ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 904/4472/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест»

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 (головуючий суддя Березкіна О. В., судді Дармін М. О., Іванов О. Г.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 (суддя Ліпинський О. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест»

до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

про стягнення неустойки в розмірі 106 804 903,30 грн,

за участю представників:

позивача - Доненка В. В., Франскевич Ю. І., (адвокати),

відповідача - Баркова С. Є. (адвокат),

СУТЬ СПОРУ:

1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест» (далі - ТОВ «ДВС-Інвест», позивач) та Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», відповідач) був укладений договір оренди майна від 01.11.2016 № 912 (далі - договір).

2. У подальшому в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов цього договору, останній був розірваний за рішенням суду та зобов`язано ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» повернути орендоване майно.

3. Позивач стверджує, що відповідач відповідно до умов договору та рішення суду майно не повернув. З огляду на викладене ТОВ «ДВС-Інвест» звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки.

4. Суд першої інстанції позов задовольнив частково. Апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишив без змін. ТОВ «ДВС-Інвест» звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

5. Верховний Суд залишив касаційну скаргу без задоволення, виходячи з такого.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

6. У серпні 2020 року ТОВ «ДВС-Інвест» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому (з урахуванням поданих уточнень) просило суд стягнути неустойку за прострочення повернення орендованого майна в сумі 106 804 903,30 грн, яка розрахована за період прострочення з 06.07.2018 по 03.08.2020.

7. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув орендоване майно відповідно до умов договору та рішення суду, тому позивач має право на стягнення неустойки на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

8. Між ТОВ «ДВС-Інвест» (орендодавець) та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (орендар) було укладено договір за умовами якого орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в строкове платне користування майно - двигуни внутрішнього згорання CUMMINS КТА-50С (далі - двигуни), які належать позивачу, за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору, для здійснення діяльності, передбаченої статутом ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».

9. На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду п`ятнадцять двигунів марки CUMMINS КТА-50С з наступними заводськими номерами: 33115354, 33137880, 33158597, 33141611, 33122659, 33110691, 33104768, 33137080, 33129428, 33147815, 33120109, 3049291, 33152740, 33135574, 33140835, які введено в експлуатацію спільними актами сторін.

10. У процесі виконання договору відповідач, користуючись своїм правом, передбаченим договором, повідомив позивача про зменшення кількості орендованих двигунів та намір здійснити повернення двигунів з наступними заводськими номерами: 33120109, 3049291, 33104768. Позивач проти повернення двигунів з оренди не заперечував, про що письмово повідомив відповідача.

11. Зазначені вище обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 у справі № 904/8521/17 у спорі між ТОВ «ДВС-Інвест» та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій та набрало законної сили 12.02.2018.

12. У справі № 904/8521/17 суд встановив, що відмовившись від користування частиною майна, відповідач його повернення в установленому договором порядку не здійснив, чим порушив свої договірні зобов`язання та позбавив позивача можливості отримувати доходи від належного йому майна.

13. Крім того, відповідач допустив порушення своїх договірних зобов`язань в частині сплати орендних платежів за користування орендованим майном протягом липня-серпня 2017 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 1 543 395,45 грн.

14. З урахуванням наведеного суд задовольнив позовні вимоги ТОВ «ДВС-Інвест», розірвав договір та зобов`язав ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» повернути в порядку, визначеному умовами договору (шляхом передачі майна власними силами та за свій рахунок з оформленням акта приймання-передачі, оформленого датою фактичної передачі на території позивача з оформленням товарно-транспортної накладної та акта виводу з експлуатації), укомплектоване технічними приладами для подальшого використання обладнання, яке було передано в оренду відповідно до договору.

15. 23.02.2018 на виконання рішення суду у справі № 904/8521/17 видано накази.

16. 19.03.2018 Тернівським Відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг відкрито виконавче провадження № 56011451 з виконання наказу суду в зазначеній справі.

17. У зв`язку з невиконанням ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язання щодо своєчасного повернення орендованого майна в порядку, визначеному умовами договору, а також недотриманням інших умов вказаного договору, 24.07.2018 ТОВ «ДВС-Інвест» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (справа № 904/3315/18) та вимагало стягнути з останнього: штраф у сумі 2 006 880,00 грн, нарахований відповідно до умов пункту 3.9 договору, відшкодування за неповернуті двигуни в сумі 67 416 856,65 грн, збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 7 146 776,16 грн (суму втраченої вигоди (недоотриманої орендної плати), неустойку за прострочення повернення орендованого майна в сумі 24 949 022,17 грн за період з 08.01.2018 по 05.07.2018, нараховану позивачем на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

18. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 10.12.2018 у справі № 904/3315/18 позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» неустойку за несвоєчасне повернення орендованих двигунів за період з 08.01.2018 по 29.05.2018 у сумі 16 492 224,54 грн, вартість неповернутих двигунів у сумі 67 416 856,65 грн, а також штраф у розмірі 1 429 680,00 грн. В іншій частині позову відмовив.

19. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 20.03.2019 рішення суду першої інстанції у справі № 904/3315/18 скасував, ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасно повернуті двигуни, на яку, за доводами суду апеляційної інстанції, необхідно нарахувати ПДВ у сумі 3 298 444,91 грн, внаслідок чого розмір відповідної неустойки, стягнутої апеляційним судом, склав 19 790 669,45 грн (16 492 224,54 грн + 3 298 444,91 грн). У решті позовних вимог відмовив.

20. Верховний Суд постановою від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 скасував у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 67 416 856,65 грн вартості неповернутих двигунів та 1 429 680,00 грн штрафу, у відповідній частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2018 залишив без змін, скасував постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення 19 790 669,45 грн неустойки за несвоєчасно повернуті двигуни та ухвалив у відповідній частині нове рішення про стягнення 24 949 022,17 грн неустойки за несвоєчасно повернуті двигуни.

21. Фактичне повернення відповідачем орендованого майна відбулося 03.08.2020, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі майна з оренди.

22. Звертаючись з позовом у справі, що розглядається, позивач, посилаючись на положення частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне повернення двигунів з оренди в сумі 106 804 903,30 грн, яка розрахована ним за період прострочення, який не був заявлений при поданні позову у справі № 904/3315/18 та щодо якого рішення суду у справі № 904/3315/18 не приймалося, а саме з 06.07.2018 по 03.08.2020.

23. Нарахування неустойки позивачем проведено виходячи із середнього напрацювання двигуна (мотогодини), розрахованого по кожному окремому двигуну за даними напрацювання за 2017 рік із розрахунку розміру орендної плати за 1 мотогодину 242,21 грн без ПДВ. Загальна кількість днів прострочення повернення визначена позивачем як 760 днів. Підсумковий розмір неустойки збільшено на суму ПДВ.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

24. Суди розглядали справу неодноразово.

25. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 17.11.2020 позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ «ДВС-Інвест» неустойку за прострочення повернення орендованого майна в сумі 2 224 970,09 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 15 326,17 грн. В іншій частині позову відмовив.

26. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 24.07.2018 ТОВ «ДВС-Інвест» звернулося з позовом до суду (справа № 904/3315/18), яким реалізувало своє альтернативне право на відшкодування збитків у вигляді вартості майна, який у відповідній частині задоволено судом у повному обсязі.

27. З реалізацією свого права на відшкодування вартості втраченого майна позивач втратив право вимагати його повернення в натурі та, відповідно, втратив право на стягнення неустойки, пов`язаної з неповерненням такого майна, тому вимоги позивача в частині стягнення передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України неустойки, яка розрахована за період з 25.07.2018 по 03.08.2020, заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають.

28. Щодо вимог у частині стягнення відповідної санкції за період з 06.07.2018 по 24.07.2018, то місцевий господарський суд дійшов висновку, що її нарахування у зазначений період є обґрунтованим, оскільки неустойка за цей період не була стягнута відповідно до рішення суду у справі № 904/3315/18, і в цей період право позивача вимагати повернення орендованого майна в натурі не було припинено, сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2 224 970,09 грн.

29. При цьому при здійсненні розрахунку плата за користування майном (орендна плата) як база для нарахування неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, визначена судом без урахування ПДВ, оскільки така спеціальна санкція не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

30. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 19.04.2021: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 у справі № 904/4472/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог скасував, ухвалив в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнув з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ «ДВС-Інвест» неустойку за прострочення повернення орендованого майна в сумі 89 004 086,08 грн, здійснив розподіл судового збору.

31. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю підстав для нарахування позивачем неустойки відповідачу за прострочення повернення орендованого майна за період з 06.07.2018 по 03.08.2020.

32. При цьому в частині позовних вимог про стягнення 106 804 903,30 грн неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди, нарахованої позивачем у порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність виключення ПДВ з цієї суми.

33. Верховний Суд постановою від 27.07.2021 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 скасував. Справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

34. Суд касаційної інстанції зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції в частині наявності підстав для нарахування позивачем неустойки відповідачу за прострочення повернення орендованого майна за період з 06.07.2018 по 03.08.2020 є передчасними, оскільки суд апеляційної інстанції не встановив з посиланням на встановлені обставини справи, підтверджені відповідними доказами, наявність вини (умислу або необережності) відповідача щодо несвоєчасного повернення орендованого майна за період з 06.07.2018 по 03.08.2020. Тобто, частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не встановив обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

35. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 25.10.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 залишив без змін.

36. Суд апеляційної інстанції погодився з вищевказаними висновками місцевого господарського суду.

37. Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що відповідач вживав заходи з повернення двигунів позивачу, з матеріалів справи № 904/4472/20 не вбачається доведеності вини відповідача у неповерненні двигунів після ухвалення рішення у справі № 904/3315/18, яким було стягнуто вартість неповернутого майна, та з урахуванням застосованих у межах відповідного кримінального провадження арешту та заборон на користування спірним майном.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

38. У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ДВС-Інвест», в якій скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 у справі № 904/4472/20 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ «ДВС-Інвест» неустойки за прострочення повернення орендованого майна за період з 25.07.2018 по 03.08.2020 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу щодо стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого майна за період з 06.07.2018 по 03.08.2020 в загальному розмірі 86 779 115,99 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги та заперечень на неї

39. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

40. На обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми права, зокрема, частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 08.06.2021 у справі № 906/564/20, від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18, від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 28.09.2021 у справі № 907/762/16, від 30.10.2019 у справі № 924/80/19, постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18 (провадження № 14-559цс18), від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц (провадження № 14-323цс19), постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

41. На думку ТОВ «ДВС-Інвест», суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності вини відповідача у несвоєчасному поверненні двигунів з оренди позивачу та підстав для нарахування неустойки за період, що не був предметом розгляду у справі № 904/3315/18.

42. Позивач зазначає, що ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» не було долучено до матеріалів справи жодного конкретного переліку вжитих дій (жодних доказів вчинення таких дій), спрямованих на зняття арешту/передання на зберігання орендованих двигунів позивачу в період з 06.07.2018 по 25.06.2020.

43. Крім того, ТОВ «ДВС-Інвест» вказує, що судом апеляційної інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань позивача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи. При цьому вважає, що апеляційним господарським судом не враховано правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі № 904/4472/20.

44. У судовому засіданні представники позивача підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

45. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначає, що заявляючи вимоги про стягнення з відповідача неустойки за період часу з 25.07.2018 по 03.08.2020, ТОВ «ДВС-Інвест» вдалося до зловживання своїм правом, оскільки позивачем реалізоване право на відшкодування вартості втраченого майна із поданням позову у справі № 904/3315/18, що виключає можливість стягнення неустойки, пов`язаної з неповерненням цього майна за вказаний період.

46. Відповідач указує, що висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача неустойки з 25.07.2018 по 03.08.2020 відповідає встановленим обставинам справи та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

47. Крім того, ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, підставою якого (відкладення розгляду справи) є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

48. Таким чином, відмовляючи в задоволенні клопотання адвоката про відкладення судового засідання 25.10.2021, Центральний апеляційний господарський суд обґрунтовано вирішив закінчити розгляд апеляційної скарги та ухвалити рішення, дотримуючись вимог процесуального закону.

49. З огляду на викладене ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

50. У судовому засіданні представник відповідача виклав заперечення проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

51. Справа розглядається судом касаційної інстанції у розумний строк з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

52. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

53. Колегія суддів суду касаційної інстанції, враховуючи приписи наведеної норми процесуального права, здійснює перегляд судових рішень судів попередніх інстанцій лише в межах заявлених скаржником вимог касаційної скарги - в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ТОВ «ДВС-Інвест» неустойки за прострочення повернення орендованого майна за період з 25.07.2018 по 03.08.2020.

54. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

55. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

56. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

57. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

58. Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

59. Предметом позову у справі, що розглядається, є зокрема стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого майна в сумі 106 804 903,30 грн, яка розрахована за період прострочення з 06.07.2018 по 03.08.2020 на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

60. Суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

61. Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

62. Неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

63. Суди попередніх інстанцій встановили, що судовим рішенням у справі № 904/8521/17, яке набрало законної сили, договір оренди було розірвано та зобов`язано відповідача повернути позивачу об`єкт оренди - двигуни, які були повернуті за актом приймання-передачі лише 03.08.2020.

64. За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

65. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

66. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

67. Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

68. Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

69. Подібні правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/564/20, від 30.10.2019 у справі № 924/80/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

70. Передаючи цю справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 27.07.2021 зазначив, що приймаючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції не встановив з посиланням на встановлені обставини справи, підтверджені відповідними доказами, наявність вини (умислу або необережності) ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» з несвоєчасного повернення орендованого майна за період з 06.07.2018 по 03.08.2020, не встановив обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

71. Під час нового розгляду справи апеляційний господарський суд встановив, що у справі № 904/8521/17 позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача повернути орендоване майно, яка була задоволена судом.

72. Виходячи з обставин невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна, 24.07.2018 позивач звернувся з позовом у справі № 904/3315/18, в якому в тому числі вимагав стягнення неустойки за час прострочення повернення орендованого майна в період з 08.01.2018 по 05.07.2018 та стягнення з відповідача вартості неповернутого майна в розмірі 67 416 856,65 грн, обґрунтовуючи свій позов обставинами, які фактично виключають можливість повернення саме того індивідуально визначеного майна, яке було передано відповідачу в оренду - зміною первинних номерів переданих в оренду двигунів, що свідчить про порушення індивідуальної визначеності об`єктів оренди, та унеможливлює їх повернення позивачу.

73. Відповідно до частини п`ятої статті 226 Господарського кодексу України, у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

74. Так, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є невиконання зобов`язаною стороною свого зобов`язання про передачу управненій стороні індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками). У випадку настання такої умови, управнена сторона має право діяти альтернативно: або вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони, або вимагати відшкодування останньою збитків (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 925/204/19).

75. Суд апеляційної інстанції вказав, що позивач, звернувшись з позовом до суду у справі № 904/3315/18, реалізував своє альтернативне право на відшкодування збитків у вигляді відшкодування вартості майна, оскільки позов у цій частині задоволено судом в повному обсязі.

76. У пункті 96 постанови від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 Верховний Суд зазначив, що висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позову в частині стягнення вартості неповернутих двигунів є правомірним, таким, що відповідає встановленим обставинам справи.

77. На виконання рішення суду у справі № 904/3315/18 на підставі платіжних доручень від 27.11.2019 № 6, № 7 та від 29.11.2019 № 4 відповідачем було сплачено на користь позивача 67 416 856,65 грн (57 916 807,66 грн, 27 750,86 грн та 25 598 376,93 грн відповідно).

78. 14.08.2020 ТОВ «ДВС-Інвест» звернулося до суду із вимогою про стягнення неустойки за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України у цій справі за період з 06.07.2018 по 03.08.2020, який не був заявлений при поданні позову у справі № 904/3315/18 та щодо якого рішення суду у справі № 904/3315/18 не приймалося.

79. Проте, оскільки позивач реалізував своє право на відшкодування вартості неповернутого майна, що встановлено вищенаведеним судовим рішенням, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач втратив право вимагати його повернення в натурі, та відповідно втратив право на стягнення неустойки, пов`язаної з неповерненням такого майна за період з 25.07.2018 по 03.08.2020.

80. Суд касаційної інстанції зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови були враховані правові висновки щодо застосування частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, статті 614 Цивільного кодексу України, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/564/20, від 30.10.2019 у справі № 924/80/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

81. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що у справах № 910/11131/19, № 906/564/20, № 924/80/19 судами розглядалася можливість стягнення неустойки, нарахованої згідно з частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, без урахування реалізації позивачем права на відшкодування вартості втраченого майна.

82. До того ж, у справі № 924/80/19 вирішувалося питання можливості зменшення розміру неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, з урахуванням приписів частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

83. Звідси доводи ТОВ «ДВС-Інвест» про те що апеляційним господарським судом не враховані правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19, постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 906/564/20, від 30.10.2019 у справі № 924/80/19 є безпідставними.

84. Посилання скаржника на те, що при розрахунку розміру неустойки до її складу підлягає включенню податок на додану вартість, апеляційний господарський суд правильно визнав безпідставними з огляду на таке.

85. Виходячи з аналізу частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності. Тому при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України за несвоєчасне повернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

86. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19.

87. Вирішуючи питання щодо того, чи мав можливість відповідач передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок відмови позивача отримати орендоване майно у зв`язку з не наданням доступу до свого складського приміщення, про що свідчить акт державного виконавця від 18.04.2018, подальшого накладення арешту на спірні двигуни, вони не знаходились у користуванні/розпорядженні відповідача, і це мало наслідком неможливість здійснення будь-яких дій щодо даного майна зі сторони відповідача, у тому числі, повернення відповідачем позивачу спірних двигунів.

88. При цьому апеляційний господарський суд відхилив посилання позивача на те, що рішення у справі № 904/3315/18 не є преюдиційним для справи, що розглядається, оскільки у межах справи № 904/3315/18 досліджувались обставини щодо правомірності нарахування неустойки за прострочення повернення орендованого майна з 08.01.2018 по 05.07.2018, а у справі № 904/4472/20 предметом спору є стягнення подвійної неустойки за період з 06.07.2018 по 03.08.2020, тобто, за період, після ухвалення судового рішення.

89. Верховний Суд не погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

90. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

91. Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 № 910/2615/18 (провадження № 12-75гс21).

92. Верховний Суд у пункті 148 постанови від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18 зазначив, що встановлені у даній справі обставини, зокрема, щодо: 1) неповернення орендарем після закінчення строку дії договору орендованого майна, який сплинув 31.12.2017; 2) ініціювання за заявою орендаря від 15.02.2018 поданою майже відразу (через три дні) після набрання рішенням від 30.11.2017 у справі № 904/8521/17 законної сили (12.02.2018), яким розірвано договір оренди та зобов`язано орендаря (відповідача) повернути орендодавцю (позивачу) орендовані двигуни, кримінального провадження № 00000340 щодо зміни номерів двигунів невстановленими особами, що вчинено під час перебування зазначеного майна в користуванні орендаря; 3) накладення у ході здійснення кримінального провадження № 00000340 арешту на орендоване майно з подальшою передачею зазначеного майна на зберігання відповідачу, свідчать, що саме результат дій відповідача має наслідком виникнення ситуації за якої унеможливлюється повернення орендованого майна позивачеві та унеможливлюється нарахування неустойки за весь період прострочення повернення орендованого майна.

93. Отже такі дії орендаря створюють ситуацію за якої орендодавець не може ні повернути передане в оренду майно, ні захистити свої майнові інтереси шляхом нарахування неустойки, встановленої частиною статті 785 Цивільного кодексу України, за весь період прострочення.

94. Вочевидь дії відповідача наведені у пункті 148 цієї постанови є результатом його недобросовісної поведінки як учасника ділового обороту, що порушує право орендодавця на мирне володіння належним йому майном та не узгоджується із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому на переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначена поведінка відповідача суперечить доктрині заборони суперечливої поведінки.

95. Тобто Верховний Суд у справі № 904/3315/18 дійшов висновку, що саме винні дії відповідача призвели до несвоєчасного повернення майна.

96. Щодо посилання суду апеляційної інстанції на те, що у межах справи № 904/3315/18 досліджувались обставини щодо правомірності нарахування неустойки за прострочення повернення орендованого майна за період з 08.01.2018 по 05.07.2018, а у справі № 904/4472/20 предметом спору є стягнення неустойки за період з 06.07.2018 по 03.08.2020, тобто, за період, який не був заявлений при поданні позову у справі № 904/3315/18 та щодо якого рішення суду у справі № 904/3315/18 не приймалося, тому рішення у справі № 904/3315/18 не є преюдиційним для справи, що розглядається, суд касаційної інстанції зазначає таке.

97. Правовідносини між ТОВ «ДВС-Інвест» та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», як у справі № 904/3315/18, так і у справі № 904/4472/20, виникли на підставі одного договору оренди майна від 01.11.2016 № 912.

98. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув орендоване майно відповідно до умов договору, тому позивач має право на стягнення неустойки на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

99. При цьому суди у вказаних справах виходили з того, що судовими рішеннями у справі № 904/8521/17 розірвано договір та зобов`язано ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» повернути майно в порядку, визначеному умовами договору.

100. Отже, встановлені судом у справі № 904/3315/18 обставини невиконання зобов`язання орендарем щодо неповернення майна в контексті добросовісності поведінки останнього як контрагента за договором, її впливу на неповернення майна, є преюдиційними в силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні цього спору.

101. Разом з тим, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач реалізував своє право на відшкодування вартості втраченого майна, що встановлено судовим рішенням, то позивач втратив право вимагати його повернення в натурі, та відповідно втратив право на стягнення неустойки, пов`язаної з неповерненням такого майна за період з 25.07.2018 по 03.08.2020.

102. Звідси помилкові висновки суду апеляційної інстанції про відсутність вини відповідача у неповерненні двигунів після ухвалення рішення у справі № 904/3315/18, яким було стягнуто вартість неповернутого майна, та з урахуванням застосованих у межах кримінального провадження арешту та заборон на користування спірним майном, не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

103. Доводи скаржника щодо тлумачення судом апеляційної інстанції (при новому розгляді справи № 904/4472/20) моменту та способу реалізації позивачем свого права на відшкодування вартості орендного майна згідно з пунктом 5.9 договору, в інший спосіб, ніж той, що вже преюдиційно встановлений Верховним Судом у справі № 904/3315/18 (зокрема, зазначення того, що ТОВ «ДВС-Інвест» реалізувало право на відшкодування вартості двигунів в момент подання позову 24.07.2018, а не в момент направлення відповідачу актів із супровідним листом 29.11.2017 та 22.02.2018), Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки висновок щодо моменту та способу реалізації позивачем свого права на відшкодування вартості орендного майна у постанові Верховного Суду від 24.10.2020 у справі № 904/3315/18 не викладався.

104. Посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 28.09.2021 у справі № 907/762/16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18 (провадження № 14-559цс18), від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц (провадження № 14-323цс19) суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на таке.

105. У справі № 910/9278/18 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «На всякий випадок» (далі - ТДВ «СК «На всякий випадок») звернулось до господарського суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) про відшкодування шкоди у розмірі 200 000 000,00 грн.

106. На обґрунтування позовних вимог ТДВ «СК «На всякий випадок» зазначило, що Нацкомфінпослуг всупереч нормам законодавства було прийнято розпорядження № 3107 від 13.12.2016, яким виключено позивача з державного реєстру фінансових установ, чим завдано йому майнової та моральної шкоди.

107. Верховний Суд постановою від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог.

108. Предметом позову у справі № 907/762/16 є визнання протиправним відчуження майна та визнання права власності на частку нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані статтями 267, 321, 328, 358, 1130, 1132, 1134 Цивільного кодексу України.

109. Верховний Суд постановою від 28.09.2021 у справі № 907/762/16 залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою ухвалено нове рішення про задоволення позову.

110. З постанови Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Докас» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - Київрада) про визнання укладеним між сторонами договору оренди земельної ділянки у запропонованій позивачем редакції, посилаючись на положення статей 16 Цивільного кодексу України, статей 9, 12, 116, 122- 124, 134 Земельного кодексу України, статей 181, 187 Господарського кодексу України та статті 16 Закону України «Про оренду землі».

111. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неправомірне ухилення відповідача від виконання рішення Київради № 994/1655, шляхом прийняття якого орган місцевого самоврядування висловив волевиявлення на виникнення орендних земельних правовідносин, а також зважаючи на невиконання ним судового рішення в іншій справі.

112. У постанові від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18 (провадження № 14-559цс18) Велика Палата Верховного Суду залишила без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі у порядку цивільного судочинства на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України.

113. Судові рішення мотивовані тим, що повернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні відбувається за правилами, встановленими нормами чинного кримінально-процесуального законодавства, а не в порядку цивільного судочинства.

114. У справі № 504/1306/15-ц предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування арешту та заборони відчуження.

115. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Порто-Франко» (ПАТ «АБ «Порто-Франко», позивач) та фізичною особою (відповідач, позичальник) укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором між ПАТ «АБ «Порто-Франко» та іншою фізичною особою укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку земельну ділянку та житловий будинок. Оскільки відповідач зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просив: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на земельну ділянку та житловий будинок шляхом надання позивачеві права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором; скасувати арешт та заборону відчуження, накладені ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.02.2015 у справі № 761/2817/15-к на зазначені земельну ділянку та житловий будинок.

116. При цьому предметом касаційного перегляду у справі № 504/1306/15-ц була ухвала Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 про закриття провадження у справі в частині вимог про скасування арешту та заборони відчуження.

117. У зв`язку з цим правовідносини у справі, що розглядається, та у зазначених скаржником справах № 910/9278/18, № 910/6356/19, № 907/762/16, № 504/1306/15-ц не можна вважати подібними, позаяк існує ряд істотних відмінностей саме у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами й обов`язками їх сторін, що в свою чергу зумовлює і різний зміст спірних правовідносин.

118. Щодо доводів ТОВ «ДВС-Інвест», що судом апеляційної інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань позивача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, Верховний Суд зазначає таке.

119. Суд апеляційної інстанції встановив, що 25.10.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача ТОВ «ДВС-Інвест» адвоката Доненко В. В. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України та визнання поважними причин неявки представників ТОВ «ДВС Інвест» у судове засідання.

120. Клопотання обґрунтовано тим, що 25.10.2021 представникам ТОВ «ДВС-Інвест» стало відомо про те, що особі, з якою вони мали безпосередній контакт 22.10.2021, було діагностовано захворювання на COVID-19, що є поважною причиною неможливості їх явки в судове засідання. При цьому зазначено про бажання представників взяти участь в судовому засіданні з метою надання пояснень, спростування аргументів відповідача, тощо.

121. Разом із клопотанням про відкладення розгляду справи, позивач надав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки ТОВ «ДВС-Інвест» станом на 25.10.2021 не отримало від відповідача жодних додаткових пояснень, поданих за результатами судового засідання від 05.10.2021.

122. Апеляційний господарський суд вказав, що у справі, що розглядається, після повернення справи на новий розгляд, відбулось два судових засідання, в яких брали участь представники сторін, які надавали пояснення з приводу предмету спору, надавали суду письмові пояснення з метою доведення своєї позиції та спростування позиції контрагента.

123. Судове засідання 25.10.2021 продовжено після перерви, оголошеної 05.10.2021, в якому приймали участь два представника позивача, які висловили свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційної скарги, явка представників в судове засідання 25.10.2021 обов`язковою не визнавалась.

124. Щодо клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, суд апеляційної інстанції зазначив, що представники позивача адвокати Доненко В. В. та Франскевич Ю. І. брали участь у розгляді даної справи з моменту звернення із позовом до суду у серпні 2020 року, супроводжували розгляд даної справи у всіх судових інстанціях, та неодноразово знайомились з матеріалами справи, зокрема востаннє 03.09.2021.

125. Додаткові письмові пояснення відповідача, з метою ознайомлення з якими 25.10.2021 представниками позивача подана відповідна заява, були направлені на адресу позивача цінним листом з описом вкладення експрес поштою 04.10.2021, та згідно з трекінгом № 19 дане відправлення 07.10.2021 надійшло до точки видачі, 21.10.2021 повернуто відправнику «за закінченням терміну зберігання».

126. Ураховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні клопотань ТОВ «ДВС-Інвест» про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

127. Посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у постанові від 27.07.2021 у справі № 904/4472/20 Верховний Суд, зазначив, що суд апеляційний господарський суд при ухваленні постанови не розглянув клопотання ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», заявлені 19.04.2021, про ознайомлення з матеріалами справи, про ознайомлення з записом фіксування судових засідань технічними засобами, про ознайомлення з судовими засіданнями, тобто це стало однією з підстав направлення справи на новий розгляд, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на таке.

128. Верховний Суд у постанові від 27.07.2021 у справі № 904/4472/20 виклав висновки безпосередньо щодо не розгляду вказаних клопотань ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», заявлених 19.04.2021.

129. Разом з тим, Центральний апеляційний господарський суд під час нового розгляду справи розглянув клопотання позивача від 25.10.2021 про ознайомлення з матеріалами справи, тобто інше клопотання другого учасника справи та дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

130. Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

131. Відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

132. Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ «ДВС-Інвест» у касаційній скарзі не зазначено.

133. Звідси касаційна скарга ТОВ «ДВС-Інвест» є необґрунтованою, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

134. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

135. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

136. Взявши до уваги викладене, касаційну скаргу ТОВ «ДВС-Інвест» слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

137. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги ТОВ «ДВС-Інвест» без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВС-Інвест» залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 справі № 904/4472/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов