РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2022Справа № 925/1288/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Кимлик Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Канівриба» (19030, Черкаська область, Канівський район, с. Литвинець, вул. Рибна, 1)

до 1) Черкаської обласної державної адміністрації (18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 185),

2) Фізичної особи-підприємця Пікули Юлії Миколаївни ( АДРЕСА_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Черкаська районна державна адміністрація Черкаської області (18003, Черкаська область, вул. В`ячеслава Чорновола,157)

про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою

за участю представників

від позивача: Франчук А.С.

від відповідачів: не з`явилися

від третьої особи: не з`явилися

У судовому засіданні 01.06.2022, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство «Канівриба» (далі - ПрАТ «Канівриба», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Черкаська ОДА, відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Пікули Юлії Миколаївни (далі - ФОП Пікула Ю.М., відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Канівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Канівська РДА Черкаської області, третя особа) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ПрАТ «Канівриба» з боку Пікули Ю.М., шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження Черкаської ОДА № 689 від 17.09.2018 «Про надання ФОП Пікулі Ю.М. дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб», а також скасування свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2122 від 03.07.2012 та скасування державної реєстрації права власності майна за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Ліпляве, вул. Софіївська, 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 220 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.02.2020, яка прийнята судом до розгляду).

Позов обґрунтовано тим, що Пікула Ю.М. не є особою, яка здійснює діяльність у сфері риборозведення, а тому спірна земельна ділянка не може бути надана такому підприємцю; крім цього розпорядження Черкаської ОДА, яке прийняте з порушенням статей 17, 122, 123 Земельного кодексу України, статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», підлягає визнанню незаконним, так як наданий Пікулі Ю.М. дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою прийнято неналежним суб`єктом господарювання та порушує право землекористування Позивача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.11.2019 матеріали справи № 925/1288/19 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 закрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Канівриба» до Черкаської ОДА, ФОП Пікули Ю.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Канівська РДА Черкаської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в частині позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 суд частково задовольнив касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Канівриба», скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №925/1288/19, направив справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведення автоматизованого розподілу справи №925/1288/19, остання була передана на розгляд судді Пукшин Л.Г., що відображено у витязі з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 прийнято справу №925/1288/19 до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 08.12.2021.

24.11.2021 до канцелярії суду надійшов відзив Черкаської обласної державної адміністрації, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що за наявності заяви від 04.06.2018 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою та графічних матеріалів - схеми розташування земельної ділянки в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади, а також відсутність підстав для відмов у наданні дозволу, Черкаська обласна державна адміністрація законно видала розпорядження №689 від 17.09.2018 «Про надання фізичній особі-підприємцю Пікулі Юлії Миколаївні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб». У відзиві відповідач-1 також просить суд здійснювати розгляд справи без їх участі.

03.12.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив відповідача-2, у якому останній заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову.

07.12.2021 до господарського суду надійшли доповнення відповідача-2 до відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 08.12.2021 представник позивача подала клопотання про заміну Канівської районної державної адміністрації Черкаської області на Черкаську районну державну адміністрацію Черкаської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства «Канівриба» про заміну сторони правонаступником задоволено та здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Канівську районну державну адміністрацію Черкаської області на правонаступника - Черкаську районну державну адміністрацію Черкаської області.

У судовому засіданні 08.12.2021 оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.01.2022.

21.12.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання третьої особи про розгляд справи без участі уповноваженого представника останньої.

22.12.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстрована відповідь на відзив відповідача-2, в якій позивач зазначив, що спірна земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської ради Канівського району Черкаської області, однак є державною власністю, а тому повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою для всіх потреб, у тому числі для рибогосподарських потреб, належить Канівській (на сьогоднішній день Черкаській) районній адміністрації.

30.12.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання відповідача-2, в якому відповідач просив проводити судове засідання без участі останнього. Крім цього, відповідач-2 зазначив, що позивачем так і не доведено яким чином, у якій мірі та яке конкретне право порушене позивача, оскільки спірна земельна ділянка на час виникнення спірних відносин в користуванні позивача не перебувала.

