ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 916/1796/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г.

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі: Прокурора офісу Генерального прокурора - Готка Ю.О. (посв. № 056645)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021

у справі

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс"

про стягнення 21 251 383,20 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. В серпні 2018 р. заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" с. Визирка про стягнення збитків в сум 21 251 383,20 грн., які завдані внаслідок несплати коштів з пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

2. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач, ухиляючись від виконання передбаченого законом обов`язку укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області і не сплачуючи кошти за таким договором, завдає збитки органу місцевого самоврядування в особі територіальної громади.

3. В свою чергу 12.09.2018 до канцелярії суду від Позивача - Визирської сільради надійшли пояснення (вх. №18624/18), згідно яких Позивач стверджує, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області не відповідають дійсності. При цьому, позивач наводить власні пояснення із твердженнями та доводами, які полягають у наступному.

З посиланням на норми ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Позивач вказує, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування.

Між тим, Визирська сільрада зазначає, на її переконання вказаний у позові об`єкт зерновий склад підлогового зберігання зерна, об`ємом 120 тис. т розташований за адресою: Одеська обл., Лиманський район, територія Визирської сільської ради, 1-й км. Автодороги на морський торгівельний порт "Южний" відноситься до об`єктів інженерної та/або транспортної інфраструктури, оскільки покликаний забезпечити діяльність морських терміналів.

Як вказує Визирська сільрада, на підтвердження того, що вищевказаний об`єкт є об`єктом інженерної та /або транспортної інфраструктури, , слугує також те, що будівництво даного об`єкту здійснювалось на земельних ділянках за категорією землі промисловості та транспорту з відповідним цільовим призначенням, що не передбачає будівництво будь-яких інших об`єктів крім об`єктів транспортної/інженерної інфраструктури, з огляду на вимоги Земельного кодексу.

Отже, Позивач вважає, що позовна вимога прокуратури про стягнення понесених збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягає задоволенню, оскільки збитки можливо стягнути лише за наявності факту неправомірної поведінки ТОВ "ТІС", якої на думку Позивачу не було, отже і на таку форму правового захисту Прокурор не має правових підстав.

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Справа судами розглядалась неодноразово.

5. За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати у справі покладено на прокуратуру Одеської області.

6. Судові рішення обґрунтовані тим, що матеріалами справи підтверджено, що об`єкт будівництва - зерновий склад підлогового зберігання об`ємом 120 тисяч тонн (місцезнаходження: Одеська обл., Лиманський р., с/рада Визирська, вулиця 1-й кілометр автодороги на морський торгівельний порт "Южний", будинок 1 "А"/2) є об`єктом транспортної інфраструктури, оскільки є складовою частиною у технологічному процесі перевалки зернових вантажів, у зв`язку з чим у відповідача не виникло зобов`язань на укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Касаційного господарського суду зі скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021, просить оскаржувані рішення скасувати в частині покладення судових витрат щодо сплати судового збору та покласти судові витрати на Визирську сільську раду Лиманського району Одеської області

7.1. На виконання вимог п.5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначив, що підставою для касаційного оскарження являється п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки судами першої та апеляційної інстанції застосовано ст. 129 ГПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2019 у справі № 908/799/17, від 23.11.2020 у справі № 908/1578/19, від 23.02.2021 у справі № 908/2005/19.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

8. Відповідачем та Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області подано відзиви на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Провадження у Верховному Суді

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1796/18 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 07.12.2021.

10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2022 (прийнятою у складі колегії суддів: Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М.,Ткаченко Н.Г.), відкрито касаційне провадження у справі № 916/1796/18 за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021, розгляд справи призначено на 16.02.2022 о 12:30 год.

11. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 916/1796/18 за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 до 02 березня 2022 року у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

12. У зв`язку з військовою агресією російської федерації та введенням воєнного стану судове засідання у справі № 916/1796/18 за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 не відбулося 02 березня 2022 року у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

13. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2022 касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 травня 2022 року о 12:00 у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Заслухавши суддю-доповідача, представника Прокурора офісу Генерального прокурора - Готка Ю.О., дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення у оскаржуваній частині залишити без змін, виходячи з такого.

15. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання про застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

17. Як уже зазначалося, скаржник обґрунтував наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, незастосуванням судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.01.2019 у справі № 908/799/17 та від 23.11.2020 у справі № 908/1578/19, від 23.02.2021 у справі №908/2005/19 щодо застосування положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах в частині покладення судових витрат на прокурора, а не на позивача.

18. За змістом статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

19. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених цим Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини 1 статті 2 вказаного Закону).

20. Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

21. Аналогічні положення містяться в ГПК України. Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

22. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

23. Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

24. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Питання щодо регулювання земельних відносин розглядаються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (статті 25, 26 Закону).

25. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач, ухиляючись від виконання передбаченого законом обов`язку укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області і не сплачуючи кошти за таким договором, завдає збитки органу місцевого самоврядування в особі територіальної громади.

