ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року м.Дніпро Справа № 908/665/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Попудрібко Світлани Сергіївни на рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 року (повний текст складено 25.05.2021 року) у справі № 908/665/21 (суддя Науменко А.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика", ідентифікаційний код юридичної особи 00382094 (вул. Святого Миколая, буд. 7, м. Запоріжжя, 69063)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Попудрібко Світлани Сергіївни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 373 112,87 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 року у справі № 908/665/21 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Попудрібко Світлани Сергіївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика", ідентифікаційний код юридичної особи 00382094 (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, буд. 7) 295 639 (двісті дев`яносто п`ять тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 00 коп. основного боргу, 14 593 (чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 29 коп. пені, 59 127 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто двадцять сім) грн 80 коп. штрафу у розмірі 20% від простроченого платежу, 3 632 (три тисячі шістсот тридцять дві) грн 13 коп. 3% річних та 5 594 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн 88 коп. судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю позивачем факту порушення відповідачем умов договору поставки №45 від 03.09.2020 року та наявністю підстав для нарахування штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду, Фізична особа-підприємець Попудрібко Світлана Сергіївна оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те що позивачем не надано жодного документального підтвердження того, що товар, вказаний у видатковій накладній № 11846 від 28.09.2020 року, був отриманий уповноваженим представником ФОП Попудрібко С.С.

Тому, з урахуванням даної обставини, розрахунки заборгованості та штрафних санкцій були здійснені позивачем не вірно, на що суд першої інстанції свою увагу не звернув, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Попудрібко Світлани Сергіївни задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2021 року по справі № 908/665/21 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Запорізька кондитерська фабрика» до Фізичної особи-підприємця Попудрібко Світлани Сергіївни в частині стягненая 47 145 грн. за видатковою накладною № 11846 від 28.09.2020 pоку, а також штрафу, пені та 3% відсотків річних.

Відзив на апеляційну скарги позивач не надав.

Участь своїх представників у судове засідання сторони не забезпечили.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 ГПК України).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, в тому числі за відсутності скаржника, колегія суддів зазначає наступне:

Статтею 202 ГПК України визначені наслідки неявки у судове засідання учасника справи.

Згідно частини першої цієї статті передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження (частина 2 ).

У даному випадку сторони повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджено даними сайта "Укрпошта".

Відповідно до ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Причини неявки в судове засідання сторони не повідомили.

Відповідно до матеріалів справи апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення господарського суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

На час проведення даного судового засідання передбачений ст.273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція апелянта викладена письмово в апеляційній скарзі. Правова позиція позивача викладена в позовній заяві.

Відповідно до положень ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.

Стаття 42 ГПК України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.

Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась.

Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 ГПК України.

Отже, сторони не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.

За таких обставин апеляційний перегляд справи є можливим за відсутності сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з ч.1 ст. 13, ч. ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Із змісту положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлені договором або законом.

Статтею 4 ГПК України встановлено право юридичних осіб на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 03.09.2020 року між Приватним акціонерним товариством "Запорізька кондитерська фабрика" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Попудрібко Світланою Сергіївною (відповідач, покупець) укладено договір № 45 (надалі договір) (том 1 а.с.9-10).

Згідно договору постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати та своєчасно оплачувати вартість кондитерських виробів (товару) та транспортних витрат постачальника на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник поставляє товар відповідно до видаткової накладної, яка формується постачальником у відповідності до узгодженої заявки покупця, переданої по факсу, телефону, електронній пошті або іншим можливим способом для сторін.

Заявка вважається погодженою з дати оформлення постачальником на її підставі видаткової накладної (п. 2.2. договору).

Пунктом 2.9. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.09.2020 року (том 1 а.с.11)) визначено, що оплата товару, а також транспортні витрати (за умови поставки товару силами постачальника) виконується покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (або у касу) згідно видаткової накладної на умовах: відстрочка платежу 21 календарний день від дати поставки.

За заявками відповідача позивачем на виконання умов договору оформлено видаткові накладні:

- №11377 від 17.09.2020 року на загальну суму 245 686,80 грн. (том 1 а.с.18);

- №11471 від 18.09.2020 року на загальну суму 22 807,20 грн. (том 1 а.с.20).

- №11846 від 28.09.2020 року на загальну суму 47 145 грн. (том 1 а.с.16).

Позивач стверджував, що всього отримано товар відповідачем на загальну суму 315 639,00 грн.

