ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

30 травня 2022 року м. ХарківСправа № 922/3749/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Слановій М.Ю.

розглянувши заяву ТОВ "Стальконструкція ЛТД" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

за позовом Фізичної особи-підприємця Троян Ігоря Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція ЛТД" (61106, м. Харків, вул. Плиткова, 12 "ЛІТ. АИ-3", 3 пов., офіс 43, 52, 54, )
про за участю: стягнення коштів
представника заявника (боржника) - Івашкової Д.Вза довіреністю від 25.11.2021 року.

представника стягувача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа за позовом Фізичної особи-підприємця Троян Ігоря Григоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція ЛТД" про стягнення заборгованості за договором субпідряду від 10.06.2020 року № 10/06 у розмірі 104650,41 грн., а також пеню у розмірі 6113,20 грн., 10939,91 грн. інфляційних втрат та 1528,30 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.11.2021 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція ЛТД" на користь Фізичної особи-підприємця Троян Ігоря Григоровича 104650,41 грн. основного боргу, пені у розмірі 6113,20 грн., 10939,91 грн. інфляційних втрат, 1528,30 грн. 3% річних, 2270,00 грн. судового збору та 15000,00 грн. адвокатських витрат.

04.02.2022 року на виконання вищезазначеного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.02.2022 року від боржника надійшла заява (вх. № 4293) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.02.2022 року вищезазначену заяву було призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2022 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.05.2022 року призначено заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 922/3749/21 до розгляду в судовому засіданні на "30" травня 2022 р. об 11:00.

30.05.2022 року через канцелярію господарського суду Харківської області представником стягувача було подано заперечення проти заяви боржника про визнання наказу таким, що не підлягаю виконанню, в якій стягувач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що договором субпідряду було визначено порядок сплати даних 5% за генпідрядні послуги та умови його виконання після оплати Генпідрядником вартості послуг Субпідрядника. Строк виконання обов`язку Субпідрядника сплатити генпідрядні послуги - не настав (відповідач не виконав обов`язку з оплати послуг субпідряду), а тому не відповідає сукупності вимог законодавства для взаємозаліку зустрічних однорідних вимог. Крім того представник стягувача просить суд розглядати заяву без його участю, у зв`язку з неможливістю участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, через воєнні дії.

Представник боржника (заявника) в судовому засіданні 30.05.2022 року підтримав заяву про визнання наказу таким, що підлягає виконанню в частині стягнення 37356,45 грн., посилаючись на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами на відповідну суму.

Представник стягувача в судове засідання 30.05.2022 року не з`явився подав клопотання про розгляд заяви без його участі, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, наявна в матеріалах справи.

Суд, розглянувши клопотання представника стягувача про розгляд заяви без його участі, вважає його таким, що не порушує прав та інтересів сторін у справі та задовольняє його.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ГПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Проте, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Таким чином, судове засідання, призначене на 02.03.2022 року не відбулось.

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 328 ГПК України.

Суд, розглянувши заяву боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині, зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, рішенням господарського суду Харківської області від 15.11.2021 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція ЛТД" на користь Фізичної особи-підприємця Троян Ігоря Григоровича 104650,41 грн. основного боргу, пені у розмірі 6113,20 грн., 10939,91 грн. інфляційних втрат, 1528,30 грн. 3% річних, 2270,00 грн. судового збору та 15000,00 грн. адвокатських витрат.

04.02.2022 року на виконання вищезазначеного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

В обґрунтування поданої заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач посилається на те, що 10.06.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Троян Ігорем Григоровичем (позивач, субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція" (відповідач, генпідрядник) було укладено договір субпідряду № 10/06 (який був предметом розгляду даної справи).

У відповідності до п. 2.5 вищезазначеного договору, сторони домовилися, що субпідрядник сплачує генпідряднику вартість послуг з організації та координації виконання робіт за даним договором, яка за погодженням сторін встановлюється в розмірі 5% від загальної вартості виконаних робіт за договором, про що укладається акт. Сторони також узгодили, що на підставі цього договору генпідрядник має право в односторонньому порядку утримувати вартість генпідрядних послуг, шляхом зменшення розміру оплати, які підлягає виплаті субпідряднику за відповідний етап виконаних робіт. Якщо вартість генпідрядних послуг не була утримана генпідрядником при оплаті їм виконаних робіт на користь субпідрядника, такі послуги підлягають оплаті субпідрядником не пізніше 5 календарних днів з моменту виставлення генпідрядником рахунків на оплату зазначених генпідрядних послуг.