26. Разом з тим, 12.09.2018 року до канцелярії Господарського суду Одеської області від Сільради надійшли пояснення, згідно з якими Позивач зазначає, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області не відповідають дійсності.

При цьому, Позивач наводить власні пояснення із твердженнями та доводами, виходячи з яких Сільрада вважає, що позовна вимога прокуратури про стягнення понесених збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягає задоволенню, оскільки збитки можливо стягнути лише за наявності факту неправомірної поведінки з боку ТОВ «Трансінвестсервіс», якої у даному випадку не було, отже і на таку форму правового захисту не має правових підстав.

27. Також, у поясненнях від 09.08.2019 року Позивач зазначає, що визначені позовні вимоги вважає такими, що суперечать положенням чинного законодавства України.

28. У подальшому, 23.01.2019 через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшли пояснення щодо апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 у справі №916/1796/18, в яких Позивач просив суд в задоволенні апеляційної скарги Прокурора відмовити в повному обсязі, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 у справі №916/1796/18 залишити без змін.

29. Позивач вважає, що при зверненні з цим позовом Прокуратура Одеської області не лише передчасно заявила вимоги про стягнення розміру збитків у вигляді пайової участі без укладення відповідного договору, а і перейняла на себе повноваження органу місцевого самоврядування щодо вирішення питань, які законодавчо належать до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

30. У відзиві на касаційну скаргу Прокурора у Верховному Суді, позивач також заперечував проти задоволення касаційної скарги та зазначав, що з початку судового розгляду заперечував проти подання цього позову.

31. Наведене свідчить про те, що Позивач із самого початку судового провадження у справі №916/1796/18 послідовно не підтримував позовні вимоги Прокурора та заперечував проти їх задоволення, зазначаючи про безпідставність подання такої позовної заяви та відсутність факту неправомірної поведінки з боку Відповідача - ТОВ «Трансінвестсервіс», що у подальшому було встановлено рішенням Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 року та Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 року з урахуванням висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 24.06.2021 року №20-7508, (наявний у матеріалах справи).

32. При цьому, Прокурор у своїй касаційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції у справі №916/1796/18 в частині покладення судових витрат на Прокурора, а не Позивача, винесені без врахування висновку щодо застосування норми права, а саме п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №908/799/17, від 23.11.2020 у справі №908/1578/19, від 23.02.2021 у справі № 908/2005/19, та підлягають зміні.

33. Верховний Суд зазначав, що подібність правовідносин визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

34. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що порівнювати подібні правовідносин необхідно за критеріями: предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 305/1180/15-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

35. Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

36. Однак, касаційна скарга з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, оскільки на відміну від позиції Позивача - Сільради у цій справі /№916/1796/18, яка полягає у запереченні проти задоволення позовних вимог Прокурора та наголошенні на безпідставності подання Прокурором такої позовної заяви через відсутність факту неправомірної поведінки з боку Відповідача, у справах, на які посилається Прокурор позивачі не заперечували проти задоволення позовних вимог прокуратури, тобто встановлені судами фактичні обставини у справах є різними.

37. Крім того, слід звернути увагу на постанову Верховного суду у справі № 916/1773/18 від 21.11.2019 за касаційною скаргою прокуратури Одеської області про скасування Постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та рішення господарського суду Одеської області від 26.11.2018 у справі №9 16/1773/18 (справа за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» про стягнення на користь Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 3 286 573,7 грн., завдані через несплату коштів з пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.).

З вказаною касаційною скаргою, Заступник прокурора Одеської області просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та вирішити питання про розподіл судових витрат на користь прокуратури.

Слід відзначити, що при розгляді зазначеної справи Визирська сільська рада Одеського району Одеської області наголошувала на невідповідності закону заявлених прокуратурою позовних вимогу зв`язку із чим заперечувала щодо їх задоволення.

Так, згідно вказаної Постанови Верховного суду від 21.11.2019 у справі № 916/1773/18 судом відмовлено в задоволенні касаційної скарги заступника прокурора Одеської області, Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 у справі № 916/1773/18 залишено без змін.

38. Враховуючи вищевикладене, вбачається справедливим наведений підхід Верховного суду щодо врахування позиції особи, в інтересах якої подано позов, при вирішенні питання про розподіл судових витрат задля виключення можливості покладання обов`язку щодо відшкодування витрат зі сплати судового збору на особу, в інтересах якої подано прокуратурою позов, та яка заздалегідь вважала таку позицію прокуратури незаконною та послідовно, упродовж розгляду справи, заперечувала проти позиції прокуратури.

39. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

40. При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до положень статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

41. Суд відхиляє інші доводи касаційної скарги як безпідставні, з огляду на неспростування скаржником в межах доводів касаційної скарги висновків судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

42. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

43. Відповідно до положень статті 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

44. Перевіривши в межах доводів та вимог касаційної скарги правильність застосування судами попередніх інстанцій норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Розподіл судових витрат

45. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у цій справі судові рішення, Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 10.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 у справі №916/1796/18 в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

Н.Г. Ткаченко