РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2022Справа № 910/14115/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Тарасюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

вул. Свободи, 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122

до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001

про внесення змін до Додаткової угоди

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулося (далі-позивач) до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про внесення змін до угоди Додаткової угоди від 22.03.2021 №1 до Договору №2-17-20 від 02.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначене на 04.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 виправлено описку в даті призначення підготовчого засідання в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 про відкриття провадження у справі замість: "Призначити підготовче засідання у справі на 04.11.20 о 10:30 год." на "Призначити підготовче засідання у справі на 03.11.21 о 10:30 год.

01.11.2021 від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в котрому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

02.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в Мар`їнському районному суді Донецької області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в Мар`їнському районному суді Донецької області.

Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 розгляд справи відкладено на 24.11.2021.

23.11.2021 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надіслало на електронну адресу суду лист із клопотанням про відкладення розгляду справи у підготовчому засіданні та відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2021 розгляд справи відкладено на 15.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відкладення розгляду справи у підготовчому засіданні та відповідь на відзив повернуто Заявнику без розгляду.

26.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив від представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

13.12.2021 відповідачем до суду подано заперечення по справі.

15.12.2021 протокольною ухвалою суду ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.01.2022.

21.12.2021 позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів по справі.

17.01.2022 позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів по справі.

Протокольною ухвалою суду від 18.01.2022 судом оголошено перерву в судовому засіданні після дослідження доказів, перед судовими дебатами до 02.02.2022.

19.01.2022 позивачем подано заяву стосовно номера договору у справі.

01.02.2022 позивачем подано заяву про узагальнення правових позицій у справі.

02.02.2022 у судове засідання з`явився представник відповідача, надав пояснення по суті справи, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити. представник позивача не з`явився у судове засідання, про причин неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 01.12.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02 березня 2020 року між Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Великоновосілківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - орган Фонду) та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) був укладений Договір «Про надання послуг по зарахуванню та виплаті страхових виплат (відшкодувань) через поточні рахунки фізичних осіб з використанням платіжних карток» за № 2 (далі - Договір № 2).

Відповідно до умов Договору № 2 орган Фонду перераховує в Банк страхові кошти (щомісячні страхові виплата) для їх подальшого зарахування на поточні рахунки потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві/професійного захворювання (отруєння) - за Реєстром - та одночасно сплачує за це комісійну винагороду за безготівкове зарахування коштів у розмірі 0,13 % (нуль цілих тринадцять сотих) відсотків від загальної суми, що перераховується на рахунок НОМЕР_1 . При цьому оплата комісійної винагороди Банку проводиться одночасно з перерахуванням сум вищеозначених видів виплат окремим платіжним дорученням або одним платіжним дорученням із зазначенням її суми в окремому рядку (підпункт 2.1.5 пункту 2.1 Договору).

Проте, 14 листопада 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 11.11.2020 № 1098 (набрала чинності 14.11.2020), якою передбачено, що через банки, уповноважені на виплату пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ, здійснюватимуться також виплати за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, про що орган Фонду, за твердженнями позивача, дізнався у березні 2021 року від працівників філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк»).

У зв`язку з цим, як зауважує позивач, виникла необхідність дотримання граничного значення показників послуг, які надаються Банком за Договором (відповідно до Порядку відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1231 (в редакції від 14.11.2020) зарахування пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ на рахунки їх одержувачів здійснюється безоплатно - див. Додаток до цього Порядку в редакції Постанови КМ№ 662 від 22.09.2016: із змінами, внесеними згідно з Постановами KM № 918 від 03.11.2019. № 1027 від 11.12.2019; в редакції Постанови KM № 1151 від 27.12,2019; із змінами, внесеними згідно з Постановою KM № 1098 від 11.11.2020).

Таким чином, за переконанням позивача, з 14 листопада 2020 року зарахування AT «Ощадбанк» на поточні рахунки одержувачів страхових виплат повинно здійснюватися на безоплатній основі.

Відповідно до умов Договору № 2 останній може бути змінено та доповнено за згодою Сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством України. Будь- які зміни та доповнення до цього Договору вважаються чинними та обов`язковими для Сторін за умови, що вони підписані Сторонами та скріплені їх печатками з обов`язковим укладенням Додаткової угоди до цього Договору (або скріплені кваліфікованими електронними підписами обох сторін з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг).

При цьому додаткові угоди є невід`ємною частиною Договору та набувають чинності з дня їх підписання уповноваженими представниками Сторін і діють протягом строку дії цього Договору.

