ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2022 р. Справа №914/1543/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 29.09.2021 (вх. суду від 19.10.2021 №01-05/3473/21)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2021 (повний текст рішення складено 06.09.2021, суддя Запотічняк О.Д., м. Львів)

у справі №914/1543/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м. Львів,

до відповідача-1 Служба автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів

до відповідача-2 Філія «Пустомитівська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 64 344,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 у Господарський суд Львівської області звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі по тексту - ПрАТ «Уніка») з позовом до Служби автомобільних доріг у Львівській області та Філія «Пустомитівська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 64 344,84 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.09.2021 у справі №914/1543/21 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 64 344,84 грн. збитків та 2270,00 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог спрямованих до Служби автомобільних доріг у Львівській області відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що виявлення усіх перешкод в дорожньому русі та невідкладне позначення їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями це обов`язок Філії "Пустомитівська ДЕД" ДП "Львівський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", яке в силу приписів законодавства та умов укладеного договору є уповноваженою дорожньо-експлуатаційною організацією. Тому суд дійшов до висновку про наявність складу цивільного правопорушення у спірному випадку, відтак і обгрунтованість позовних вимог в цій частині вимог. В решті вимог позову суд відмовив у зв?язку тим, що Служба автомобільних доріг у Львівській області є неналежним відповідачем по справі.

Особа, яка не брала участі в розгяді справи в суді першої інстанції - Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив приписи ст. 48 ГПК України, оскільки не встановив чи позивач правильно визначив відповідачів, внаслідок чого розглянув справу без урахування того, що Філія «Пустомитівського ДЕД» (відповідач-2) є структурним підрозділом Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а не окремою юридичною особою, яка має процесуальну дієздатністю для набуття статусу відповідача. Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не надавала своїй філії жодних доручень щодо представництва інтересів у даній справі, остання не може бути відповідачем, то в силу п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як прийняте про права, інтереси та обов?язки апелянта, який не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеним в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Частиною десятою статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить 2270 гривень.

Оскільки ціна позову в даній справі становить 64 344,84 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 227 000,00 грн. (2270,00 грн. * 100), то апеляційний господарський суд в силу ч. 10 ст. 270 ГПК України розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з прийняттям нового про закриття провадження у справі.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що в даній справі виник спір з приводу відшкодування на користь позивача збитків, які завдані у зв?язку з пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, яке сталось внаслідок неналежного стану автомобільної дороги.

Доводи апеляційної скарги стосуються лише оскарження задоволених судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення з з філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 64 344,84 грн. збитків.

З огляду на це суд апеляційної інстанції здійснює перегляд оскаржуваного рішення тільки в цій частині.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільнапроцесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ГПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ГПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

У ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 175, пункт 1 частини першої статті 231 ГПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені господарською процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення господарського спору.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація про те, що Дочірньє підприємство «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 31978981) зареєстровано як юридичну особу. У відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказано, зокрема, відокремлений структурний підрозділ Філія «Пустомитівська ДЕД».

Згідно з Положенням Філії «Пустомитівська ДЕД», останнє є філією Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 31978981).

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що ПрАТ «Уніка» пред`явило позов до філії підприємства, яке не є юридичною особою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про скасування місцевого господарського суду в частині вимог, які спрямовані до філії та закриття провадження у справі в цій частині, так як позивачем пред`явлено позов до філії підприємства, яке в силу положень статті 95 ЦК України не є юридичною особою, а, отже, не наділене господарською-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у господарському процесі.

При цьому апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, передбачених ГПК України, позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції за захистом порушеного права, пред`явивши позов до належного відповідача на загальних підставах.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 14.06.2021 у справі №760/32455/19 та постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №676/5955/18-ц, а тому в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується апеляційним господарським судом.

Доводи апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не спростовують решти висновків місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог спрямованих до Служби автомобільних доріг у Львівській області, на законність оскаржуваного судового рішення в цій частині не впливають.

Ураховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що апелянтом доведено обґрунтованість аргументів, які заявлені в апеляційній скарзі, щодо наявності визначених у ст. 277 ГПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Разом з тим апелянт не обгрунтував наявність правових підстав для прийняття в цій частині нового рішення у справі про відмову в позові. Встановивши порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції користуючись правом, яке надане п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України дійшов до висновку про скасування судового рішення місцевого господарського суду в частині задоволених вимог і закриття провадження у справі в цій ж частині у зв?язку з відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов. В решті вимог, які спрямовані до Служби автомобільних доріг у Львівській області рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, які спрямовані до Філії «Пустомитівська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», то за відсутності клопотання апелянта, в силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд апеляційної інстанційної інстанції не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284, 334 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 29.09.2021 (вх. суду від 19.10.2021 №01-05/3473/21) - задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2021 у справі №914/1543/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Філії «Пустомитівська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» матеріальної шкоди в розмірі 64 344,84 грн.

3.В цій частині прийняти нове рішення.

4.Закрити провадження у справі №914/1543/21 за позовом Приватного акціонернеого товариства «Страхова компанія «Уніка» до Філії «Пустомитівська ДЕД» дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 64 344,84 грн.

5.В решті рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2021 у справі №914/1543/21 за позовом Приватного акціонернеого товариства «Страхова компанія «Уніка» до Служби автомобільних доріг у Львівській області про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 64 344,84 грн. - залишити без змін.

6.Постанова набирає законної сили з моменту її прийнятття.

7.Порядок та строки оскарження встановлені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Якімець Г.Г.