РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.06.2022Справа № 910/1424/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР"
до Міністерства оборони України
про стягнення 16 638 806,01 грн,
Суддя Гумега О.В.
секретар судового засідання
Пасічнюк С.В.
Представники:
від позивача Зініна Н.М.,
від відповідача Ніколова В.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (далі - позивач, ТОВ "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міністерство) про стягнення 16 638 806,01 грн основного боргу за Договором про закупівлю послуги з організації харчування № 286/2/215 від 10.02.2021 (далі Договір).
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно зведених актів приймання-передачі послуг позивачем у листопаді-грудні 2021 року надано відповідачу послуги на підставі Договору на загальну суму 16 638 806,01 грн, проте відповідач, отримавши у повному обсязі такі послуги, підтвердивши їх обсяг та якість шляхом підписання зведених актів приймання-передачі послуг, а також отримавши від позивача на оплату документи, визначені пунктом 5.1 Договору, безпідставно відмовляється від оплати отриманих послуг.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2022 прийнято позовну заяву ТОВ "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1424/22, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.02.2022 о 11:00 год.
10.02.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву по справі №910/1424/22, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечив повністю, посилаючись на те, що документи на оплату послуг були надіслані відповідачу після закінчення бюджетного періоду; зазначені документи Державною казначейською службою України не були взяті на облік та не були зареєстровані як бюджетні зобов`язання; заявлена позивачем до стягнення грошова сума перевищує ціну, визначену Договором.
28.02.2022 підготовче засідання не відбулось.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2022 продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на тридцять днів та призначено підготовче засідання у справі на 30.05.22 о 12:20 год.

13.05.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач не погодився з доводами відповідача з підстав, викладених у позовній заяві.
У підготовче засідання, призначене на 30.05.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.
У підготовчому засіданні 30.05.2022 суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву.
У підготовчому засіданні 30.05.2022 представник позивача подав заяву про слухання справи по суті. Заява залучена судом до матеріалів справи та передана до відділу діловодства суду для реєстрації.
У підготовчому засіданні, призначеному на 30.05.2022, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2022 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 06.06.2022 о 11:40 год.
У судове засідання, призначене на 06.06.2022, з`явилися представники позивача та відповідача.
У судовому засіданні 06.06.2022 здійснювався розгляд справи по суті.
Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
У судовому засіданні 06.06.2022 судом заслухане вступне слово позивача та відповідача.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.
У судовому засіданні 06.06.2022 судом з`ясовано обставини справи та досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовою (заключним словом).
Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.06.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.
Заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

