ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022м. ХарківСправа № 922/507/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу без виклику сторін

за позовом Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" , (02660, м. Київ, вул. Колекторна, 42-А; ідентифікаційний код 32376626)
до відповідача Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" вул. Цементна, 2, м. Харків, 61034, ;

про стягнення грошового зобов`язання у сумі 249389,37грн за договором постачання №2/102 від 23.07.2020

Обставини справи.

07 лютого 2022 року Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод», в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором поставки №2/102 від 23.07.2020 у розмірі 249389,37грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 231642,20грн., яку відповідачем у повному обсязі не сплачено, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду. За розрахунками позивача заборгованість відповідача за поставлений товар становить 221642,20грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 6655,92 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 18686,58 грн та суму 3% річних у розмірі 2404,67 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.02.2022 визначено суддю по справі Новікову Н.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14 лютого 2022 року у справі № 922/507/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачу строк 5 днів на подання відповіді на відзив з дня його отримання. Копії зазначеної ухвали 14.02.2022 за вих. № 003883 направлено учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, суд зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 18.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №003883/1.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідач був належно повідомлений про розгляд даної справи, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з огляду на закінчення строку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, визначеного ст. 248 ГПК України, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду справи упродовж розумного строку, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як вбачається з матеріалів справи 27 липня 2020 року між Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" (далі Позивач) та Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» (далі Покупець або Відповідач) було укладено договір постачання №2/102 ( надалі Договір ).

Предметом Договору, відповідно до п. 1.1, є зобов`язання постачальника поставити і передати у власність покупцю у власність ДК 021:2015 код 34312000-7- Частини двигунів ( Запасні частини для двигуна ЯМЗ-238В) ( далі продукція) найменування, асортимент, технічні характеристики, кількість та ціна якої визначається згідно специфікації, яка є Додатком №1 до цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти Продукцію і оплатити її в порядку та на умовах цього Договору.

Договір набирає чинність з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками (за наявності) Сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань в частині розрахунків (п. 10.1. Договору).

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Сторонами договору погоджено, що ціна цього договору становить 266224,80грн. (п.3.1 Договору) .

Умовами договору визначено наступний порядок здійснення оплати. Оплата за поставлену Продукцію здійснюється покупцем впродовж 30(тридцяти) робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії Продукції та підставі належно оформлених первинних документів (товарно транспортної накладної, видаткової накладної), наданих покупцем при оформленні поставки, а у разі затримки надходження коштів на рахунки покупця оплата відтерміновується та продовжується строк виконання зобов`язань за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.(п.4.1. Договору).

Пунктом 5.3 договору визначено, що перехід права власності на продукцію відбувається після її фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно транспортної накладної, видаткової накладної) Покупцю але в будь якому разі виключно після належного прийняття Покупцем Продукції по якості, комплектності та кількості.

Умовами договору передбачено, пунктами 7.1 та 7.4, що у разу неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Сторони договору встановили відповідальність на випадок прострочення покупцем термінів оплати, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору поставки №02-05/01 від 05.01.2018, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач добросовісно виконував свої обов`язки за Договором з поставки продукції Відповідачу, про свідчать виставлені Відповідачу рахунки: Рахунок фактура №О15-001155 від 24 липня 2020 року на суму 129695,00 грн. з ПДВ, Рахунок фактура №О15-001173 від 28 липня 2020 року на суму 101947,20 грн. з ПДВ та підписані уповноваженим представником відповідача видаткові накладні: видаткова накладна № О15-005297 від 24 липня 2020 року на суму 129695,00 грн. з ПДВ, видаткова накладна №О15-005333 від 31 липня 2020 року на суму 101947,20 грн. з ПДВ,

Всього за вказаними видатковими накладними поставлено товар на загальну суму 231642,20 грн.

Вказані видаткові накладні підписані сторонами Договору та скріплені їх печатками без претензій і зауважень.

Таким чином, підписання відповідачем видаткових накладних без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем товару, свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов`язок по його оплаті у повному обсязі

Проте в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач отриманий товар оплатив частково в сумі 10000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 09.09.2020.

Таким чином, як вказує позивач, заборгованість відповідача перед позивачем становить 221642,20грн., про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.

Абзацом другим частини першої ст. 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, відображеної у постановах № 923/712/17 від 22.05.2018 року, № 925/2028/15 від 21.01.2019 року, № 918/537/18 від 02.07.2019 року, із статей 525, 526, 627, 629 ЦК України, зобов`язання може виникнути на підставі договору, який є обов`язковим до виконання сторонами на погоджених ними умовах, виходячи з принципу свободи договору, із врахуванням законодавчо встановленої заборони односторонньої відмови від зобов`язання за договором.

Також Верховним Судом встановлено право позивача на вимогу про стягнення вартості поставленого товару на підставі видаткових накладних, так як обов`язок покупця провести оплату за придбаний товар виникає в силу закону (статті 655,692 ЦК України).

Отже, в даному випадку має місце порушення дотримання Відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати за фактично прийнятий товар від Позивача на підставі договору постачання №2/102 від 23.07.2020 року відповідно до видаткових накладних, що зумовило перехід права власності на спірний товар, а, відтак, прийняття ним виконання зі сторони позивача як постачальника, який розраховував на добросовісність та розумність Відповідача-Покупця за спірним договором поставки щодо оплати вартості прийнятого ним товару.

Відповідно до умов договору розрахунки за цим Договором здійснюються впродовж 30(тридцяти) робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії Продукції та підставі належно оформлених первинних документів (товарно транспортної накладної, видаткової накладної), наданих покупцем при оформленні поставки.

Таким чином, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений позивачем товар, враховуючи наявність в матеріалах справи підписаного представниками відповідача видаткових накладних: № О15-005297 від 24 липня 2020 року на суму 129695,00 грн. з ПДВ та №О15-005333 від 31 липня 2020 року на суму 101947,20 грн. з ПДВ, а також здійснення відповідачем часткової оплати згідно рахуноку- фактура №О15-001155 від 24 липня 2020, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є документально підтвердженими, а сума основного боргу у розмірі 221642,20грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Внаслідок прострочення відповідачем строків оплати поставлено продукції , позивач просить стягнути з відповідача 6655,92грн. пені,18686,58грн інфляційних втрат та 2404,67грн 3% річних .

Приписами п. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 7.1 та п.7.4 Договору передбачено, що у разі неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 6655,92грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.549 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у відповідності до статті 625 ЦК України за порушення строків виконання зобов`язання, нарахував відповідачеві 18686,58грн інфляційних втрат та 2404,67грн 3% річних .

Перевіривши розрахунки позивача щодо 18686,58грн інфляційних втрат та 2404,67грн 3% річних, суд провівши власні розрахунки встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому в підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 3740,85грн.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» ( 61034, вул. Цементна, 2, м. Харків, 61034, ) на користь Дочірнього підприємства «Автомаз-Україна» (02660, м.Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ) 221642,20 грн - основного боргу, 6655,92грн - пені, 18686,58грн - інфляційних втрат, 2404,67грн - 3% річних, 3740,85грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2022

Суддя Н.А. Новікова