Таким чином, як вказує відповідач, у відповідності до умов вищезазначеного пункту договору, позивач мав сплатити відповідачу вартість послуг з організації та координації виконання робіт за даним договором, яка за погодженням сторін встановлюється в розмірі 5% від загальної вартості виконаних робіт за договором та складає 37356,45 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідачем 18.02.2022 року було направлено на адресу позивача заяву про зарахування зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 37356,45 грн.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача згідно наказу по справі № 922/3749/21 та вимоги відповідача щодо стягнення з позивача вартості послуг з організації та координації виконання робіт у сумі 37356,45 грн. є однорідними та підлягають зарахуванню, що є підставою для визнання наказу господарського суду Харківської області від 04.02.2022 року по справі № 922/3749/21 в частині стягнення з відповідача 37356,45 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позивач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що договором субпідряду було визначено порядок сплати даних 5% за генпідрядні послуги та умови його виконання після оплати Генпідрядником вартості послуг Субпідрядника. Строк виконання обов`язку Субпідрядника сплатити генпідрядні послуги - не настав (відповідач не виконав обов`язку з оплати послуг субпідряду), а тому не відповідає сукупності вимог законодавства для взаємозаліку зустрічних однорідних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Статтею 18 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Розділом V Господарського процесуального кодексу України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Згідно частин 1, 3 статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно частини 1 статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 ГПК України).

В постанові Верховного Суду від 16.01.2018 по справі №55/15479/15-ц було наголошено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 ГПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 328 ГПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Отже, дослідженню, в даному випадку, підлягають обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими наказ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Відповідно до приписів частини 1 статті 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 3 ст. 202 ГК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Щодо посилань відповідача на часткову відсутність обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням на підставі ст. 601 ЦК України, оскільки відповідачем направлено стягувачу заяву про залік зустрічних однорідних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні приписи містяться в частині 3 статті 203 ГК України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

За змістом статті 601 ЦК України, частини 3 статті 202 ГК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Вказані висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №914/163/14, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 23.10.2018 у справі №910/18256/17, від 25.04.2018 у справі №910/6781/17, від 02.04.2019 у справі №918/539/18.

Матеріали справи свідчать, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу що обов`язок позивача щодо сплати 37356,45 грн. є таким, що настав перед боржником, а стягувач взагалі не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати заборгованості за зустрічними вимогами, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених вимог.

Суд зазначає, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони.

Водночас, припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/18256/17).

Як вже було зазначено вище, умовами договору, укладеного між сторонами було передбачено порядок сплати даних 5% за генпідрядні послуги та умови його виконання після оплати Генпідрядником вартості послуг Субпідрядника.

Проте в даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що строк виконання обов`язку Субпідрядника сплатити генпідрядні послуги настав, оскільки відповідач не виконав обов`язку з оплати послуг субпідряду.

Крім того, п. 2.5 договору, сторони домовилися, що субпідрядник сплачує генпідряднику вартість послуг з організації та координації виконання робіт за даним договором, яка за погодженням сторін встановлюється в розмірі 5% від загальної вартості виконаних робіт за договором, про що укладається акт.

В свою чергу відповідачем не було надано до суду акту, складання якого передбачено п. 2.5 договору.

Таким чином, спірна вимога відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог на час її подання не відповідала ознакам зустрічності, однорідності вимог та не є безспірною, за одночасної наявності яких можливе припинення зобов`язання за ст. 601 ЦК України на підставі односторонньої заяви сторони. Доводи заявника про те, що зобов`язання сторін припинились на підставі поданої ним заяви про зарахування, оскільки у позивача наявна заборгованість зі сплати вартості послуг з організації та координації виконання робіт у сумі 37356,45 грн. не підтверджена належними та допустимими доказами та ґрунтується на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, а також спрямован на переоцінку обставин справи, що є неможливим на стадії виконання судового рішення.

До того ж, суд звертає увагу, що під час розгляду справи №922/3749/21 судом досліджувались умови договору, укладеного між сторонами, в той час, як у поданій заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач посилається саме на зарахування частини вимог на підставі договору, який був предметом розгляду даної справи. Рішення господарського суду Харківської області від 15.11.2021 у справі №922/3749/21 набрало законної сили і не скасоване, а отже, в силу приписів статей 18, 326 ГПК України є обов`язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N11-рп/2012).

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява N3236/03, п. 43).

З огляду на викладене, враховуючи, що фактично і юридично обов`язок боржника, покладений на нього зазначеним рішенням суду, яке примусово виконується, не виконаний і не припинений у передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" порядку, відсутні підстави для задоволення заяви боржника про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню відповідно до вимог ст. 328 ГПК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що вимога відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог на час її подання не відповідала ознакам зустрічності, однорідності вимог та не є безспірною, за одночасної наявності яких можливе припинення зобов`язання за ст. 601 ЦК України, та оскільки доводи заявника про те, що зобов`язання сторін припинились на підставі поданої ним заяви про зарахування у сумі 37356,45 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку ст. 74 ГПК України проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, підстави для визнання наказу господарського суду Харківської області від 04.02.2022 року по справі № 922/3749/21 в частині 37356,45 грн. таким, що не підлягає виконанню відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція ЛТД".

Керуючись статтями 74, 76, 77, 233-234, 328 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ "Стальконструкція ЛТД" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвалу може бут оскарено в порядку встановлен ст.ст. 255-257 ГПК України.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу підписано 02.06.2022 року.

Суддя Н.С. Добреля