10.02.2021 між Міністерством оборони України (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (далі виконавець, позивач) укладено Договір №286/2/21/5 про закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги щодо забезпечення харчуванням, забезпечення комплектами продуктів за Каталогом продуктів харчування особового складу та штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) (далі Договір або Договір №286/2/21/5).
Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №10 від 14.06.2021 до Договору) виконавець зобов`язується у 2021 році надати послуги особовому складу та штатним тваринам військових частин в стаціонарних та польових умовах при залученні суб`єктів господарювання, зазначені у специфікації до цього Договору, здійснити освіження продовольства, а замовник прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.
У пунктах 2.2, 2.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №13 від 29.10.2021 до Договору) наведено перелік військових частин, яким надаються послуги згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п.п. 3.5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2021) приймання послуг за якістю та обсягом здійснюють представники замовника відповідно до вимог чинного законодавства у присутності представника виконавця.
На підставі оформлених актів приймання наданих послуг з організації харчування (станом на понеділок наступного тижня) складаються зведені акти приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) (далі зведені акти), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період, та підписується: перший примірник замовником, представниками замовника та представниками виконавця, другий, третій та четвертий представниками замовника і представниками виконавця.
Відповідно до п.п. 3.5.5 Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2021) якість та обсяг наданих послуг із забезпечення комплектами продуктів зазначаються у зведеному акті приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6), який підтверджує виконання своїх зобов`язань виконавцем за відповідний період. Зведений акт складається щотижнево (станом на понеділок наступного тижня), але не пізніше 5-ти робочих днів з часу отримання послуг в повному обсязі у чотирьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий, четвертий - представнику замовника, третій - представнику виконавця.
Підставою для складання зведеного акту приймання наданих послуг із забезпечення комплектами продуктів є акт приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6.1) (далі акт приймання-передачі комплектів) за замовленим асортиментом і кількістю, визначеною заявкою на забезпечення харчовими продуктами військової частини (додаток 13.7) (далі заявка на харчові продукти), накладні на передачу продуктів харчування представником виконавця представнику замовника з наявністю документів, що засвідчують якість, придатність і безпечність, відповідністю чинним стандартам та своєчасністю поставки до вказаного місця.
Відповідно до п. 4.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 17 від 17.01.2022), ціна цього Договору становить 577 289 502,47 грн, у тому числі: без ПДВ 481 368 988,34 грн, ПДВ 95 920 514,13 грн, із них :
у 2021 році: 481 074 615 грн, у тому числі: без ПДВ 401 140 851,19 грн, ПДВ 79 933 764,12 грн (за загальним фондом);
у 2022 році: 96 214 887,16 грн, у тому числі: без ПДВ 80 228 137,15 грн, ПДВ 15 986 750,01 грн (за загальним фондом).
Пунктом 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2021) передбачено, що розрахунки за цим Договором проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 30 календарних днів з дня надходження до замовника належним чином оформлених наступних документів: рахунків-фактур; зведеного акту приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) та/або зведеного акту приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6); повідомлення-підтвердження, яке заповнюється представником замовника.
Згідно з п. 6.1 Договору послуги виконавцем надаються протягом строку, який зазначено у специфікації до цього Договору.
Підпунктами 7.1.2, 7.1.3, 7.1.4, 7.1.5 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані виконавцем послуги у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього Договору; приймати послуги представниками замовника; вести облік наданих виконавцем послуг; контролювати своєчасне, належним чином оформлення представниками замовника та представниками виконавця визначених актів приймання наданих послуг з організації харчування, актів приймання-передачі комплектів, зведених актів.
Виконавець, в свою чергу, зобов`язаний надавати послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором; надавати послуги у строки, зазначені у специфікації до цього Договору; підписувати щоденний і зведений акт приймання наданих послуг із харчування, а також акт приймання послуг із забезпечення харчовими продуктами; підписувати акти, визначені цим Договором; подавати замовнику зведений акт приймання наданих послуг з організації харчування разом з документами, передбаченими пунктом 5.1 цього договору, для здійснення оплати послуг (п.п. 7.4.1, 7.4.2, 7.4.8, 7.4.9 Договору).
Відповідно до пункту 11.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №14 від 09.12.2021), Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення за умови надання платіжних документів у межах дії Договору. Після закінчення терміну дії Договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.
Позивач зазначив, що у листопаді-грудні 2021 року надав відповідачу послуги на загальну суму 16 638 806,01 грн, що підтверджується зведеними актами приймання наданих послуг з організації харчування, зведеними актами приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (далі разом зведені акти), повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку.
Документи, передбачені Договором для оплати наданих послуг (рахунки-фактури, зведені акти та повідомлення-підтвердження), були надані позивачем відповідачу до канцелярії Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України згідно Реєстрів документів на оплату згідно Договору, що підтверджується реєстраційними номерами вхідної кореспонденції відповідача.
Відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату за надані послуги за вказаний період на загальну суму 16 638 806,01 грн, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Заперечення відповідача по суті заявлених позовних вимог фактично зводиться до того, що заявлена грошова сума перевищує ціну визначену Договором та не була зареєстрована Державною казначейською службою України, що на переконання відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору №286/2/21/5 від 10.02.2021 зі змінами та доповненнями, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний договір є договором надання послуг.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як встановлено судом, у листопаді - грудні 2021 року позивачем було надано відповідачу на підставі Договору №286/2/21/5 від 10.02.2021 послуги з організації харчування та послуги із забезпечення комплектами продуктів на загальну суму 16 638 806,01 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи зведеними актами приймання наданих послуг з організації харчування, зведеними актами приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів та повідомленнями-підтвердженнями отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку.
Зазначені вище документи, передбачені пунктом 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2021), підписані відповідними представниками сторін, що в свою чергу підтверджує факт надання позивачем послуг без претензій та зауважень з боку відповідача, прийняття відповідачем таких послуг та виникнення у останнього обов`язку здійснити оплату останніх.
Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Пунктом 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 19.02.2021) сторонами погоджено порядок здійснення розрахунків за цим Договором, згідно якого розрахунки проводяться шляхом оплати фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг, за умови надходження коштів з Державного бюджету України, передбачених на зазначені цілі, протягом 30 календарних днів з дня надходження до замовника належним чином оформлених наступних документів: рахунків-фактур; зведеного акту приймання наданих послуг з організації харчування (додаток 13.5.1 та/або додаток 13.5.2 та/або додаток 13.5.3) та/або зведеного акту приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів (додаток 13.6); повідомлення-підтвердження, яке заповнюється представником замовника.
Судом встановлено, що на виконання умов пункту 5.1 Договору, позивачем було надано відповідачу зведені акти приймання наданих послуг з організації харчування та зведені акти приймання послуг із забезпечення комплектами продуктів, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку, а також виставлені на оплату рахунки-фактури на загальну суму 16 638 806,01 грн.
Факт надання позивачем та отримання відповідачем необхідних документів для здійснення оплати згідно Реєстрів документів на оплату згідно Договору також не спростовуються та не заперечуються відповідачем, у зв`язку з чим такі обставини є встановленими, а відтак обов`язок щодо здійснення відповідачем оплати отриманих послуг на загальну суму 16 638 806,01 грн є таким, що настав.
Додатково судом враховано, що згідно доданого позивачем до матеріалів справи Акту

від 19.01.2022 звіряння розрахунків за Договором № 286/2/21/5 від 10.02.2021, відповідачем визнано факт існування у нього заборгованості у розмірі 16 638 806,01 грн.
Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо оплати фактично наданих послуг за Договором не виконано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" про стягнення з Міністерства оборони України 16 638 806,01 грн основного боргу є обґрунтованими.
При цьому судом відхиляються як безпідставні доводи відповідача про те, що заявлена позивачем до стягнення грошова сума перевищує ціну визначену Договором та не була зареєстрована Державною казначейською службою України.
Суд відзначає, що виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання договірного зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 249 582,09 грн.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 249 582,09 грн покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240-241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва
В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (Україна, 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЙСЬКСЕРВІС-ВОЛОНТЕР" (Україна, 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 10/8; ідентифікаційний код 40887542) 16 638 806,01 грн (шістнадцять мільйонів шістсот тридцять вісім тисяч вісімсот шість гривень 01 коп.) основного боргу, 249 582,09 грн (двісті сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 09 коп.) судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.
Повне рішення складено 08.06.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА