РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2022Справа № 910/2629/22

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/2629/22

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ічнянський молочно-консервний комбінат"

до Акціонерного товариства "УКРПОШТА"

про стягнення 24859,93 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Ічнянський молочно-консервний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРПОШТА" про стягнення 24 859,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором комісії № 180118-21-3ю3Р31 від 18.01.2018, внаслідок чого виникла заборгованість у загальній сумі 24 859,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2022 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 27.04.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

18.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» (за договором - комісіонер) та Приватним акціонерним товариством "Ічнянський молочно-консервний комбінат" (за договором - Комітент) було укладено Договір комісії № 180118-21-3.3Р31 (надалі - Договір) з протоколом розбіжностей, відповідно до п. 1.1. якого комісіонер за дорученням комітента за плату (винагороду) здійснює реалізацію продуктів харчування (далі - товар) від свого імені за рахунок Комітента.

Відповідно до п. 1.3. договору, обов`язки комісіонера в частині реалізації товару виконують його безбалансові виробничі підрозділи.

Найменування та ціна реалізації товару зазначаються в Специфікації (Додаток №1) (п.1.4. договору).

Умовами п.1.5. договору передбачено, що строк реалізації товару - з моменту отримання товару безбалансовими виробничими підрозділами комісіонера до 31.12.2018 включно.

Пунктами 2.2, 2.3 договору встановлено, що за виконання доручення комітент сплачує комісіонеру винагороду у розмірі 32% від вартості реалізованого товару з ПДВ за ціною, визначеною у Додатку №1 до цього договору; винагорода комісіонера оплачується останньому, після підписання сторонами Звіту комісіонера, шляхом утримання комісіонером сум винагороди відповідно до п. 2.2 цього договору при перерахуванні належних комітенту грошових коштів, що надійшли до комісіонера за продаж товару.

Згідно п. 2.6 договору, комісії грошові кошти комітенту перераховуються комісіонером на поточний рахунок комітента на підставі звітів комісіонера (після підписання Звіту) не рідше ніж один раз на місяць, по закінченні звітного місяця.

Пунктом 3.3.1 договору комісії передбачено, що комісіонер має право повертати товар Комітенту при виявленні в ньому недоліків.

Відповідно до п. 5.6 договору, комісії передача товару проводиться комітентом згідно з видатковими накладними на товар та на підставі наданої належним чином довіреності комісіонера.

Згідно п. 11.1 договору комісії, договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2018 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань по договору.

Також сторонами були підписані додатки до договору, що є невід`ємною його частиною, перелік яких наведений у розділі 14 договору комісії.

05.03.2018 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору № 180118-21-3.3Р31 від 18.01.2018, якою внесено зміни до Додатку № 1 договору - Специфікація.

31.12.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 2 про внесення змін до Договору №180118-21-3.3Р31 від 18.01.2018, якою п.1.4. та п.11.1 виклали у новій редакції, а саме:

- « 1.4. Строк реалізації товару - з моменту отримання товару безбалансовими виробничими підрозділами комісіонера до 31.12.2018 включно.»

- « 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2019 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань по договору.».

На виконання умов договору позивач передав відповідачу протягом дії Договору комісії товар на загальну суму 387095,04 грн, що підтверджується видатковими накладними: МК_00001541 від 19.04.2018 на суму 54 643,44 грн (з ПДВ); МК_00002948 від 01.08.2018 на суму 45 292,38 грн (з ПДВ); МК_00003821 від 27.09.2018 на суму 125 437,14 грн (з ПДВ); МК_00000243 від 22.01.2019 на суму 41 241,36 грн (з ПДВ); МК_00000854 від 05.03.2019 на суму 50 374,20 грн (з ПДВ); МК_00002111 від 27.05.2019 на суму 27 757,08 грн (з ПДВ); МК_00003584 від 29.08.2019 на суму 42 349,44 грн (з ПДВ).

Як стверджує позивач, залишились неоплаченими суми, що підлягають перерахуванню Комітенту згідно звітів Комітента

від 31.07.2018 на суму 5 113,14 грн (з ПДВ); від 31.07.2019 на суму 12 506,95 грн (з ПДВ); від 30.11.2019 на суму 7 325,72 грн. (з ПДВ).

Загальна сума, що підлягає перерахуванню комітенту за вказаними звітами комісіонера, відповідно до пункту 2.6 договору, складає 24 945,81 грн. і згідно з датами виникнення грошового зобов`язання відповідач є таким, що порушив їх виконання відповідно, починаючи з 01.09.2018, 01.09.2019 та 01.01.2020.

18.11.2019 сторони склали коригуючий звіт комісіонера, за яким зменшили винагороду на 40,42 грн та суму, що підлягає перерахуванню комітенту, на 85,88 грн.

Отже, загальна сума, що підлягає перерахуванню комісіонером комітенту за договором комісії склала 24 859,93 грн.

В Акті звірки розрахунків за період з 01.01.2020 по 31.08.2021, підписаного сторонами станом на 30.09.2021, підтверджена сума заборгованості Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» перед позивачем у сумі 25 198,51 грн. До вказаної суми заборгованості включено, як заборгованість за звітами комісіонера на суму 24 859,93 грн, заявлена у даній позовній заяві, так 338,58 грн, як сума відшкодування за втрачений товар згідно Акту узгодження суми відшкодування за втрачений товар від 30.09.2021, яка позивачем до стягнення не заявляється у даній справі.

Таким чином, оскільки відповідач після узгодження суми заборгованості в акті звірки розрахунків з позивачем не розрахувався, останній звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 24859,93 грн заборгованості, що виникла за Договором комісії №180118-21-3.3Р31 від 18.01.2018.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору №180118-21-3.3Р31 від 18.01.2018, судом встановлено, що даний договір має цивільно-правову природу договору комісії.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1012 Цивільного кодексу України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 387095,04 грн, що підтверджується видатковими накладними: МК_00001541 від 19.04.2018 на суму 54 643,44 грн (з ПДВ); МК_00002948 від 01.08.2018 на суму 45 292,38 грн (з ПДВ); МК_00003821 від 27.09.2018 на суму 125 437,14 грн (з ПДВ); МК_00000243 від 22.01.2019 на суму 41 241,36 грн (з ПДВ); МК_00000854 від 05.03.2019 на суму 50 374,20 грн (з ПДВ); МК_00002111 від 27.05.2019 на суму 27 757,08 грн (з ПДВ); МК_00003584 від 29.08.2019 на суму 42 349,44 грн (з ПДВ).

Згідно зі звітами комісіонера від 31.07.2018 на суму 5 113,14 грн (з ПДВ); від 31.07.2019 на суму 12 506,95 грн (з ПДВ); від 30.11.2019 на суму 7 325,72 грн. (з ПДВ), загальна сума, що підлягає перерахуванню комітенту, відповідно до пункту 2.6 договору, становить 24 859,03 грн, враховуючи коригуючий звіт комісіонера від 18.11.2019.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Матеріалами справи підтверджено і не спростовано відповідачем, що належні платежі в розмірі 24859,93 грн за договором комісії станом на день звернення позивача до суду відповідачем не сплачені.

Доказів сплати вказаної заборгованості станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду також не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, наявність та розмір заборгованості відповідача за договором комісії в сумі 24859,93 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовано, у зв`язку з чим позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд покласти на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 3-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Частиною 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги б/н від 26.03.2018, укладений з Адвокатським бюро «Євгенія Кривошея», додаткову угоду № 04-01 від 04.01.2022 до договору про надання правничої допомоги від 26.03.2018, в якій визначено що вартість послуг Бюро за підготовку та подання ПрАТ «ІМКК» позову до АТ «Укрпошта» щодо стягнення заборгованості за Договором комісії №180118-21-3.3Р31 від 18.01.2018 становить 4000,00 грн.

Зважаючи на викладене та враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРПОШТА" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ідентифікаційний код 25771603) на користь Приватного акціонерного товариства "Ічнянський молочно-консервний комбінат" (16700, Чернігівська область, м. Ічня, вул. Вишнева, 4, ідентифікаційний код 00381152) заборгованість в сумі 24 859 грн 93 коп., судовий збір у розмірі 2481,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 27/05/2022

Суддя А.І. Привалов