номер провадження справи 12/13/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2022 Справа № 908/3899/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (вул. Олени Теліги, б. 6-В, м. Київ, 04112, ідентифікаційний код юридичної особи 20033533)

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (пр. Моторобудівників, б. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789)

про стягнення коштів

Суть спору:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку суброгації 32 955,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування, ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В позовній заяві позивачем зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн та наведений попередній розрахунок майбутніх витрат на правову допомогу в розмірі 5500,00 грн.

30.12.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/3899/21, справу передано на розгляд судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 06.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/3899/21, справі присвоєно номер провадження 12/13/22, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін.

31.01.2022 на адресу суду від ТДВ Страхова компанія КРЕДО надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги до 1500,00 грн. Зауважував, що ціна за послугу адвоката, як повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі, яка оцінена позивачем у 2000,00 грн, є значно завищеною, оскільки відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги позивачем було передано матеріали страхової справи. Також зазначає, що підготовка відповідної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, оскільки зазначена справа є малозначною та розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При виготовленні позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин унормовано ЦК України та Законом.

Також у відзиві відповідач просить повернути позивачеві 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог по початку розгляду справи по суті.

У відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 07.02.2022, позивач зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, а також не надано будь-яких доказів того, що ціни на послуги адвоката (ставки/розмір гонорару за надання окремих видів правової допомоги) є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 07.03.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та Товариством з обмеженою відповідальністю Вітолюкс (далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» № 010036/4100/0000294 від 16.12.2020, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Строк дії договору встановлено з 23.12.2020 по 22.12.2021 (1.2.7. Договору).

22.08.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та «Mercedes-Benz A-CLASS», д/н НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ТДВ "СК "КРЕДО" згідно полісу № 204730064.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УНІКА", транспортний засіб «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 .

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2021 у справі №344/13675/21 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП (а саме: за спричинення ДТП 22.08.2021).

Відповідно до рахунку на оплату №КЦ00000323 від 23.08.2021, виставленого ТОВ Класик-Авто для оплати ТОВ Вітолюкс, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota Camry», д/н НОМЕР_1 , становить 36555,80 грн.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 00453103 та було визначено суми страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 32 955,80 грн (36555,80 грн 3600,00 грн франшиза), сума утримання 6 354,00 грн (зараховано в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу).

Відповідно до п. 10.10 умов страхування до Договору страхування, якщо умовами договору передбачена сплата страхового платежу частинами, то Страховик при виплаті страхового відшкодування має право утримати суму несплаченої частини страхового платежу з суми страхового відшкодування.

Відповідно до умов п. 1.2.8. Договору страхування, строк сплати 4-ї частини страхового платежу на момент скоєння ДТП 22.08.2021 не настав, відповідно, суму 6 354,00 грн Страховиком було утримано із суми страхового відшкодування.

Платіжним дорученням №244019 від 03.09.2021 позивачем було сплачено ТОВ Класик-Авто 26601,80 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 8 зазначеного Закону страхова компанія при настанні страхового випадку зобов`язана здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що страхувальник 22.08.2021 звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

З урахуванням умов договору комісією позивача був складений Страховий Акт № 00453103, якими визначена сума страхової виплати у розмірі 32 955,80 грн. з вирахуванням несплаченої частини страхових внесків у розмірі 6354,00 грн.

Виплату 26601,80 грн було здійснено на рахунок СТО ТОВ Класик-Авто, що підтверджується платіжним дорученням №244019 від 03.09.2021.

Так, статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Вказана стаття, яка дублює положення ст. 27 Закону Про страхування, надає страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування. Якщо страхові виплати спрямовані на покриття збитків, що виникли у зв`язку із завданням шкоди здоров`ю страхувальника, право вимоги до винної особи до страховика не переходить.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність власника легкового транспортного засобу «Mercedes-Benz A-CLASS», д/н НОМЕР_2 , застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (відповідач у справі), що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ЕР № 204730064 (згідно роздруківки з бази МТСБУ), який є діючим станом на 22.08.2021. Встановлений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 130000,00 грн., розмір франшизи 0,00 грн.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування вих. № 2623 від 14.09.2021. Про отримання відповідачем зазначеної заяви свідчите рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач за захистом порушених прав звернувся з позовом до суду.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є спеціальним законом та регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вже зазначалося судом вище, франшиза за полісом складає 0,00 гривен.

З огляду на це, сума страхового відшкодування, належного з Відповідача до сплати Позивачу, складає 32955,80 грн.

Відповідач не надав суду доказів виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 32955,80 грн, заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач правомірно пред`явив до стягнення з відповідача в регресному порядку страхове відшкодування в розмірі 32955,80 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом вище, матеріали справи містять відзив відповідача, відповідно до якого відповідач підтвердив факт невиконанням ним зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування в заявленому у позові розмірі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

В той же час, приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути приватному акціонерному товариству Страхова компанія УНІКА з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення №2829 від 23.10.2021, що складає 1135,00 грн., про що постановити відповідну ухвалу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивач надав на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, додаток № 1 від 13.12.2021 до договору, розрахунок витрат на правову допомогу від 13.12.2021, Акт надання послуг №173 від 13.12.2021, рахунок №173 від 13.12.2021, платіжне доручення №2997 від 14.12.2021 на суму 6000,00 грн.

Так, за умовами укладеного між позивачем (Клієнт) і адвокатським бюро Адвокатське бюро Олександра Лисова Еквіт договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2000, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.1. цього договору Бюро, на підставі цього договору, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, зокрема складання документів правового характеру (звернень, заяв, скарг, листів, пропозицій, запитів та ін.) та процесуальних документів (відзивів, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства).

Відповідно до п. 4.2, 4.3 договору вартість наданої юридичної допомоги Бюро визначає самостійно після одержання від Клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє Клієнту відповідний рахунок. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 5-ти днів з моменту отримання Клієнтом рахунку від Бюро. Такий рахунок за вибором Бюро може бути надіслано поштовою кореспонденцією та/або поданий до канцелярії Клієнта.

Згідно з Додатком №1 від 13.12.2021 до договору Клієнт доручає АБ Адвокатське бюро Олександра Лисова Еквіт в особі заступника керуючого бюро адвоката Білоконь І.В. надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Клієнта за цивільним або господарським судочинством, зокрема, за страховим актом №00453103 на суму 32955,80 грн.

На виконання вказаних умов договору, позивач та адвокатське об`єднання підписали акт надання послуг на загальну суму 6000,00 грн., з яких 2000,00 грн це вартість за повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі, 1000,00 грн дослідження та оцінка переданих Клієнтом до Бюро документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрання способу захисту та інтересів Клієнта, 3000,00 грн написання та подання позовної заяви до суду та копію відповідачу.

На оплату наданих послуг було виставлено рахунок №173 від 13.12.2021 на суму 6000,00 грн.

Платіжним дорученням №2997 від 14.12.2021 позивач оплатив адвокатському об`єднанню вартість юридичних послуг в сумі 6000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, вищевикладені послуги були виконані, а саме: подано до суду відповідну позовну заяву.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 165 ГПК України, у позовній заяві позивач надавав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зазначаючи розмір на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Приймаючи до уваги ч. 6 ст. 129 ГПК України відповідач у відзиві на позов навів свої заперечення щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на те, що підготовка відповідної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, оскільки вказана справа є малозначною та розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При виготовленні позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюються нормами ЦК України та Законом. Також зауважував, що ціна за послугу адвоката повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі, яка оцінена позивачем у 2000,00 грн є значно завищеною, оскільки у відповідно до Додатку №1 від 16.09.2021 до договору позивачем було передано матеріали страхової справи, відомості щодо зроблених Адвокатом запитів до інших установ щодо одержання якоїсь інформації по зазначеному ДТП в матеріалах справи не міститься.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Викладена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 08.04.2020 у справі №908/2685/19.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, з яких 2000,00 грн це вартість за повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі, 1000,00 грн дослідження та оцінка переданих Клієнтом до Бюро документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрання способу захисту та інтересів Клієнта, 3000,00 грн. написання та подання позовної заяви до суду та копію відповідачу.

Судом враховується, зокрема, що за умовами додатку №1 від 13.12.2021 до договору №1/20юр, позивачем було передано адвокату матеріали страхової справи, відомості щодо зроблених Адвокатом запитів до інших установ щодо одержання будь-якої інформації по зазначеному ДТП в матеріалах справи не міститься, тобто дії щодо збору документів адвокатом не вчинялися.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодування страхової виплати. При цьому, відповідач проти позовних вимог заперечень не висловив; сам підтвердив факт невиконання зобов`язання щодо відшкодування і не заперечував суми, що заявлена позивачем до стягнення.

Тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. У спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо суми виплаченого страхового відшкодування та розміру завданих збитків, судова практика є сталою (тим більше, що відповідач не заперечує суму позовної вимоги).

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав не присуджувати стягненню з відповідача на користь позивача всієї суми витрат на правничу допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що відповідає критерію розумної співмірності таких витрат.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (проспект Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія УНІКА (04112, місто Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літ. В, ідентифікаційний номер юридичної особи 20033533) страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 32955,80 грн (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 80 коп.), судовий збір у розмірі 1 135,00 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять грн 00 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.), видавши наказ.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству Страхова компанія УНІКА (04112, місто Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6 літ. В, ідентифікаційний номер 20033533) з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого платіжним дорученням №2829 від 23.10.2021, у розмірі 1 135,00 грн, про що постановити відповідну ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 24.05.2022 року.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.