30.12.2021 до канцелярії суду надійшли клопотання відповідача-2 та третьої особи про розгляд справи без їх участі.

04.01.2022 через загальний відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій позивач просить критично поставитись до заперечень Черкаської обласної державної адміністрації, оскільки вони суперечать діючому на день виникнення спірних правовідносин законодавству.

05.01.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача-1, у якому останній просить суд здійснювати розгляд справи без їх участі у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

10.01.2022 на електронну адресу суду надійшли заперечення відповідача-1, у яких останній зауважує, що твердження позивача про відсутність Черкаської обласної державної адміністрації на розпорядження спірною земельною ділянкою та відсутність такого правового режиму, як відновлення меж земельної ділянки не відповідає дійсності та грубо суперечить нормам чинного законодавства.

12.01.2022 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача, у якому останній просить суд не долучати до матеріалів справи доповнення до відзиву відповідача-2.

У судовому засіданні 12.01.2022 суд на місці ухвалив надати учасникам справи час для подачі заперечень на відповідь на відзив, залишити без розгляду клопотання позивача та відкласти підготовче засідання на 26.01.2021.

У судовому засіданні 26.01.2022 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті у судовому засіданні 16.02.2022.

У судовому засіданні 16.02.2022 судом заслухано пояснення представника позивача, відкладено розгляд справи на 16.03.2022 та витребувано у Черкаській районній державній адміністрації Черкаської області належним чином засвідчену копію розпорядження № 535 від 16.09.2009, на підставі якого було укладено договір оренди землі від 14.01.2020 між Канівською районною державною адміністрацією та Приватним підприємцем Піколою Сергієм Пилиповичем.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Судове засідання 16.03.2022 не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Київській області та місті Києві.

Суд зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

За таких обставин, ухвалою суду від 03.05.2022 призначено наступне судове засідання у справі №925/1288/19 на 01.06.2022.

07.04.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання третьої особи щодо виконання ухвали суду та долучено копію розпорядження № 535 від 16.09.2009 «Про передачу в оренду земельної ділянки приватному підприємцю Пікулі Сергію Пилиповичу за рахунок земель Ліплявської сільської ради для риборозведення».

01.06.2022 позивачем через загальний відділ діловодства суду подане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів про відсутність заборгованості у ПрАТ «Канівриба» з оплати за оренду землі.

У судовому засіданні 01.06.2022 суд заслухав представника позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа явку уповноважених представників не забезпечили, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляли, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 квітня 2005 між Канівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 24.03.2005 № 79 та ЗАТ "Канівриба" укладено Договір оренди землі, за умовами якого в строкове платне користування передано земельну ділянку для риборозведення без зміни її цільового призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської ради, загальною площею 986,770 га.

На вказаній земельній ділянці розміщений комплексом нежитлових будівель, яким володіє ПрАТ "Канівриба" на підставі свідоцтва про право власності від 04.12.2008.

31 березня 2009 позивачем за договором купівлі-продажу було передано 1/40 частину комплексу, нежитлових будівель, які знаходяться на вул. Софіївська в селі Ліпляве Канівського району Черкаської області, а саме: приміщення їдальні літ. "Ж-1, ж, ж1" загальною площею 43, 3 кв.м. у власність покупця Жайворонок В.Ю.

В подальшому, на підставі договору дарування від 14.04.2009 дарувальником - Жайворонок В.Ю. передано обдарованому - Пікулі С.П. у власність 1/40 частину комплексу нежитлових будівель за № 3 по вул. Софіївська в селі Ліпляве Канівського району Черкаської області.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2009 року Канівської районної державною адміністрації прийнято розпорядження «№ 535 «Про передачу в оренду земельної ділянки приватному підприємцю Пікулі Сергію Пилиповичу за рахунок земель Ліплявської сільської ради для риборозведення».

У п. 1 вказаного розпорядження зазначено: «надати в оренду земельну ділянку, площею 0,5759 га земель запасу, вид угідь - під господарськими будівлями та дворами, приватному підприємцю Пікулі Сергію Пилиповичу за рахунок земель запасу Ліплявської сільської ради строком на 49 років».

Так, 14.01.2010 між Канівською районною державною адміністрацією (орендодавець за договором) на підставі розпорядження від 16.09.2009 № 535 та приватним підприємцем Пікулою С.П. (орендар за договором) укладено Договір оренди землі, за умовами якого орендодавцем надано, а орендарем прийнято в строкове платне користування земельну ділянку для риборозведення без зміни її цільового призначення, що знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської ради.

Відповідно до п. 2 Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,5759 га земель запасу, вид угідь - під господарськими будівлями та дворами в адміністративних межах Ліплявської сільської ради.

На земельній ділянці знаходяться об`єкт нерухомого майна, а саме, господарська споруда площею 0,00053 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 116 907,70 грн. (за 0,5759 га) (п. 3 Договору).

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Пікула С.П. як фізична особа-підприємець використовував придбану 1/40 комплексу нежитлових будівель та орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням, а саме: діяльність ФОП Пікули С.П. включала наступні види: Код КВЕД: 05.01.0 Рибальство; надання послуг у рибальстві; Код КВЕД 05.02.0 Рибництво; надання послуг у рибництві.

За доводами позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, а відтак, право користування земельною ділянкою було втрачено, так як п. 35 Договору оренди землі визначено, що його дія припиняється у разі ліквідації юридичної особи-орендаря, а саме, припинення діяльності Пікули С.П. як приватного підприємця.

Однак, як вказує позивач, 17.09.2018 Розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації № 689 Фізичній особі-підприємцю Пікулі Ю.М. надано згоду на відновлення меж земельної ділянки, а також дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,5759 га (землі водного фонду) за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади Канівського району Черкаської області за межами населеного пункту з подальшим наданням її в оренду на 10 років для рибогосподарських потреб.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ПрАТ "Канівриба" з боку Пікули Ю.М. шляхом визнання розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 689 від 17.09.2018 "Про надання фізичній особі-підприємця Пікулі Юлії Миколаївні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб" незаконним та скасування його, вказує на те, що розпорядження є незаконним та таким, що порушує права позивача як суміжного землекористувача, а також права держави, як власника зазначеної земельної ділянки, оскільки для прийняття оспорюваного розпорядження Черкаська обласна державна адміністрація, всупереч ст. 17, ч. 3 ст. 122 ЗК України перейняла на себе повноваження районної державної адміністрації та розпорядилася земельною ділянкою, на яку не поширюються її повноваження. Також позивач зазначає, що при подачі заяви для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, на підтвердження наявності у Пікули Ю.М. права на діяльність у сфері риборозведення, останньою надано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 933803, відомості якого, не містять виду діяльності Пікули Ю.М., а у Черкаської обласної державній адміністрації не виникло необхідності в отриманні відсутньої інформації щодо КВЕД, яка є обов`язковою для отримання земельної ділянки водного фонду з цільовим призначення для рибогосподарських потреб. При цьому, на думку позивача, п. 2 ч. 1 Розпорядження передбачено надання згоди на відновлення меж земельної ділянки, втім, яким чином облдержадміністрація надає згоду на відновлення ділянки, якщо земельна ділянка раніше не надавалася Пікулі Ю.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 суд частково задовольнив касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Канівриба», скасував постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №925/1288/19, направив справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний суд встановив: «що договори оренди земельних ділянок як з ЗАТ «Канівриба», так і з приватним підприємцем Пікулою С.П., раніше було укладено Канівською РДА на підставі виданих такою радою розпоряджень.

Проте, зазначеним обставинам судами попередніх інстанцій не надано оцінки з урахуванням вищенаведених законодавчих положень та не досліджено, до якої категорії земель належить спірна земельна ділянка, щодо якої Черкаською ОДА, а не Канівською РДА, прийнято рішення, у зв`язку з чим також достеменно не з`ясовано, кому належать повноваження розпорядження цією земельною ділянкою.

При цьому судами не враховано, що надання в установленому законом порядку земельної ділянки із земель, зокрема, водного фонду для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва), в силу свого правового режиму, здійснюється виключно для здійснення підприємницької діяльності….

З огляду на викладене, під час нового розгляду судам слід врахувати вищевикладене, встановити орган уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, факт порушення прав позивача оскарженим розпорядженням, правильно застосувати норми законодавства з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах і винести законне і обґрунтоване рішення».

Так, відповідно до приписів ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Стосовно оцінки та доводів до якої ж категорії земель належить спірна земельна ділянка та кому належать повноваження розпорядження цією земельною ділянкою.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачено Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з положеннями ст. 118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Рішення голів місцевих державних адміністрацій, які суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, може бути відповідно до закону скасовано Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечить Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня, в судовому порядку.

Місцева державна адміністрація, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування регламентовано, зокрема ст. 123 Земельного кодексу України, а саме: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Так, у відповідності до абзацу третього частини першої статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Як вбачається із матеріалів справи, земельній ділянці площею 0,5759 га, що знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, щодо якої було видано розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 17.09.2018 № 689 «Про надання фізичній особі-підприємцю Пікулі Юлії Миколаївні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб», на момент видання розпорядження не було присвоєно кадастровий номер, тобто, вищевказана земельна ділянка не була зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (абз. 6 ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України)

Згідно з приписами ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають/власність або користування такі земельні ділянки.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

За умовами ч. 5 ст.122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно зі ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

З огляду на наведене вище та враховуючи, що земельна ділянка, площею 0,5759 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, належить до категорії земель водного фонду, а відтак відповідним органом, уповноваженим розпоряджатись цією земельною ділянкою є саме Черкаська обласна державна адміністрація. Відповідно доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо висновків Верховного суду, що надання в установленому законом порядку земельної ділянки із земель, зокрема, водного фонду для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва), в силу свого правового режиму, здійснюється виключно для здійснення підприємницької діяльності.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що при подачі заяви для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, на підтвердження існування у Пікули Ю.М. права на діяльність у сфері риборозведення, останньою було надано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 № 933803, відомості, якого не містять такого виду діяльності, однак, у Черкаської обласної державній адміністрації не виникло необхідності в отриманні відсутньої інформації стосовно КВЕД, яка є обов`язковою для отримання земельної ділянки водного фонду з цільовим призначення для рибогосподарських потреб.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що розділом «Секція І» Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (зі змінами), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, визначено, що землями водного фонду являються землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Розділом 10 «Секція І» Класифікації видів цільового призначення земель в межах категорії земель «землі водного фонду» містить такі види використання: для експлуатації та догляду за водними об`єктами; для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами; для експлуатації та догляду за смугами відведення; для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами; для догляду за береговими смугами водних шляхів; для сінокосіння; для рибогосподарських потреб; для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; для проведення науково-дослідних робіт; для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд; для будівництва та експлуатації санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів у межах прибережних захисних смуг морів, морських заток і лиманів; для цілей підрозділів 10.01-10.11 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

З системного аналізу вищезазначених положень законодавства вбачається, що така мета використання, як для ведення водного господарства не є тотожною з усіма вищенаведеними видами використання в межах категорії земель - землі водного фонду.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.06.2018 Пікула Юлія Миколаївни звернулась до Черкаської обласної державної адміністрації з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,5759 га в адміністративних межах Ліплявської територіальної громади за межами населеного пункту з подальшим наданням в оренду на термін дії укладеного між Канівською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Пікулою Сергієм Пилиповичем Договору до 14.01.2059.

До вказаної заяви заявником було додано: копію договору оренди землі від 14.01.2010, укладеного між Канівською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем Пікулою Сергієм Пилиповичем, зареєстрований у Канівському міськрайонному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 14.01.2010 за № 01; графічні матеріали - схема розташування земельної ділянки в адміністративних межах Ліплявської ОТГ; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.07.2012, виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А.; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Міськрайонного управління у Канівському районі та м. Каневі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 04.08.2018 № 802/178-18; копію свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця Пікули Ю.М.

Додатково Пікулою Ю.М. 26.06.2016 подано до Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації довідку Ліплявської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, яка зареєстрована за № 02-23/196. А 10.07.2018 подано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності № 130266354.

Як вбачається і матеріалів справи, на підставі поданих Пікулою Ю.М. документів Черкаською обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 689 від 17.09.2018, яким Фізичній особі-підприємцю Пікулі Ю.М. надано згоду на відновлення меж земельної ділянки, а також дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,5759 га (землі водного фонду) за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади Канівського району Черкаської області за межами населеного пункту, з подальшим наданням її в оренду на 10 років, для рибогосподарських потреб.

У п. 2 вказаного розпорядження зазначено: фізичній особі-підприємцю Пікулі Юлії Миколаївні розроблену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в натурі (на місцевості) подати Черкаській обласній державній адміністрації для затвердження її в установленому порядку.

При цьому, враховуючи приписи ст. 122 Земельного кодексу України відповідним органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею, що в свою чергу свідчить про те, що Черкаська обласна державна адміністрація, видаючи спірне розпорядження не мала права вимагати від Пікули Ю.М. інформації про право здійснення нею господарської діяльності у сфері риборозведення, адже надання таких даних не передбачено вказаною статтею Земельного кодексу України.

З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи позивача щодо того, що у Черкаській обласній державній адміністрації не виникло необхідності в отриманні відсутньої інформації стосовно КВЕД, яка є обов`язковою для отримання земельної ділянки водного фонду з цільовим призначенням для рибогосподарських потреб жодним чином не обґрунтована та позивачем не наведено жодного нормативно-правового акта, який покладає обов`язок на Черкаську обласну державну адміністрацію вимагати інформацію щодо наявності відповідного КВЕДа у заявника.

Отже, враховуючи наведені вище норми, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,5759 га, яка знаходиться в адміністративних межах Ліплявської сільської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, належить до категорії земель водного фонду, а відтак відповідним органом, уповноваженим розпоряджатись цією земельною ділянкою є саме Черкаська обласна державна адміністрація. А відтак, всі доводи позивача про перевищення повноважень Черкаською обласною державною адміністрацією при прийнятті розпорядження від 17.09.2018 № 689 «Про надання фізичній особі-підприємцю Пікулі Юлії Миколаївні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб», не відповідають дійсності є безпідставними та необґрунтованими.

Крім іншого, звертаючись з даним позовом до суду та вказуючи на порушення прав та законних інтересів, позивач також посилався на те, що спірна земельна ділянка, для якої надано дозвіл на відновлення меж, знаходиться в межах земельної ділянки, наданої в користування ПрАТ "Канівриба", а тому для доступу до неї останнє змушене порушувати цілісність своєї земельної ділянки для розроблення проходу до спірної земельної ділянки.

За доводами позивача, надання земельної ділянки іншій особі є прямим порушенням прав ПрАТ "Канівриба", так як виникне порушення меж земельної ділянки позивача, за яку суб`єкт підприємницької діяльності сплачує податки.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із смертю ОСОБА_1 , Пікулою Ю.М. було реалізовано право на отримання спадщини за законом, у зв`язку з чим, 03.07.2012 державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-2122, та відповідно посвідчене нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 1-2123.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Пікула Ю.М. зареєструвала за собою об`єкт нерухомого майна: комплексу нежитлових будівель, об`єкт житлової нерухомості; додаткові відомості: частка у праві власності, яка становить 1/40 складається з: їдальні з прибудовою та ґанком літ. "Ж-1, ж, ж1" (залишок від пожежі - 73,6%), що знаходиться за адресою: Черкаська область, Канівський район, с. Ліпляве, вулиця Софіївська, 3; підставою виникнення права власності є: свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер № 1-2122, виданий 03.07.2012, видавник: Канівська державна нотаріальна контора; дата та час державної реєстрації: 05.07.2017 15:58:28.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020 закрито провадження у даній справі № 925/1288/19 в частині позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2122 від 03.07.2012, оскільки така вимога не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Будь яких інших доказів, які б свідчили про недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2122 від 03.07.2012 станом на момент розгляду даної справи по суті матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять інших підстав, якими позивач обумовлює можливість скасування державної реєстрації права власності на спірне майно.

Також судом взято до уваги, що ще 31.03.2009 позивачем за договором купівлі-продажу було відчужено 1/40 частину комплексу, нежитлових будівель, які знаходяться на вул. Софіївська в селі Ліпляве Канівського району Черкаської області, а саме: приміщення їдальні літ. "Ж-1, ж, ж1" загальною площею 43,3 кв.м. у власність покупця Жайворонок В.Ю.

А підставі договору дарування від 14.04.2009 дарувальником - Жайворонок В.Ю. передано обдарованому - Пікулі С.П. у власність 1/40 частину комплексу нежитлових будівель за № 3 по вул. Софіївська в селі Ліпляве Канівського району Черкаської області.

16.09.2009 року Канівської районної державною адміністрації прийнято розпорядження «№ 535 «Про передачу в оренду земельної ділянки приватному підприємцю Пікулі Сергію Пилиповичу за рахунок земель Ліплявської сільської ради для риборозведення».

У п. 1 вказаного розпорядження зазначено: «надати в оренду земельну ділянку, площею 0,5759 га земель запасу, вид угідь - під господарськими будівлями та дворами, приватному підприємцю Пікулі Сергію Пилиповичу за рахунок земель запасу Ліплявської сільської ради строком на 49 років».

Отже, матеріалами справи підтверджується факт передачі в оренду спірної земельної ділянки площею 0,5759 га ще у січня 2010 року, при цьому встановлено, що така земельна ділянка виділена за рахунок земель запасу Ліплявської сільської ради, проте матеріали справи не містять жодних доказів щодо заперечень з боку позивача як суміжного користувача земельної ділянки.

З огляну на наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не було доведено з посиланням на належні та допустимі докази наявності у нього права відносно спірної земельної ділянки, на якій зокрема, й знаходиться об`єкт нерухомості - 1/40 частини комплексу, нежитлових будівель, що складається з: їдальні з прибудовою та ґанком літ. "Ж-1, ж, ж1" (залишок від пожежі - 73,6%), право власності на які зареєстровано за Пікулою Ю.М.

Крім іншого, суд відзначає, що позивачем не наведено в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів останнього, при прийнятті Черкаською обласною державною адміністрацією розпорядженням № 689 від 17.09.2018 "Про надання фізичній особі-підприємця Пікулі Ю.М. дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб" та здійсненням Пікулою Ю.М. реєстрації права власності майна за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 220, за відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про знаходження, як спірної земельної ділянки, так і об`єкту нерухомості, що на ній знаходиться, на праві власності, користування, розпорядження або іншого господарського відання у позивача.

Матеріали справи також не містять будь-яких інших доказів, які б свідчили про здійснення відповідачами перешкод позивачу у користуванні належною земельною ділянкою. Всі припущення позивача про можливу наявність в майбутньому перешкод у вигляді доступу відповідача-2 до свого майна та земельної ділянки через земельну ділянку позивача, що може змусити останнього порушувати цілісність своєї земельної ділянки для розроблення проходу до спірної земельної ділянки, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Тобто, позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів останнього, які б підлягали захисту, тому суд приходить до висновків, про відсутність порушеного права позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суд має виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Згідно з положеннями ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

За приписами ст. 27 Закону України "Про оренду землі" (в реакції, чинній на час звернення з даним позовом до суду) орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання порушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

Недоведеність порушення прав позивача оспорюваними ним договорами є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові.

Суд також зауважує, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 викладено уточнюючий правовий висновок про те, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмові у задоволені позову повністю.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.06.2022

Суддя Л. Г. Пукшин