Водночас, умовами Договору № 2 передбачено, що при зміні законодавчих та інших нормативно-правових актів Сторони зобов`язані вносити відповідні зміни до даного Договору шляхом укладення додаткових угод, які будуть невід`ємною його частиною (за умови, що це не буде шкодити майновим чи іншим законним інтересам іншої Сторони) - див. пункти 7.3, 7.4 Договору № 2.

Крім того, правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІУ (в редакції Закону № 77-УІІІ від 28.12.2014, із змінами; далі - Закон № 1105-ХІУ).

Також визначено, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актівта прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів (ст. 2 Закону України № 1105- ХІУ).

Одним із законодавчо визначеним обов`язком Фонду є, зокрема, вжиття заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду (п.3 ч. cт. 10 Закону № 1105-ХІУ). А частиною 4 статті 4 цього Закону встановлено, що кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.

Таким чином, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що виникла необхідність як найскоріше привести у відповідність до діючого законодавства України договірні відносини між АТ «Ощадбанк» та органом Фонду.

Тому 22 березня 2021 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 2/17- 20, якою передбачається зарахування сум страхових виплат на поточні рахунки потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві/професійного захворювання (отруєння) без сплати комісійної винагорода.

При цьому позивач зауважує, що з метою недопущення продовження перерахування зайвих сум комісійної винагороди орган Фонду був змушений негайно укласти означену додаткову угоду, також приймаючи до уваги, що з дати набуття постановою Кабінету Міністрів України № 1098 минуло понад чотири місяці; за попередніми переговорами з представниками Банку було відомо, що банківська установа не погодиться на введення змін до цієї додаткової угоди з 14 листопада 2020 року (що в подальшому підтвердилося відповідним листуванням з банківською установою); підготовка відповідної пропозиції з проектом додаткової угоди до Договору № 2 щодо набрання нею чинності з 14.11.2020 (з очікуванням завідомо відомою відповіддю) призведе до штучного затягування часу та ще більших сум зайво перерахованої комісійної винагороди (що є недопустимим з огляду на вищеозначені норми Закону № 1105-ХІУ),

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.02.2019 по справі №914/2649/17.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей.

Проте під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору.

Можливість внесення змін до договору відповідно до положень ст. 652 Цивільного кодексу України пов`язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю при цьому усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї норми.

У силу вимог ст. 652 Цивільного кодексу України події, що викликали ускладнення у виконанні договору, які можна назвати «істотною зміною обставин», повинні мати місце або стати відомими сторонам (заінтересованій стороні) після укладення договору. Наявна умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у зміні договору сторона знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно їх ігнорувати. Іноді зміна обставин відбувається повільно, але кінцевий результат цих повільних змін може привести до ситуації ускладнення у виконанні договору. Зменшення цінності отриманого стороною за договором відбувається у випадку, коли суттєво змінюється договірна рівновага у силу істотного підвищення вартості виконуваного або у силу зменшення отримуваного стороною за договором.

Суттєва зміна цінності або повна втрата цінності отримуваного стороною за договором може відбутися в результаті серйозних змін у ринковій ситуації або марності цілі, для якої вимагалося виконання. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик змін обставин.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Підставами для внесення змін до договору, передбаченими законом, є: істотне порушення договору його стороною (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України), істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України), інші випадки, встановлені договором або законом (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналіз статті 652 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №905/3332/15, постановах Верховного Суду України від 21.02.2011 у справі №9/219-09, від 20.02.2012 у справі № 6-93цс11.

Частина четверта статті 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали б його на інших умовах.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте, під час виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

Отже, за змістом наведених законодавчих положень зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Разом з тим при зверненні з вимогами про зміну договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України на позивача у відповідності до ч.3 ст. 13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст. 13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що в обґрунтування позовних вимог Позивач, серед іншого, посилається на ту обставину, що нібито його волевиявлення, як учасника правочину не відповідало його внутрішній волі при укладенні Додаткової угоди № 1 від 22.03.2021 до Договору.

При цьому, зазначена обставина невідповідності волевиявлення Позивача його внутрішній волі щодо укладення Додаткової угоди № 1 від 22.03.2021 до Договору, на визначених в ній умовах, не підтверджується Позивачем жодними доказами, що, зокрема, не відповідає ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а вчинення дій з боку Позивача спрямованих на укладення Додаткової угоди № 1 від 22.03.2021 до Договору, саме на визначених в ній умовах, спростовує такі його твердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

З матеріалів справи судом встановлено, що будь-яких доказів направлення Позивачем Відповідачу пропозиції стосовно внесення змін до Договору, на інших умовах, ніж ті, які визначені в Додатковій угоді № 1 від 22.03.2021 до Договору до дати укладення цієї Додаткової угоди Позивачем не надано, відсутнє і посилання на такі докази, що також не підтверджує доводи Позивача стосовно відсутності його волевиявлення або наявності волевиявлення на внесення змін до договору на інших умовах ніж умови, викладені в Додатковій угоді № 1 від 22.03.2021 до Договору.

Окрім того, у позовній заяві Позивачем не визначається конкретної підстави в обґрунтування позовних вимог.

Суд зауважує, що Позивач одночасно посилається на різні за своєю правовою природою підстави для внесення змін договору, а саме на умови договору, істотне порушення договору, істотну зміну обставин.

При цьому, суд звертає увагу Позивача, що жодна з наведених підстав не передбачає можливість зміни зобов`язання з дати, що минула, в чому саме і полягає суть позовних вимог позивача.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 4 ст. 652 ЦК України передбачена можливість зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду у виняткових випадках.

В якості обґрунтування нібито наявності істотного порушення договору, як підстави для внесення змін до договору на визначених в позовній заяві умовах, Позивач посилається на п. 7.4. Договору, не вказуючи при цьому за текстом позову, якою стороною такі порушення було допущено.

У свою чергу пунктами 7.3., 7.4. Договору, на які Позивач посилається в позовній заяві, не передбачено обов`язок зміни зобов`язання та внесення змін до Договору з дати, яка минула.

Відповідно до п. 7.3. Договору цей Договір може бути змінено або доповнено за згодою Сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством України. Будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються чинними та обов`язковими для Сторін за умови, що вони підписані Сторонами та скріплені їх печатками з обов`язковим укладенням Додаткової угоди до цього Договору (або скріплені кваліфікованими електронними підписами обох сторін з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг).

При цьому додаткові угоди є невід`ємною частиною Договору та набувають чинності з дня їх підписання уповноваженими представниками Сторін і діють протягом строку дії цього Договору (абзац 2 п. 7.3. Договору).

Пунктом 7.4. Договору визначено, що при зміні законодавчих та інших нормативно- правових актів Сторони зобов`язані вносити відповідні зміни до даного Договору шляхом укладення додаткових угод, які будуть невід`ємною його частиною (за умови, що це не буде шкодити майновим чи іншим законним інтересам іншої сторони).

Саме відповідно до вищевказаних умов Договору Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 від 22.03.2021 до Договору та вже внесено відповідні зміни до Договору ще до звернення Позивача із позовною заявою до суду.

Тому, жодних підстав для будь-яких міркувань з приводу порушення умов п. 7.4. Договору, або наявності підстав передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України, ст. 652 ЦК України для внесення змін до Договору, про які Позивач зазначає в позовній заяві, немає.

Суд зауважує, що у свою чергу, вимога Позивача, викладена у позовній заяві за своїм змістом є вимогою про зміну зобов`язання з дати, що минула, що прямо суперечить ч. 3 ст. 653 ЦК України, якою визначено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Вищезазначена норма безальтернативно визначає дату зміни зобов`язання у разі якщо договір змінюється у судовому порядку - з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

На підтвердження сплати комісійної винагороди за Договором у період, в якому, минулою датою Позивач просить змінити зобов`язання щодо сплати комісійної винагороди, Позивачем додано до позовної заяви копії відповідних платіжних доручень.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Вищезазначена обставина додатково вказує на невідповідність позовних вимог нормам закону.

Відповідно до правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 р. по справі № 916/1689/15, підтриманих Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 р. по справі № 916/1578/15-г, зокрема щодо тлумачення та застосування ст. 653 ЦК України, ст. 188 ГК України, у статті 653 Цивільного кодексу України спеціально розмежовано поняття "зміна договору" та "зміна зобов`язання, що випливає з договору": якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Водночас у статті 188 Господарського кодексу України йдеться лише про "момент набрання чинності рішенням суду про зміну договору", а не про "момент зміни зобов`язання".

Ураховуючи, що поняття "договір" та "зобов`язання" не є тотожними, приписи статті 188 Господарського кодексу України не можна тлумачити як такі, що визначають момент зміни зобов`язання.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 27.05.2022

Суддя М.О. Лиськов