документів в суді касаційної інстанції - 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), без ПДВ.

Згідно з п.4.2. договору про надання правничої допомоги клієнт оплачує винагороду Адвокатському об`єднанню у строки, погоджені сторонами, але не пізніше дати розгляду справи по суті на відповідній стадії судового розгляду. Оплата здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної грошової суми на поточний рахунок Адвокатського об`єднання.

За результатами надання професійної правничої допомоги на кожній стадії судового процесу складається Акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті зазначається, яка саме правнича допомога була надана, та її вартість.

На підтвердження факту та обсягів наданих послуг позивач подав акт від 28.12.2021 року про надані послуги за Договором про надання професійної правничої допомоги №14.653-Н від 01.11.2021, відповідно до якого адвокатами виконано наступний перелік робіт: - підготовка та складання позовної заяви; - роздруківка, посвідчення копій документів; - підготовка процесуальних документів.

Загальна вартість наданих Адвокатським об`єднанням послуг відповідно до Акту становить 10 000,00 грн., яка підлягає оплаті клієнтом протягом 30 календарних днів з дати підписання цього акту.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, непов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінюючи обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення, суд дійшов висновку про неприйнятність заявленої до стягнення суми з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також доведеність таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Як вбачається зі змісту акту наданих послуг від 28.12.2021 року про надані послуги за Договором про надання професійної правничої допомоги № 14.653-Н від 01.11.2021, адвокатським об`єднанням були надані, зокрема, послуги з підготовки та складання позовної заяви; роздруківки, посвідчення копій документів; підготовки процесуальних документів. Вказаний перелік по суті є складовою підготовкою та поданням позову по справі до суду; при цьому, представництво сторони в суді не здійснювалось. Окрім того, витрати на правову допомогу адвоката складають 36,88 % від ціни позову, що є не пропорційним. Відтак, суд вважає, що заява Громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 10 000,00 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із ціною позову, а їх відшкодування з огляду на обставини справи № 924/1139/21 матиме надмірний характер.

Враховуючи викладене, обґрунтованими є витрати в розмірі 5 000, 00 грн., які слід стягнути з відповідача в пропорційному до задоволених позовних вимог розмірі, тобто, 4 985, 56 грн. Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав", м. Київ до фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни, м. Хмельницький треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ, 2) приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", м. Київ, про стягнення 24 300,00 грн. заборгованості за договором №КБР-243/09/19-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах від 01.09.2019 року, 1 990,04 грн. 3% річних та 822,67 грн. втрат від інфляції, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Іванової Сніжани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, офіс 7, код 42502769) 24300,00 грн. (двадцять чотири тисячі триста грн. 00 коп.) основного боргу, 1990,04 грн. (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто грн. 04 коп.) втрат від інфляції та 744,35 грн. (сімсот сорок чотири грн. 35 коп.) 3% річних, 2263,44 грн. (дві тисячі двісті шістдесят три грн. 44 коп.) витрат по сплаті судового збору, 4985, 56 грн. ( чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять грн. 56 коп.) витрат на правову допомогу.

Видати наказ.

В стягненні 78,32 грн. 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2022 року

Суддя М.В. Музика

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/

Віддрук. у 5 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (402002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, буд. 5, група приміщень 57, офіс 7); 3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Свободи, буд. 22, кв. 95) - рек. з пов. про вручення; 4 - третя особа 1 () - третя особа 2 ()