ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. Справа№ 910/9825/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021

у справі №910/9825/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 50 604,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків в розмірі 50604,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні перевезень відповідачем вантажних вагонів позивача, останнім було виявлено пошкодження вагонів, що належать йому на праві власності (оренди), у зв'язку з необхідністю відновлення технічного стану пошкоджених вагонів позивач поніс витрати на загальну суму 50604,26 грн., які просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/9825/21 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" 50604, 26 грн. збитків та 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданих збитків - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням місцевим судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також не в повній мірі встановленими обставинам справи, що мають істотне значення для вирішення спору.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- судом в мотивувальній частині рішення не зазначено та не надано вмотивовану оцінку нормам права, на які посилається відповідач, а саме взагалі не вказані мотиви незастосування норми покладання обов'язку збереження вантажу на відправника, відповідно до вимог ст. 110 Статуту залізниць України;

- судом не взято до уваги, що складання форм ВУ-23 по вагонах №№59676205, 52225620 - відбувалось поза межами їх перевезень, а саме: по вагону №59676205 - через 1 добу після закінчення перевезення, по вагону № 52225620 через 1 добу після закінчення перевезення. Таким чином, факт незбереження майна під час перевезення по вказаним вагонам не доведений позивачем належними та допустимими доказами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У грудні 2020 Акціонерним товариством «Українська залізниця» було здійснено перевезення вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ «ЛЕМТРАНС».

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на станціях Сіль, Покровськ було виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС», а саме: №53413431 (власник ПрАТ «ПГЗК»), №53527370 (власник ТОВ «УПК»), №60309374 (власник ПП «ТІ ЕР ЕС»), №56614464 (власник Корпорація «МПС»), №60027760 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №64053861 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №64054729 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №52527660 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №60033503 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №53069530 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №56943863 (власник ТОВ «МАРВЕЛЛ»), №60729910 (власник ПП «ТІ ЕР ЕС»), №59676205 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №52225620 (власник ТОВ «Логістичні Новації»), №53534061 (власник Корпорація «МПС»), №55590608 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»).

З метою складання комерційних актів форми ГУ-22 ТОВ «ЛЕМТРАНС» письмово звернулось до Начальника станції Сіль регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з заявою вих. 435/ДВ від 19.01.2021, до Начальника станції Покровськ регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з заявою вих. №439/ДВ від 19.01.2020.

З метою складання актів про пошкодження вагонів форми BУ-25М ТОВ «ЛЕМТРАНС» письмово звернулось із заявою вих. №434/ДВ від 19.01.2021 до Начальника структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», та із заявою вих. №438/ДВ від 19.01.2021 до Начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Однак, комерційних актів та актів про пошкодження вагону складено та надано позивачу не було.

Крім цього, ТОВ «ЛЕМТРАНС» звернулось до Директора регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами вих. №1000/ДВ від 08.02.2021 на дії начальника станції Сіль регіональної філії «Донецька залізниця», вих. №996/ДВ від 08.02.2021 на дії начальника станції Покровськ регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», та до начальника структурного підрозділу «Служба вагонного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» вих. №1001/ДВ від 08.02.2021, на дії начальника структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», вих. №997/ДВ від 08.02.2021 на дії начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Проте на вищевказані скарги ТОВ «ЛЕМТРАНС» не отримало відповіді.

Внаслідок розукомплектування вагонів ТОВ «ЛЕМТРАНС» було змушене передати Структурному підрозділу «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», структурному підрозділу «Лиманське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки вагони використовуються у господарській діяльності ТОВ «ЛЕМТРАНС».

ТОВ «ЛЕМТРАНС» було придбано деталі, які були встановлені замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, а саме:

1) на підставі договору поставки №59/14 від 10.02.2014 та специфікації №58 від 08.07.2020 у ТОВ «Укртранспневматика» було придбано:

- авторежим 265-А-1 у кількості 1 шт. на загальну суму 3956,40 грн.

Зазначена продукція була сплачена згідно платіжних доручень №6794 від 10.07.2020 та №7216 від 27.07.2020.

2) На підставі договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №59 від 01.09.2020 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано:

- авторежим 265-А-1 у кількості 3 шт. на загальну суму 12960,00 грн.

Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №9364 від 30.09.2020.

3) На підставі договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації №51 від 02.01.2020 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано:

- балочка опорна 100.41.030-оСБ у кількості 15 шт. на загальну суму 14760,00 грн.

Кошти були сплачені згідно платіжного доручення №976 від 07.02.2020.

Отже, враховуючи вищевикладене, загальна вартість придбаних позивачем деталей склала 31676,40 грн.

Відповідно до пункту 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Між TOB «ЛЕМТРАНС» та АТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця») укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням №Дон/В-19500/НЮ-п від 28.12.2019. Відповідно до цього договору підрядник зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів замовника (далі - ТО з відчепленням) силами на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо (зазначені у п.2.1 цього договору), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Необхідні деталі для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, були передані Структурному підрозділу «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до акту №12/0105 від 31.12.2020 та акту від 31.12.2020 (зняття з відповідального зберігання та витрат матеріалів власності ТОВ «Лемтранс» при технічному обслуговуванні вагонів з відчепленням згідно договору №Дон/В-19500/НЮ-п від 28.12.2019).

У зв`язку з розукомплектуванням зазначених вагонів та на виконання вищезазначених правил Структурним підрозділом «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було виконано ремонтні роботи по встановленню деталей на розукомплектовані вагони і підтвердженням зазначеного є акти від 25.05.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020 та від 30.04.2020, копії яких містяться в матеріалах справи.

Загальна вартість вказаних витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони склала 18297,86 грн. та була сплачена позивачем згідно платіжних доручень №12074 від 22.12.2020 та №11776 від 11.12.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті заміни розукомплектованих деталей на загальну суму 50604,261 грн. (придбані деталі - 31676,40 грн. + технічне обслуговування - 18927,86 грн.).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Питання, пов`язані з перевезенням вантажів, в тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908-928 ЦК України, статтями 306-315 ГК України.

Факт здійснення перевезення АТ "Українська залізниця" вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ "Лемтранс" сторонами не заперечується.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 «Найменування вантажу» вказується «Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)».

Згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів визначається за тарифною схемою відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356.

У графі 34 кожної накладної, оформленої на спірні вагони, що долучена до матеріалів справи, зазначені відомості щодо сплаченої позивачем відповідачу плати за перевезення.

Отже, спірні вагони перевозились відповідачем за договором перевезення вантажу зі сплатою провізної плати.

Президією Вищого господарського суду України в роз`ясненнях від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» в п. 1.6. вказано, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі втрати частини вагонів із групи, оформленої одним перевізним документом, - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, а також інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 у справі № 904/3013/16.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус «вантажу».

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Так, на підставі залізничних накладних №№52183449, 52183423, 52183431, 52193588, 52183274, 52193612, 52193737, 52183480, 52183464, 52193570, 52183415, 52246931, 52177268, 52167327, 52307832, що містяться в матеріалах справи, АТ «Укрзалізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів №№ 53413431, 53527370, 60309374, 56614464, 60027760, 64053861, 64054729, 52527660, 60033503, 53069530, 56943863, 60729910, 59676205, 52225620, 53534061, 55590608 - орендарем та власником яких є ТОВ «Лемтранс», що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договору оренди рухомого складу власності ПрАТ «ПГЗК» №2016/а/ТО/293 від 23.02.2016, договору оренди залізничного рухомого складу №12/09 від 24.12.2008, договору лізингу №020-ФЛ від 08.06.2012, договору оренди залізничного рухомого складу №868 від 01.11.2019, договору лізингу №016-ФЛ від 09.04.2012, договорів суборенди вагонів №658/17 від 01.10.2017, договорів лізингу №004-ФЛ від 01.03.2012, договору №БМЗ/1803 від 21.02.2018, договору суборенди вагонів №658/17 від 01.10.2017, договір оренди залізничного рухомого складу №1 від 11.10.2017, договору лізингу №025-ФЛ від 14.08.2012, договору оренди залізничного рухомого складу №269/13 від 27.08.2013, договору оренди залізничного рухомого складу №102/18 від 02.01.2018, договору оренди залізничного рухомого складу №868/19 від 01.11.2019, договору суборенди вагонів №568/17 від 01.10.2017.

Як стверджує позивач, під час перебування вагонів №53413431 (власник ПрАТ «ПГЗК»), №53527370 (власник ТОВ «УПК»), №60309374 (власник ПП «ТІ ЕР ЕС»), №56614464 (власник Корпорація «МПС»), №60027760 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №64053861 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №64054729 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №52527660 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №60033503 (власник ТОВ «ЛЕМТРАНС»), №53069530 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №56943863 (власник ТОВ «МАРВЕЛЛ»), №60729910 (власник ПП «ТІ ЕР ЕС»), №59676205 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), №52225620 (власник ТОВ «Логістичні Новації»), №53534061 (власник Корпорація «МПС»), №55590608 (власник ТОВ «Метінвест-Шіппінг») у власності та оренді позивача, на залізничній колії, останні були пошкоджені.

Відповідно до п. 6.2.7. Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей:

несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п. 6.2.1. зазначеної інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) ТОВ «Лемтранс» були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 4.6. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розкомплектуванням вагонів, останні були відправлені до структурного підрозділу «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та структурного підрозділу «Лиманське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, необхідні деталі для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, були передані Структурному підрозділу «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до акту №12/0105 від 31.12.2020 та акту від 31.12.2020 (зняття з відповідального зберігання та витрат матеріалів власності ТОВ «Лемтранс» при технічному обслуговуванні вагонів з відчепленням згідно договору №Дон/В-19500/НЮ-п від 28.12.2019).

У зв`язку з розукомплектуванням зазначених вагонів та на виконання вищезазначених правил Структурним підрозділом «Покровське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було виконано ремонтні роботи по встановленню деталей на розукомплектовані вагони і підтвердженням зазначеного є акти від 25.05.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020 та від 30.04.2020, копії яких містяться в матеріалах справи.

Загальна вартість вказаних витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони склала 18297,86 грн. та була сплачена позивачем згідно платіжних доручень №12074 від 22.12.2020 та №11776 від 11.12.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

При цьому, вказані деталі були придбані позивачем за власні кошти у контрагентів.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №№113, 22, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 N 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 у справі №6-469св10).

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 у справі №904/4195/16, від 17.01.2017 у справі № 904/3013/16.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи порожні вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п. 2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Оскільки позивачем доведено наявність в діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності його вини, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що місцевим судом в мотивувальній частині рішення не зазначено та не надано вмотивовану оцінку нормам права, на які посилається відповідач, не вказані мотиви незастосування норми покладання обов'язку збереження вантажу на відправника, відповідно до вимог ст. 110 Статуту залізниць України.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що поданими документами, підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена статтею 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Колегія суддів зазначає, що пошкодження вагонів підтверджено належними доказами та за фактом встановлення пошкоджень вагони власності (оренди) ТОВ «Лемтранс» були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Оскільки порожні приватні вагони мають статус «вантажу», відповідно до п. 2 Правил складання актів, повинен бути складений комерційний акт у зв`язку з пошкодженням вантажу (вагону). Однак, відповідач, прийнявши вагони до перевезення без заперечень, після виявлення їх пошкодження відмовив позивачу в оформленні комерційних актів.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, протиправність поведінки відповідача полягає у бездіяльності та незабезпеченні схоронності (збереження) належних позивачу вагонів під час їх курсування залізничними коліями, чим порушено положення Статуту залізниць України та Закону України «Про залізничний транспорт», внаслідок чого вагони були розукомплектовані і позивачу завдані збитки в розмірі вартості їх ремонту та придбаних позивачем для цілей ремонту запасних частин.

Між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, також матеріали справи не містять доказів того, що розукомплектування вантажних вагонів сталося не з вини відповідача, який взяв на себе відповідальність за збереження прийнятих до перевезення вагонів позивача, але не зберіг майно позивача.

При цьому колегія суддів зауважує на тому, що у правовідносинах, пов`язаних з відшкодуванням позивачеві шкоди, відповідач виступає саме як перевізник, і те, що пошкодження спірних вагонів було відповідачем виявлено під час дії іншого укладеного ним з позивачем договору, а саме вищезгаданого договору на технічне обслуговування з відчепленням порожніх вагонів, через добу після закінчення перевезення, не звільняє відповідача як перевізника від відповідальності у вигляді відшкодування завданих в процесі перевезення збитків.

З огляду на те, що під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не підтверджено неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, що підлягають застосуванню, та не встановлено порушення норм процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, які в свою чергу, є обґрунтованими що обумовлює відсутність підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянта в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Доводи позивача, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/9825/21.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/9825/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2021 у справі №910/9825/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9825/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська