ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1792/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача адвоката Сизька Д.Б., відповідача-1 адвоката Якшина С.О., відповідача-2 не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Золотоніської міської ради до Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське та Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича про усунення порушення прав на землю, скасування рішення державного реєстратора, припинення речових прав на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Золотоніська міська рада, звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Племінний завод Дослідне господарство Золотоніське (далі відповідач-1) і Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича (далі відповідач-2), в якому просив суд:

усунути порушення права власності позивача на землю;

скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №39460607 від 01.02.2018 року, на підставі якого був внесений запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права постійного користування земельною ділянкою Приватним акціонерним товариством Племінний завод дослідне господарство Золотоніське (номер запису про інше речове право: 24628363) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради;

припинити речове право (право постійного користування земельною ділянкою) Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське (), номер запису про інше речове право 24628363, на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий №:10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради;

відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано тим, що відповідач-1 безпідставно, з порушенням норм діючого законодавства і права комунальної власності позивача користується спірною земельною ділянкою на праві постійного користування тому, що:

відповідач-1 не підтвердив належними і допустимими доказами той факт, що спірна земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради, входить до масиву землі площею 2380,2 га, відведеної в 1980 році Золотоніській дослідній станції по коноплі на підставі Державного акту на право користування землею Б № 015297;

відповідач-1 не є правонаступником права користування землею площею 2380,2 га ліквідованої Золотоніської дослідної станції по коноплі;

враховуючи особу відповідача-1, він за законодавством не може бути суб`єктом права постійного користування землею;

відповідач-2, не перевіривши вищенаведених фактів, повноважень представників заявника, на підставі неналежних документів, поданих відповідачем-1, прийняв безпідставне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 39460607 від 01.02.2018 року, на підставі якого був внесений запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права постійного користування спірною земельною ділянкою за відповідачем-1, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 24628363 від 29.01.2018 при наявності обґрунтованих підстав для відмови відповідачу-1 в державній реєстрації цього права.

В обґрунтування своїх доводів позивач послався на норми статей 316, 317, 321, 376, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 90, 92, п. «в» ч. 1 ст. 141, 152 ЗК України, ст.ст. 17, 23, 24, 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІV від 01.07.2004 у відповідних редакціях, п. 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127 та висновки Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права, викладені в постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області: від 29.12.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення виявлених в ній недоліків; від 10.01.2022 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1792/21 за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні; від 01.02.2022 року, 01.03.2022 року, 07.04.2022 року - підготовче засідання у справі відкладалось і призначене на 21.04.2022 року з урахуванням заяв представників сторін і обставин введення воєнного стану в Україні.

Відповідач-1 - Приватне акціонерне товариство Племінний завод Дослідне господарство Золотоніське в особі свого представника 13.01.2022 року і 09.02.2022 подав, відповідно, письмовий відзив на позов і заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких заперечував проти задоволення позову повністю. Заперечення позивача мотивовані тим, що дії і рішення відповідачів щодо державної реєстрації речового права постійного користування спірною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015 на підставі Державного акту на право постійного користування Б № 015297 відповідають нормам діючого законодавства на момент їх вчинення. Золотоніська дослідна станція по коноплі у встановленому ЗК УРСР порядку отримала право безстрокового користування 2380,2 га землі для сільськогосподарського використання на підставі Державного акту на право постійного користування Б № 015297, була перейменована на Державне підприємство держплемзавод дослідного господарства «Золотоніське», яке у подальшому в процесі приватизації перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Племінний завод дослідне господарство «Золотоніське», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, у тому числі і права постійного користування землею, став відповідач-1 - Приватне акціонерне товариство «Племінний завод дослідне господарство «Золотоніське». Ці обставини встановлено постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 року у справі № 823/1283/17, яка залишена без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020, набрала законної сили. Право користування спірною земельною ділянкою відповідачем-1 набуте у встановленому порядку і зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо цієї земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. До відзиву відповідач-1 додав письмові докази, які його підтверджують (вх. № 526/22, № 2158/22, а.с. 32-36, 86-88).

В своїх доводах відповідач-1 поклався на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 21.02.2011 у справі № 21-3а11, від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16, від 21.05.2018 у справі № 922/1017/17, від 31.10.2018 у справі № 916/1776/17, від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, від 22.05.2019 у справі № 914/1104/18.

Позивач в особі свого представника секретаря Золотоніської міської ради, подав суду 03.02.2022 року і 11.03.2022 року відповідь на відзив відповідача-1, додаткові письмові пояснення, в яких спростовував доводи, викладені відповідем-1 в обґрунтування заперечень проти позову, наполягав на задоволенні позову із заявлених у ньому підстав, наголошував саме на ліквідації Золотоніської дослідної станції по коноплі згідно наказу Державного агропромислового комітету СРСР № 322 від 23.04.1987 року. Внаслідок припинення юридичної особи Золотоніської дослідної станції по коноплі шляхом ліквідації припинилось її право користування землею і до новоутворених юридичних осіб, зокрема відповідача-1, не переходило. В письмових поясненнях представник позивача просив суд врахувати правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 04.06.2020 року у справі № 522/7758/14-ц), Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19. До письмових пояснень додані для приєднання до матеріалів справи письмові докази, на які представник позивача посилався, а саме: супровідний лист Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України (ЦДАВО України від 08.02.2022 № 491/6-14; архівна копія наказу Державного агропромислового комітету СРСР від 23.04.1987 р. № 322; архівна копія постанови Ради Міністрів УРСР від 29.05.1987 р. № 201 (вх. № 1701/22/21, № 3352/22, а.с. 71-75, 97-98).

Представник відповідача-1 подав суду 21.04.2022 року клопотання, в якому також просив приєднати до матеріалів справи додаткові письмові докази (вх. № 4384/22, а.с. 129-130).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.04.2022 року підготовче провадження у справі № 925/1792/21 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 12.05.2022 року, для забезпечення дотримання прав відповідача-2 бути проінформованими про час і дату призначення судового засідання, розміщено інформацію про виклик Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича на офіційній сторінці господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади України.

У судовому засіданні 12.05.2022 року представник позивача позов з підстав, викладених у його заявах по суті справи, підтримав і просив задовольнити повністю, представник відповідач-1 позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у його заявах по суті справи, в засіданні було оголошено перерву до 16.05.2022 року.

Представник позивача подав суду 16.05.2022 року клопотання, в якому просив врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах: Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 (та інші постанови) про припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з ліквідацією юридичної особи (без правонаступництва); Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 522/7758/14 (та інші постанови) щодо преюдиційного значення рішень, в яких встановлені ті чи інші обставини (вх. № 5137/22, а.с. 159-161).

16.05.2022 року відповідачі явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, до початку засідання клопотань не подавали, представник відповідача-1 в судовому засіданні 12.05.2022 року був повідомлений про дату, час та місце судового засідання під звукозапис. Відповідач-2 письмовий відзив на позовну заяву не подав, ухвали Господарського суду Черкаської області від 29.12.2021 року, 10.01.022 року, 01.02.2022 року, 01.03.2022 року, 07.04.2022 року, 21.04.2022 року адресовані відповідачу-2 у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, відділенням Укрпошти повернені суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відомим місцезнаходженням відповідача-2 є: 19615, Черкаська обл., Черкаський район, с. Мошни, вул. Максима Преснякова, буд. 13.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 3, в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Судом для забезпечення дотримання прав відповідача-2 бути проінформованими про час і дату призначення судового засідання, розміщено інформацію про виклик Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича на офіційній сторінці господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади України (а.с. 69, 152)

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити відповідачу-2, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням проти нього та скористатись правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України і вважає його повідомленим належним чином.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи(його представника) незалежно від причин неявки (п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе завершити розгляд справи у відсутності представників відповідачів за наявними в ній матеріалами, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні 16.05.2022 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, дослідивши їх заяви по суті справи, наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов повністю з таких підстав.

Позов, заперечення проти позову ґрунтуються на доказах, доданих учасниками до їх заяв по суті справи, із них вбачається наступне.

Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація юридичної особи позивача Приватного акціонерного товариства Племінний завод Дослідне господарство Золотоніське проведена 27.12.1996, ідентифікаційний код 14212697, основним видом діяльності є розведення великої рогатої худоби, вирощування зернових культур (а.с. 15).

Із Держаного акту на право користування землею Б № 015297 вбачається, що в 1980 році виконавчим комітетом Золотоніської районної ради депутатів трудящих видано Золотоніській дослідній станції по коноплі Золотоніського району Черкаської області цей Державний акт про те, що за цим землекористувачем закріплене в безстрокове і безоплатне користування 2380,2 га земель для сільськогосподарського використання в межах плану землекористування, в 1984-1988 роках розпорядженнями уповноважених органів до плану землекористування вносились зміни. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування за № 7. Державний акт містить застереження із Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік про те, що землекористувачі, яким земля закріплена в безстрокове і безоплатне користування, мають право і повинні користуватися земельними ділянками в тих цілях, для яких вони їм надані (а.с. 16-19, 45-51).

Наказом Державного агропромислового комітету СРСР від 23.04.1987 року № 322 «Про ліквідацію Золотоніської дослідної станції по коноплі всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур» вирішено:

ліквідувати Золотоніську дослідну станцію по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур (п. 1);

Відділу по виробництву і переробці продукції рослинництва Держагропрому СРСР передати, а Держагропрому Української РСР прийняти основні фонди, штати, фінансові та матеріально-технічні засоби Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур для організації Черкаської обласної станції по тваринництву. Прийом-передачу здійснити станом на 01.01.1987 року (п. 2);

Відділу по виробництву і переробці продукції рослинництва Держагропрому СРСР організувати на території Черкаської обласної дослідної станції по тваринництву регіональний відділ Всесоюзного НДІ луб`яних культур для проведення робіт по селекції конопель і виробництву суперелітного насіння цієї культури (п. 3);

Держагропрому Української СРСР та Відділу по виробництву і переробці продукції рослинництва Держагропрому СРСР для забезпечення діяльності регіонального відділу Всесоюзного науково-дослідного інституту (НДІ) луб`яних культур: при передачі основних фондів і засобів Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур передбачити закріплення за цим інститутом приміщень та матеріально-технічних засобів; внести пропозицію у встановленому порядку про надання в постійне користування інституту 10 га пашні із земель ліквідованої станції (п. 4) (а.с. 100-101).

Постановою Ради міністрів Української РСР від 29.05.1987 року № 201 «Про удосконалення наукового забезпечення агропромислового комплексу Черкаської області», з метою поліпшення науково-дослідної роботи, вдосконалення організаційних форм зв`язку науки з виробництвом і сприяння науково-технічному прогресу в галузях агропромислового комплексу Черкаської області, Рада Міністрів Української РСР прийняла рішення прийняти пропозиції Держагропрому УРСР і Черкаського облвиконкому, погоджені з Держагропромом СРСР, Держпланом УРСР, Міністерством фінансів УРСР і Південним відділенням ВАСГНІЛ про створення Черкаської дослідної станції тваринництва з підпорядкуванням її агропромисловому комітету Черкаської області. Створення дослідної станції здійснити на базі ліквідованої Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур, а також її дослідного господарства, яке іменувати далі «Золотоніське» (п.п. «б» п. 1) (а.с. 102-104).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 року у справі № 823/1283/17 задоволено повністю позов Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 261 від 10.08.2017 року, яким до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав оренди на земельних торгах були включені земельні ділянки з кадастровими номерами з :10:001:0014 по :10:001:0072. У цій справі позивач стверджував, а суд визнав встановленою ту обставину, що земельні ділянки з кадастровими номерами з :10:001:0014 по :10:001:0072 перебувають у постійному користуванні позивача законно на підставі Державного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року, це право не підлягає відчуженню і не може бути предметом продажу на земельних торгах. Постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 року у справі № 823/1283/17 залишена без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 року і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020 року, (а.с. 40-41, 42, 43-44).

Із інформаційної довідки № 242748263 від 02.02.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на земельну ділянку кадастровий номер :10:001:0015 площею 0,5886, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215 (поданої суду позивачем), вбачається:

державним реєстратором Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухаром Сергієм Анатолійовичем, на підставі Державного акту на право користування землею серії та номер Б № 015297, виданого Виконавчим комітетом Золотоніської районної (міської) ради, прийнято рішення індексний номер 39460607 від 01.02.2018 року про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за правокористувачем - Приватним акціонерним товариством Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, , землевласником є Золотоніська міська рада, , номер запису про інше речове право: 24628363 від 29.01.2018;

державним реєстратором Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Позняковою Русланою Вікторівною, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 39-ОТГ від 08.12.2020 року, Акту приймання-передачі нерухомого майна б/н від 08.12.2020 року, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області і Золотоніською міською радою, прийнято рішення індексний номер 56159047 від 15.01.2021 року про державну реєстрацію права комунальної власності за Золотоніською міською радою, , номер запису про право власності: 40125132 від 11.01.2021 (а.с. 14).

Така ж інформація міститься і в інформаційній довідці № 294257785 від 12.01.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо того ж об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 215, поданої суду відповідачем (а.с. 37).

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача про захист його порушеного права комунальної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради у визначений ним спосіб.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Нормами Цивільного кодексу України встановлено, що:

об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ч. 1 ст. 177);

до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181);

право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182);

право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321);

земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України (ч.ч. 1, 2 ст. 324);

у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ст. 327);

право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.ч. 1, 2 ст. 328);

право власності припиняється з підстав, визначених ст. 346 ЦК України;

держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (п.п. 1, 2 ст. 386);

власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 391).

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п.п. 1, 4, ч. 3, ст. 16 ч. 2 п. 7 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

При вирішенні вказаної справи необхідно враховувати питання застосування норм цивільного законодавства про право власності у контексті з нормами земельного законодавства та про державну реєстрацію прав власності і похідних від нього речових прав з урахуванням дії цих актів цивільного законодавства у часі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частинами 1-3 статті 37 ЦК Української РСР від 18.07.1963 (в редакції від 20.05.1985) передбачалось, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. Порядок ліквідації і реорганізації юридичних осіб визначається законодавством Союзу РСР і постановами Ради Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст. 331 ЦК Української РСР, договір безоплатного користування майном, крім загальних підстав припинення зобов`язань, припиняється також в разі смерті громадянина або припинення юридичної особи, що брали участь у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України в чинній редакції, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 2 ст. 781 ЦК України також передбачено, що договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Земельним кодексом Української РСР (в редакції від 08.07.1970) було встановлено, що:

вся земля в Українській РСР входить до єдиного державного земельного фонду, який відповідно до основного цільового призначення земель складається, зокрема, з земель сільськогосподарського призначення, наданих у користування колгоспам, радгоспам та іншим землекористувачам для сільськогосподарських цілей ( п. 1 ч. 1 ст. 4);

земля в Українській РСР надається в користування: колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР (ч. 1 ст. 13);

земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (ч.ч. 1, 2 ст. 15);

надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею (ч.ч. 1-3 ст. 16);

надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею (ст. 16);

відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 20);

видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів (ст. 21);

право підприємств, організацій і установ на користування наданою їм землею підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках, зокрема, ліквідації підприємства, організації або установи (п. 3 ч. 1 ст. 35).

Розділом ІІ глави 12 цього ж Кодексу було визначено основні положення щодо земель сільськогосподарського призначення та їх використання. Відповідно до норм ст.ст. 49 ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 50 цього Кодексу, землями сільськогосподарського призначення визнаються всі землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення надаються в безстрокове користування: 1) колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам і організаціям - для ведення сільського господарства; 2) науково-дослідним, учбовим та іншим сільськогосподарським установам - для ведення польових досліджень, практичного застосування і поширення досягнень науки та передового досвіду в сільському господарстві, а також для виробничих цілей;

Норма п. 3 ч. 1 ст. 35 Земельного кодексу Української РСР щодо підстав припинення права користування землею також кореспондується з нормою п. «в» ч. 1 ст. 141 чинного Земельного кодексу України, за змістом якої підставою припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, які відповідно до норм ст. 92 цього ж Кодексу, можуть набувати право постійного користування землею.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що припиняються після завершення строку дії відповідного договору, містяться в Державному реєстрі прав з дня державної реєстрації набуття речового права до дня закінчення строку дії договору, що обраховується відповідно до Цивільного кодексу України. Після закінчення строку дії договору державна реєстрація речового права припиняється за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав.

Відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що набуваються на підставі договору за умови його поновлення, містяться в Державному реєстрі прав з дня державної реєстрації набуття речового права.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 зазначеного Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також встановлено що: державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; (п. 7 ч. 1 ст. 4); перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.ч. 1, 2 ст. 18); державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; (п. 8 ч. 1 ст. 27).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 37 зазначеного Закону, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до частин другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Кабінет Міністрів України своєю постановою від 25.12.2015 № 1127 (з наступними змінами) затвердив: Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приписи Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень узгоджуються з нормами Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, цим Порядком, зокрема, передбачено, що:

за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23);

державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком (п. 40);

для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування (п. 812).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 19.06.2019 року у справі № 824/1751/14-а (провадження № 11-291ап19), спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою має вирішуватись одночасно зі спором щодо належності речового права, є приватноправовим та з огляду на суб`єктний склад має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства. Аналогічну правову позицію висловлено в постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі № 823/692/17 та інших (п.п. 51, 53 постанови).

У пунктах 15-39 постанови від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виклав правову позицію щодо застосування норм права ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та використання належного способу захисту, виходячи із застосування цієї спеціальної норми права. За їх змістом виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

З огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, судової практики і висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, про врахування яких заявляли представники позивача і відповідача-1, суд вбачає таке.

На підставі Держаного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року Золотоніській дослідній станції по коноплі Золотоніського району Черкаської області було відведено у безстрокове і безоплатне користування 2380,2 га земель для сільськогосподарського використання в межах згідно з планом землекористування.

Наказом Державного агропромислового комітету СРСР від 23.04.1987 року № 322 «Про ліквідацію Золотоніської дослідної станції по коноплі всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур» припинено юридичну особу Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур шляхом ліквідації, Держагропрому Української РСР передані основні фонди, штати, фінансові та матеріально-технічні засоби ліквідованої юридичної особи Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур для організації Черкаської обласної станції по тваринництву, прийом-передачу рекомендовано здійснити станом на 01.01.1987 року. На території Черкаської обласної дослідної станції по тваринництву рекомендовано організувати відділ Всесоюзного НДІ луб`яних культур для проведення робіт по селекції конопель і виробництву суперелітного насіння цієї культури, також внесено пропозицію у встановленому порядку надати в постійне користування новоствореній юридичній особі інституту 10 га пашні із земель ліквідованої станції.

На виконання наказу Державного агропромислового комітету СРСР від 23.04.1987 року № 322 постановою Ради міністрів Української РСР від 29.05.1987 року № 201 «Про удосконалення наукового забезпечення агропромислового комплексу Черкаської області» створено Черкаську дослідну станцію тваринництва з підпорядкуванням її агропромисловому комітету Черкаської області. Дослідну станцію створено на базі ліквідованої Золотоніської дослідної станції по коноплі Всесоюзного науково-дослідного інституту луб`яних культур і її дослідного господарства, далі поіменовано «Золотоніська».

Отже, за викладених обставин відбулось припинення юридичної особи Золотоніської дослідної станції по коноплі її засновником Державним агропромисловим комітетом СРСР шляхом ліквідації, що, відповідно до ст. 37 Цивільного Кодексу Української РСР, виключає правонаступництво. У зв`язку з ліквідацією Золотоніської дослідної станції по коноплі, відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу Української РСР, п. 3 ч. 1 ст. 35 Земельного Кодексу Української РСР, припинилось її право безстрокового і безоплатного користування 2380,2 га земель для сільськогосподарського використання, набуте на підставі Держаного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року.

Основні фонди, штати, фінансові та матеріально-технічні засоби ліквідованої юридичної особи Золотоніської дослідної станції по коноплі передані Держагропрому Української РСР. Рішенням Ради міністрів Української РСР від 29.05.1987 року № 201 на базі ліквідованої Золотоніської дослідної станції по коноплі створено Черкаську дослідну станцію тваринництва з підпорядкуванням її агропромисловому комітету Черкаської області. На території Черкаської обласної дослідної станції по тваринництву організовано відділ Всесоюзного НДІ луб`яних культур для проведення дослідницьких робіт по селекції конопель і виробництву суперелітного насіння цієї культури, якому надано в постійне користування 10 га пашні із земель ліквідованої станції. Відтак, Черкаська обласна дослідна станція по тваринництву і її відділ Всесоюзного НДІ луб`яних культур є новоствореною установою, юридична особа відповідача-1 є кінцевим правонаступником саме новоствореної особи Черкаської обласної дослідної станції по тваринництву, права безстрокового і безоплатного користування 2380,2 га земель для сільськогосподарського використання на підставі Держаного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року в порядку правонаступництва не набувала.

29.01.2018 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухаром С.А., за зверненням відповідача-1, саме на підставі Держаного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року, виданого Золотоніській дослідній станції по коноплі, проведено державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :10:001:0015 площею 0,5886 за відповідачем-1 - Приватним акціонерним товариством Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, , номер запису про інше речове право: 24628363 від 29.01.2018. Підставою внесення запису про державну реєстрацію цього права є рішення того ж державного реєстратора індексний номер 39460607 від 01.02.2018 року.

11.01.2021 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Позняковою Р.В., на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 39-ОТГ від 08.12.2020 року, Акту приймання-передачі нерухомого майна б/н від 08.12.2020 року, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області і Золотоніською міською радою, проведено державну реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :10:001:0015 площею 0,5886 за Золотоніською міською радою, , номер запису про право власності: 40125132 від 11.01.2021. Підставою внесення запису про державну реєстрацію цього права є рішення того ж державного реєстратора індексний номер 56159047 від 15.01.2021 року.

Рішення індексний номер 39460607 від 01.02.2018 року про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :10:001:0015 площею 0,5886 за відповідачем-1 - Приватним акціонерним товариством Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, , номер запису про інше речове право: 24628363 від 29.01.2018 державним реєстратором Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухаром С.А. прийняте всупереч нормам ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 23 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (з наступними змінами), без наявності підстав для реєстрації цього права, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації цього права, визначених ст. 24 цього ж Закону.

Зазначену обставину суд вважає необхідною і достатньою підставою для скасування оспореного рішення державного реєстратора і припинення зареєстрованого на підставі цього рішення спірного речового права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :10:001:0015 площею 0,5886 за відповідачем-1, оскільки ними порушується право комунальної власності на цю земельну ділянку позивача.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач-1 як на матеріальну підставу своїх вимог також поклався на преюдиціальні обставини, встановлені постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.10.2017 року у справі № 823/1283/17, яка залишена без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2020, набрала законної сили 11.11.2020 року. Цим судовим рішенням встановлено правомірність набуття відповідачем права постійного користування землею на підставі Державного акту на право користування землею Б № 015297 від 1980 року, у зв`язку з чим визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 261 від 10.08.2017 року, яким до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав оренди на земельних торгах були включені земельні ділянки з кадастровими номерами з :10:001:0014 по :10:001:0072.

Статтею 75 ГПК України визначені підстави звільнення від доказування. Відповідно до норм частин 4, 5, 7 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Справа № 823/1283/17 Черкаським окружним адміністративним судом розглядалась за позовом Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Золотоністька міська рада її учасником не була, тому обставини, які підлягають встановленню господарським судом при вирішення спору у справі № 925/1792/21, встановлюються заново на підставі доказів, поданих суду учасниками цієї справи і висновки щодо застосування права здійснюються судом саме з урахуванням цих встановлених обставин. З цих підстав і ці заперечення проти позову відповідача-1 суд відхиляє.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд вважає його законним і ефективним з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача-1, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Усунути порушення права власності Золотоніської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 26536152, місцезнаходження: 19702, Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 8 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради від Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, ідентифікаційний код юридичної особи 14212697, місцезнаходження: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Богодухівська, будинок 1.

Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 39460607 від 01.02.2018 року, на підставі якого був внесений запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою за Приватним акціонерним товариством Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, ідентифікаційний код юридичної особи 14212697, місцезнаходження: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Богодухівська, будинок 1, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 24628363 від 29.01.2018 на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради.

Припинити право постійного користування земельною ділянкою Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, ідентифікаційний код юридичної особи 14212697, місцезнаходження: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Богодухівська, будинок 1, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право 24628363 від 29.01.2018 на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5886 га, кадастровий № :10:001:0015, яка знаходиться в адміністративних межах Золотоніської міської ради.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Племінний завод дослідне господарство Золотоніське, ідентифікаційний код юридичної особи 14212697, місцезнаходження: 19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Богодухівська, будинок 1 на користь Золотоніської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 26536152, місцезнаходження: 19702, Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 8 судові витрати в сумі 4540 грн.

Стягнути з Державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухара Сергія Анатолійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: 19615, Черкаська область, Черкаський район, село Мошни, вул. Максима Преснякова, 13 на користь Золотоніської міської ради, ідентифікаційний код юридичної особи 26536152, місцезнаходження: 19702, Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 8 судові витрати в сумі 2270 грн.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.06.2022 року.

Суддя В.М. Грачов