Відповідач заперечує факт отримання товару за останньою видатковою накладною від 28.09.2020 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до матеріалів справи видаткові накладні №11377 від 17.09.2020 року на загальну суму 245 686,80 грн. та №11471 від 18.09.2020 року на загальну суму 22 807,20 грн. містять печатку ФОП Попудрібко Світлани Сергіївни. Також на підтвердження поставки товару позивач надав до вказаних видаткових накладних товарно-транспортні накладні (том 1 а.с.19,21).

Оспорювана апелянтом видаткова накладна №11846 від 28.09.2020 року на загальну суму 47 145 грн. не містить печатки ФОП Попудрібко С.С. в графі "отримав" (том 1 а.с.16). Наявний лише підпис особи, який апелянт заперечує.

Доводи скаржника щодо не отримання товару за вказаною видатковою накладною колегія суддів відхиляє в силу наступного:

За змістом ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи - документи, які містять відомості про господарську операцію. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року. Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.11.2019 року у справі № 914/2267/18, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року у справі № 905/49/15).

Надані позивачем докази, а саме: видаткові накладні, які містять підписи з боку покупця та скріплені печаткою відповідача, у сукупності з товарно-транспортними накладними, є належними доказами, які свідчать про факт постачання товару відповідачу та його прийняття останнім.

Видаткова накладна, підписання якої відповідач заперечує, зі сторони покупця (відповідача) оформлена так: міститься підпис в графі «отримав» без зазначення прізвища особи, що отримала товар.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно з абзацами 1, 3 частини 3, частиною 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Колегія суддів зауважує, що до справи позивач надав на підтвердження факту поставки товару за спірною видатковою накладною також товарно-транспортну накладну від 28.09.2020 року (том 1 а.с.17), на якій міститься підпис, візуально аналогічний підпису особи отримувача на спірній видатковій накладній.

Крім того, відповідачем не оспорюється, що в акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2020 року - 11.11.2020 року сторони включили заборгованість відповідача на суму, яка збігається з сумою та датою поставки за спірною видатковою накладною - 28.09.2020 - 47 145,00 грн. Акт звірки апелянт підписала без зауважень (том 1 а.с.22).

Отже, належними та допустимими доказами заперечення відповідача спростовуються.

Колегія суддів вважає, що в оскаржуваному рішенні суд вірно встановив, що всього відповідач отримав товар на суму 315 639,00 грн.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На час звернення позивача до суду строк оплати отриманого товару є таким, що настав.

Відповідачем перераховано позивачу 07.10.2020 року 10 000,00 грн. (платіжне доручення № 32 від 07.10.2020 року) та 20.11.2020 року сплачено за платіжним дорученням №30 10 000,00 грн. (том 1 а.с.82-83).

Доказів іншого скаржником не надано.

За змістом апеляційної скарги відповідач наявність заборгованості по тим видатковим накладним, які нею визнаються, не заперечує. Враховуючи, що доводи суду про наявність боргу і за спірною видатковою накладною скаржник не спростував, слід визнати обґрунтованим висновок суду про те, що 295 639,00 грн. це заборгованість, яка підлягає стягненню.

Відповідно до п. 4.2. договору, у разі порушення термінів оплати, зазначених у п. 2.9 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі діючої подвійної ставки НБУ, від вартості неоплаченого товару за весь період заборгованості. У разі прострочення платежів більш ніж на 20 (двадцять) календарних днів покупець, крім пені, сплачує постачальнику також штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу. Збитки стягуються у повному обсязі понад суми неустойки. Пеня нараховується постачальником за весь час прострочення і до моменту повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Суд першої інстанції здійснив перерахунок пені за допомогою ІПС "Законодавство" та визнав правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на підставі п. 4.2 договору 14 593,29 грн. пені за загальний заявлений позивачем період з 13.10.2020 року по 12.03.2021 року та 59 127,80 грн. штрафу у розмірі 20% від простроченого платежу (20 % від 295 639,00 грн.).

Вказаний розрахунок скаржник не спростовує, новий розрахунок не вказує, хоча в апеляційній скарзі відповідач зазначає на неправильність нарахування штрафних санкцій у зв`язку з включенням до розрахунку оспорюваної ним видаткової накладної.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог скаржника, недоведеність апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та скасуванню чи зміні не підлягає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 року у справі № 908/665/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 30.05.2022 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко