ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. ОдесаСправа № 923/944/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство»

на рішення Господарського суду Херсонської області від „02" грудня 2021р., повний текст якого складено та підписано „02" грудня 2021р.

у справі № 923/944/21

за позовом Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство»

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гадоської Валентини Олександрівни

про стягнення заборгованості в сумі 13438,71 грн, -

головуючий суддя - Ярошенко В.П.

місце прийняття рішення: Господарський суд Херсонської області

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021р. Комунальне підприємство «Комунальне транспортне підприємство» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гадоської Валентини Олександрівни про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг 035/г-16 від 01.03.2016 року у розмірі 13 438,71 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. Так позивач зазначає, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті наданих послуг не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, тому його дії є порушенням договірних зобов`язань, і він вважається таким, що прострочив виконання. У зв`язку з чим у Відповідача перед Позивачем виник борг, який на сьогоднішній день є не погашеним.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021р. у справі №923/944/21 (суддя Ярошенко В.П.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підставі яких можна встановити факт заборгованості відповідача та дійти висновку про наявність спірної суми заборгованості у розмірі 13438,71 грн.

Наявність заборгованості за актом звірки взаєморозрахунків не підтверджена первинними документами, а відтак такий акт звірки не може вважатися належним та допустимим доказом, на підставі якого можливе стягнення суми боргу з відповідача. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Комунальне транспортне підприємство" є необґрунтованими, документально не підтвердженими, а тому задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Комунальне транспортне підприємство» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021 у справі №923/944/21; ухвалити нове рішення, яким позов КП «Комунальне транспортне підприємство» задовольнити.

Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням господарського суду та вважає, що воно було прийнято внаслідок неповного встановлення обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого були зроблені невірні правові висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні та оцінці всіх наявних матеріалів справи у сукупності, чим порушено вимоги ст..ст. 13,86,210,237,238 ГПК України.

На думку апелянта, внаслідок відсторонення від встановлення обставин справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність наявності заборгованості відповідача перед підприємством позивача за надані послуги зі зберігання, перевезення та захоронення твердих побутових відходів за Договором про надання послуг 035/г-16 від 01.03.2016 року.

Крім того, відсторонення від встановлення обставин справи зумовило відмову у застосуванні судом першої інстанції, у правовідносинах, що склалися між сторонами за Договором про надання послуг 035/г-16 від 01.03.2016 року, приписів с.27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. «б» ч.1 ст.15 ЗУ «Про відходи», абз.3 п.9 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами від 10.12.2008р.

КП «Комунальне транспортне підприємство» зазначає, що ним у справі було заявлено клопотання про залучення до справи додаткових письмових доказів, а саме: Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2020 по 01.06.2021; заяви Гадомської В.О. від 01.08.2021р. про розторгнення дії договору; заяви Гадомської В.О. від 01.08.2021р.про укладення договору на вивіз сміття; рішення Виконавчого комітету Каховської міської ради «Про присвоєння адресного номеру частці торговельного будинку» №184 від 18.05.20221»; Додаткової угоди від 10.08.2021 до Договору про надання послуг 035/г-16 від 01.03.2016 року; Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 31.07.2021.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні всупереч ст.. 238 ГПК України не навів доводів за якими було відхилене зазначене клопотання та надані позивачем докази, суд взагалі відсторонився від розгляду цього клопотання.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до своїх обов`язків не надавши роз`яснень, про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, як не залучення до матеріалів справи корпій актів приймання-передачі наданих послуг та інших первинних документів за спірним договором, в зв`язку з чим апелянт заявляє клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів, а саме залучення Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Прибуткових касових ордерів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 (головуючий суддя Колоколов С.І., судді ОСОБА_2, Разюк Г.П.) клопотання Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено Комунальному підприємству «Комунальне транспортне підприємство» строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021 року у справі № 923/944/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство» на рішення Господарського суду Херсонської області від „02" грудня 2021р. у справі № 923/944/21. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство» ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Між тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, ОСОБА_2 не може продовжувати розгляд справи у зв`язку із звільненням з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 17.02.2022 №139/0/15-22 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу в.о. голови суду Колоколова С.І. від 18.02.2022 №46-к «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_2».

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX. На засіданні 15.03.2022, Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з вищевикладеним 18.03.2022 за розпорядженням керівника апарату суду № 352 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/944/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №923/944/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Колоколов С.І., суддів Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 прийняти справу №923/944/21 до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Комунальне транспортне підприємство» на рішення Господарського суду Херсонської області від „02" грудня 2021р. у справі № 923/944/21 ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

21.04.2022 року Верховна Рада прийняла Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, - до 25 травня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.03.2016 між Комунальним підприємством "Комунальне транспортне підприємство" (надалі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Гадомська Валентина Олександрівна (надалі - Відповідач) було укладено Договір про надання послуг із зберігання, перевезення та захоронення твердих побутових відходів № 035/г-16 від 01.03.2016 року в сумі 13 438,71 грн. (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначних цим Договором, Виконавець зобов`язується протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату наступні послуги (надалі іменуються "послуги"):

- зберігання, перевезення та захоронення твердих побутових відходів на об`єктах Виконавця за адресою вул. Кооперативна 3 ТД "Слов`янський базар", а Замовник зобов`язується оплачувати надані послуги відповідно до норми накопичення.

Згідно п. 1.2. Договору вартість послуги з вивозу та захоронення 1 м3 становить 91,33 грн.(дев`яносто одна грн. 33 коп.) з ПДВ, що затверджена рішенням Виконавчого комітету Каховської міської ради від 11.11.2014 року №260. Розрахункова річна сума оплати за послуги становить 4109,85 грн. (чотири тис. сто дев`ять грн. 85 коп.). Середньомісячна вартість послуг становить 342,49 грн. (триста сорок дві грн., 49 коп.).

Відповідно до п.3.1 Договору за надання передбачених цим Договором послуг Замовник сплачує Виконавцю вартість виконаних робіт згідно рахунку-акту протягом 10 робочих дні з моменту отримання рахунку.

За твердженням позивача, відповідно до оборотно-сальдової відомості станом на 01.06.2021 року заборгованість за Договором становить 13 438,71 грн.

Позивач зазначає, для вирішення питання в досудовому порядку відповідачу направлялася претензія на суму 15049,11 грн. Після направлення претензії відповідачем було сплачено частину заборгованості але до сьогоднішнього часу заборгованість не погашена в повному обсязі.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлені судом першої інстанції обставини, при наявності укладеного договору, свідчать про виникнення між його сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір надання послуг.

Зокрема, згідно з приписами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Позивач в обґрунтування наявності заборгованості відповідача посилається на Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами договору оренди.

Згідно визначень, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію

Також частина 1 статті 9 згаданого Закону України визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом із тим, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оренди тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Тобто акт звірки взаєморозрахунків (в тому числі підписаний та завірений з боку Сторін), може бути прийнятий судом як додатковий доказ, що засвідчує факт заборгованості відповідача за Договором лише у випадку, якщо відомості, що містяться у такому акті звірки не суперечать наявним в матеріалах справи первинним документам.

Відповідно до п. 3.2 Договору здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом 3 (трьох) робочих днів фактичного надання послуг або складання такого.

Отже, за умовами договору первинним документом, який підтверджує факт приймання-передачі наданих послуг, а також є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги, є акти виконаних робіт (послуг).

Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підставі яких можна встановити факт заборгованості відповідача та дійти висновку про наявність спірної суми заборгованості у розмірі 13438,71 грн.

Наявність заборгованості за актом звірки взаєморозрахунків не підтверджена первинними документами, а відтак такий акт звірки не може вважатися належним та допустимим доказом, на підставі якого можливе стягнення суми боргу з відповідача.

З огляду на викладене, доводи скаржника в частині не надання належної оцінки наданим позивачем доказів, зокрема, Акту звірки взаєморозрахунків - є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо клопотання скаржника про залучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів, а саме залучення Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та Прибуткових касових ордерів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та тексту рішення суду першої інстанції, документи, додані скаржником до апеляційної скарги, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у сказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

За приписами ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - відповідача). Вказаний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №916/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15-10488-2012.

За змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В силу вимог ст. 169 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Відповідно до ч.3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, у силу приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України підстав для прийняття додаткових доказів у суду апеляційної інстанції немає.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021 по справі №923/944/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021 по справі №923/944/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Комунальне транспортне підприємство» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Херсонської області від 02.12.2021р. у справі №923/944/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

31.05.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький