ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про розгляд вимог кредитора

"23" травня 2022 р. м. Одеса Справа № 1-7/158-09-3124
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Большакова В.А.

дослідивши матеріали справи

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю „Південь Ін Буд", м. Одеса

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранит К" (смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область)

про визнання банкрутом

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників (до оголошеної перерви у судовому засіданні):

від кредиторів: ОСОБА_1 - Томашевський Р.М.;

керуючий санацією боржника: арбітражний керуючий Ратушний А.І.;

заявники: ОСОБА_2., ОСОБА_6.

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників (після оголошеної перерви у судовому засіданні):

від кредиторів: ОСОБА_1 - Томашевський Р.М.;

керуючий санацією боржника: арбітражний керуючий Ратушний А.І.;

заявник: ОСОБА_6.

У судовому засіданні 23.05.2022р. оголошувалась перерва до 14 год. 00 хв. у відповідності до ст. 216 ГПК України.

Встановив:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009р. (суддя - Лепеха Г.А.) порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Гранит К" за загальною процедурою банкрутства, відповідно до ст.ст.6,7,11 Закону України "Про відновлення неплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній до 19.01.2013; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ „Гранит К", розпорядником майном боржника призначено арбітражного керуючого Симоненка О.П.

18.06.2009р. Господарським судом Одеської області прийнято ухвалу підготовчого засідання суду, якою визнано грошові вимоги ТОВ „Південь Ін Буд" до ТОВ „Гранит К" на суму 241948 грн. 31 коп.

Ухвалою попереднього засідання від 22.12.2009р. затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів до ТОВ „Гранит К".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2013р. справу прийнято до провадження суддею Зеленовим Г.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2013р. введено процедуру санації ТОВ „Гранит К".

Ухвалою Господарського суду від 24.11.2015р. затверджено План санації боржника ТОВ "Гранит К" схвалений на зборах кредиторів (протокол № 5 від 21.11.2015); встановлено строк виконання Плану санації не більше дванадцяти місяців, до 24.11.2016; призначено розпорядником майна ТОВ „Гранит К" - арбітражного керуючого Сніткіну І.А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2017р. справу №1-7/158-09-3124 прийнято до свого провадження суддею Найфлейш В.Д.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.05.2017р. справу №1-7/158-09-3124 прийнято до свого провадження суддею Грабован Л.І.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 07.06.2017р. визнано неправомірними дії керуючого санацією ТОВ „Гранит К" Гуріна В.Г.; відмовлено керуючому санацією ТОВ „Гранит К" Гуріну В.Г. у задоволенні клопотання про затвердження звіту керуючого санацією; клопотання комітету кредиторів (вх. №3-2145/16 від 16.12.2016р.) ТОВ „Гранит К" про припинення повноважень керуючого санацією, припинення повноважень розпорядника майна, призначення нового керуючого санацією, продовження строку процедури санації задоволено частково; звільнено керуючого санацією - керівника боржника Гуріна В.Г. від виконання повноважень керуючого санацією ТОВ „Гранит К"; припинено повноваження розпорядника майна ТОВ „Гранит К" арбітражного керуючого Сніткіної І.А.; припинено процедуру санації ТОВ „Гранит К" його керівником; здійснено перехід до загальної процедури санації ТОВ „Гранит К" відповідно до Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; призначено керуючим санацією ТОВ „Гранит К" арбітражного керуючого Лахненко Є.М.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.10.2017р. затверджено зміни до плану санації ТОВ „Гранит К", схвалені рішенням зборів кредиторів, оформленим протоколом № 7 від 05.09.2017р. та рішенням комітету кредиторів, оформленим протоколом № 3 від 05.09.2017р. частково.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.11.2018р. звільнено арбітражного керуючого Лахненка Є.М. від виконання повноважень керуючого санацією ТОВ „Гранит К"; призначено керуючим санацією ТОВ „Гранит К" арбітражного керуючого Ратушного А.І.

Справа №1-7/158-09-3124 про визнання банкрутом ТОВ "Гранит К" перебувала за межами з 11.11.2020р. по 11.02.2022р., у зв`язку з чим не розглядалась Господарським судом Одеської області в цей період.

ОСОБА_2 звернувся із заявою (вх. №3-1055/19 від 24.12.2019р.) про визнання у справі №1-7/158-09-3124 грошової вимоги до ТОВ „Гранит К" у розмірі 590 842 грн., з яких: 587 000 грн. з включенням до четвертої черги задоволення вимог кредиторів без права вирішального голову на зборах комітету кредиторів та 3842 грн. до першої черги задоволення вимог кредиторів (т. 118 а.с. 77-78). Заява обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. по справі №916/971/19 задоволено його позов до боржника та стягнуто з останнього на користь заявника заборгованість у розмірі 587 000 грн. Згідно заяви при прийнятті зазначеного рішення судом встановлено, що заборгованість у розмірі 587 000 грн. є конкурсною у справі №1-7/158-09-3124, у розумінні абз. 11 ч. 1 ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, як такої, що виникла до порушення справи.

ОСОБА_2 надано відповідь на відзив (вх. №2935/21 від 02.02.2021р.) (т. 125 а.с. 132-136), в якій вказуючи на обставини встановлені судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. у справі №916/971/19, зазначає, що не потребує окремого доказуванню той факт, що грошові вимоги заявника до боржника є конкурсними та підлягають врахуванню керуючим санацією боржника як вимоги четвертої черги, та як наслідок набуття заявником статуту конкурсного кредитора у справі №1-7/158-09-3124 про банкрутство боржника.

ОСОБА_2 надано пояснення (вх. №8615/22 від 23.05.2022р.), згідно яких з 21.10.2019р. вступив в силу Кодекс України з процедур банкрутства, відповідно до ч. 4 ст. 45 якого, вимоги кредитора не подані на протязі місяця з дня публікації про порушення справи є конкурсними, що дає право визнати його вимоги конкурсними та такими, що підлягають включенню в реєстр вимог кредиторів боржника в четверту чергу.

Керуючим санацією боржника арбітражним керуючим Ратушним А.І. надано відзив від 31.08.2020р. (вх. №23035/20 від 02.09.2020р.) на заяву з грошовими вимогами, в якому посилаючись на положення ст.ст. 1, 17, 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній до 19.01.2013р., ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства, зазначає, що вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Гранит К» у сумі 587 000 є підтвердженими рішенням Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. по справі №916/971/19 та відповідно до вказаних норм підлягають розгляду господарським судом у разі визнання ТОВ «Гранит К» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (т. 121 а.с. 96-97).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.07.2020р. прийнято та призначено до розгляду заяву ОСОБА_2 про визнання у справі №1-7/158-09-3124 грошової вимоги до ТОВ „Гранит К" у розмірі 590 842 грн., з яких: 587 000 грн. з включенням до четвертої черги задоволення вимог кредиторів без права вирішального голову на зборах комітету кредиторів та 3842 грн. до першої черги задоволення вимог кредиторів (т. 118 а.с. 239-241).

Розглянувши матеріали справи, заяву ОСОБА_2 з грошовими вимогами до боржника, вислухавши учасників справи, суд встановив.

ОСОБА_2 звернувся із заявою (вх. №5588 від 24.07.2009р.) про визнання конкурсним кредитором з грошовими вимогами 4 351 265, 89 грн.; стягнення з ТОВ «Гранит К» на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті держмита в сумі 85 грн. та ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн. (т. 2 а.с. 3-5). Заява обґрунтована тим, що між ТОВ „Гранит К" та АКБ „Інвестбанк" було укладено кредитний договір №128-06 від 16.10.2006р., в забезпечення виконання умов якого 16.10.2006р. між АКБ «Інвестбанк», ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якої є: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 85, 1 кв.м., та 23.07.2007р. між АКБ «Інвестбанк» та заявником укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення офісу №26 загальною площею 167, 2 к.в. та №27 загальною площею 74, 4 кв.м., що знаходяться за адресою: Обсерваторна, буд. 2/4, м. Одеса. Заявник також вказує про те, що він є власником простих векселів, загальна сума яких складає 1 563 182, 10 грн.

Ухвалою попереднього засідання суду від 22.12.2009р. (т. 13 а.с. 55-57) затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ „Гранит К".

Згідно вказаної ухвали суду заявлені вимоги ОСОБА_2 в сумі 4 351 265, 89 грн. не визнані та до реєстру вимог кредиторів не включені.

ОСОБА_2 звернувся із апеляційною скаргою (т. 14 а.с. 37-38), в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2009р. по справі №7/158-09-3124 в частині відмови у включенні до реєстру кредиторів його кредиторських вимог в сумі 1 563 182, 1 грн.

ОСОБА_2 звернувся із заявою (т. 19 а.с. 90) про припинення апеляційного провадження у справі №7-158-09-3124 в частині розгляду його апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2010р. (т. 19 а.с. 100-102) прийнято відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2009р. зі справи №7/158-09-3124.

Ухвалою Господарського суду від 16.07.2013р. виключено з реєстру вимог кредиторів ТОВ „Гранит К", затвердженого ухвалою попереднього засідання від 22.12.2009р., грошові вимоги ПАТ "КБ "Інвестбанк" на суму 4277613, 56 грн. у зв`язку з їх погашенням у повному обсязі поручителем (т. 53 а.с. 58-63).

Згідно вказаної ухвали суду судом встановив наступне:

«Грошові вимоги ПАТ "КБ "Інвестбанк" до ТОВ „Гранит К" у сумі 4277613 грн. 56 коп. виникли на підставі кредитного договору № 128-06, укладеного між сторонами 16.10.2006р. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору №128-06 від 16.10.2006р. були укладені договори іпотеки від 16.10.2006р., зареєстрованого в реєстрі за № 14314 та від 23.03.2007р. № 4205. 11.01.2010р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було вчинено виконавчі написи за № 57, №59,№61, № 63, № 65,№ 67, якими запропоновано звернуто стягнення на майно, що є предметом договорів іпотеки від 16.10.2006р., зареєстрованого в реєстрі за № 14314 та від 23.03.2007р. № 4205. В рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом ПАТ "КБ "Інвестбанк" було передано непродане майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно було передано на реалізацію, а саме: квартира АДРЕСА_3 за ціною 865889 грн. 00 коп. (постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (ділі - постанова) від 28.05.2012 р.); нежиле приміщення офісу № 27 за ціною 273870 грн. 00 коп. (постанова від 13.06.2012 р.); нежитлове приміщення № 26 за ціною 619010 грн. 00 коп. (постанова від 28.05.2012 р.).; квартира АДРЕСА_4 за ціною 710542 грн. 00 коп. (постанова від 28.05.2012 р.); квартира АДРЕСА_5 за ціною 880391 грн. 00 коп. (постанова від 28.05.2012 р.); квартира АДРЕСА_6 за ціною 1115622 грн. 00 коп. (постанова від 28.05.2012 р.).

Отже, в рахунок погашення боргу по кредитному договору № 128-06 від 16.10.2006 р. ПАТ "КБ "Інвестбанк" було передано майна на загальну суму 4465324 грн.

На означене майно були видані Свідоцтва, якими посвідчено права власності ПАТ "КБ "Інвестбанк" на передано майно, а також право власності на об`єкти нерухомості зареєстровані в КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості", про що свідчать додані до відзиву ПАТ "КБ "Інвестбанк" копії Витягів про державну реєстрацію прав та Свідоцтв».

Як вбачається із програми «Діловодство спеціалізованого суду» рішенням Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. по справі №916/971/19 стягнуто з ТОВ „Гранит К" на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 587 000; стягнуто з ТОВ „Гранит К" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 8810 грн.

Вказаним рішенням суду встановлені наступні обставини:

« 16.10.2006р. між АКБ „Інвестбанк" та ТОВ „Гранит К" в особі директора ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №128-06 та 23.03.2007р. між АКБ „Інвестбанк" (іпотекодержатель) з однієї сторони та громадяни: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , (іпотекодавці), які є майновими поручителями ТОВ „Гранит К", уклали договір іпотеки, за яким іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника - ТОВ „Гранит К" за зазначеним кредитним договором додаткових угод до нього від 18.10.2006р., від 26.10.2006р., від 23.03.2007р. та можливих змін та доповнень до нього.

У довідці ПАТ „КБ „Інвестбанк" вих. № 1655 від 22.10.2012р. повідомлено, про те, що у порядку примусового звернення стягнення за договорами іпотеки від 16.10.2006р. та від 23.03.2007р. ПАТ „КБ „Інвестбанк" прийняло у власність об`єкти нерухомості, які були предметом іпотеки. Також повідомлено, що ПАТ КБ „Інвестбанк" не має до ОСОБА_2 майнових вимог за договорами іпотеки від 16.10.2006р. та від 23.03.2007р.

Акт від 28.05.2012р. про передачу майна стягувачу, підписаний головним державним виконавцем Кравець О.В., свідчить про те, що нежитлове приміщення офісу №26, загальною площею 167,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за ціною за якою воно було передано на реалізацію - 619 010, 00 грн. передається ПАТ КБ „Інвестбанк" за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, а саме: 619 010, 00 грн. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державним виконавцем винесено постанову від 28.05.2012р.

Акт від 28.05.2012р. про передачу майна стягувачу, підписаний головним державним виконавцем Кравець О.В., свідчить про те, що квартира АДРЕСА_7 належить боржнику ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності та ціна, за якою воно було передано на реалізацію - 710 542 грн. передається ПАТ „КБ „Інвестбанк" за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, а саме 710 542 грн. Про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу державним виконавцем винесено постанові від 28.05.2012р.

Свідоцтво від 13.06.2012р. посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., свідчить про те, що ПАТ КБ „Інвестбанк" належить на праві власності майно, що складається з: нежитлового приміщення офісу №26, що знаходиться в АДРЕСА_8 , загальною площею 167,2 кв.м., вартістю 619 010 грн., оскільки торги не відбулися і стягувач ПАТ КБ „Інвестбанк" виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках кожному.

Свідоцтво від 13.06.2012р. посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., свідчить про те, що ПАТ КБ „Інвестбанк" належить на праві власності майно, що складається з: квартири під номером ,,Два/чотири", та складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 54,1 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 85,1 кв.м., вартістю 710 542 грн. (свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 23.08.2005р. (бланк ЯЯЯ №257895), зареєстроване в Комунальному підприємстві "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" у книзі 576пр. на стор.157 номер запису №1748, реєстраційний номер №12278890), оскільки торги не відбулися і стягувач ПАТ КБ „Інвестбанк" виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 »

Таким чином, грошові вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Гранит К» ґрунтуються на рішенні Господарського суду Одеської області від 19.07.2019р. по справі №916/971/19, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №128-06 від 16.10.2006р., укладеним між ТОВ «Гранит К» та ПАТ «Інвестбанк», було здійснено примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , про що свідчать акти від 28.05.2012р. про передачу майна, постанови від 28.05.2012р., державного виконавця про передачу майна стягувачеві, свідоцтва від 13.06.2012р., посвідчені приватним нотаріусом.

Тобто, встановлений факт оплати за рахунок заставного майна, яке належало ОСОБА_2 , боргу перед ПАТ «Інвестбанк» у 2012р., тобто після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Гранит К».

Ч. 1 ст. 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 21.10.2019р. введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установити, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Приймаючи до уваги те, що на день введення в дію Кодексу з процедур банкрутства справа №1-7/158-09-3124 про визнання банкрутом ТОВ „Гранит К" перебуває на стадії санації, провадження по вказаній справі здійснюється відповідно до Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судом застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 14.05.1992р. за №2343-XII, оскільки у новій ред. Закону №4212-У1 від 22.11.2011р. (прикінцевих та перехідних положень) передбачено його застосування тільки щодо справ порушених провадженням після набрання ним чинності, або при здійсненні ліквідаційної процедури, тоді як провадження у справі №1-7/158-09-3124 про визнання банкрутом ТОВ „Гранит К" порушено ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009р. та постанова про визнання боржника банкрутом не приймалась, ліквідаційна процедура відносно ТОВ "Гранит К" не вводилась.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Грошове зобов`язання у відповідності до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов`язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов`язання боржника - фізичної особи - підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не пов`язаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності. Склад і розмір грошових зобов`язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням процентів, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство

Ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 572 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Ч. 1 ст. 575 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 17.05.2012р. іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 17.05.2012р. іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 17.05.2012р. за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Ст. 11 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 17.05.2012р. передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Ч. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» в редакції станом на 17.05.2012р. передбачено, що майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов`язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов`язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов`язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Згідно ст. 509 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ст. 598 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України в редакції станом на 17.05.2012р. зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Гранит К», яка перебуває на стадії санації, введеної ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2013р.

Судом встановлено, що після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Гранит К» в газеті «Голос України» ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання кредитором (вх. №5588від 24.07.2009р.), оскільки він є майновим поручителем ТОВ «Гранит К» у відповідності до договорів іпотеки від 16.10.2006р. та від 23.07.2007р., укладених з метою виконання зобов`язань за кредитним договором №128-06 від 16.10.2006р., укладеного між АКБ „Інвестбанк" та ТОВ „Гранит К", та є власником простих векселів.

За наслідками попереднього засідання суду 22.12.2009р. судом відмовлено у визнанні грошових вимог ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №128-06 від 16.10.2006р., укладеним між ТОВ «Гранит К» та ПАТ «Інвестбанк», було здійснено примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , про що свідчать акти від 28.05.2012р. про передачу майна, постанови від 28.05.2012р., державного виконавця про передачу майна стягувачеві, свідоцтва від 13.06.2012р., посвідчені приватним нотаріусом.

Таким чином, ОСОБА_2 був майновим поручителем за іпотечними договорами від 16.10.2006р. та від 23.03.2007р., відповідно до умов яких поручився власним нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_4 , нежилими приміщеннями офісу №№26, 27 за виконання ТОВ «Гранит К» зобов`язань, що випливають з укладеного між АКБ „Інвестбанк" та ТОВ „Гранит К" кредитного договору №128-06 від 16.10.2006р.

Тобто, встановлений факт оплати за рахунок заставного майна, яке належить ОСОБА_2 , боргу перед ПАТ «Інвестбанк» у 2012р., тобто після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Гранит К».

Тобто, мала місце примусова реалізація предмета іпотеки та відбулося задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

В подальшому заявник звернувся із позовною заявою до ТОВ «Гранит К», за наслідками розгляду якої Господарським судом Одеської області прийнято рішення від 19.07.2019р. по справі №916/971/19, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ТОВ «Гранит К» на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 587 000 грн.

Згідно вказаного рішення суду в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №128-06 від 16.10.2006р., укладеним між ТОВ «Гранит К» та ПАТ «Інвестбанк», було здійснено примусове звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , про що свідчать акти від 28.05.2012р. про передачу майна, постанови від 28.05.2012р., державного виконавця про передачу майна стягувачеві, свідоцтва від 13.06.2012р., посвідчені приватним нотаріусом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 заявив вимоги, які виникли у нього внаслідок примусового відчуження його майна 28.05.2012р., що перебувало в іпотеці АКТ «Інвестбанк» та сплати таким чином основного зобов`язання ТОВ «Гранит К» за кредитним договором №128-06 від 16.10.2006р.

Приймаючи до уваги викладене, заборгованість ТОВ «Гранит К» перед ОСОБА_2 виникла у момент погашення заборгованості, тобто з моменту передачі майна, а саме з 28.05.2012р.

Класифікація кредиторів законодавцем здійснена в залежності від часу, або періоду виникнення грошового зобов`язання у боржника. Тобто, поточними є кредитори із вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі.

Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку. Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16.

У силі приписів закону кредитори за вимогами до боржника які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство (поточні кредитори), можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

За приписами Кодексу України з процедур банкрутства законодавець чітко визначив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Подібну за змістом правову позицію щодо системного аналізу положень Кодексу України з процедур банкрутства, що регламентуюсь подання кредиторами заяв про визнання поточних вимог до боржника саме після визнання його банкрутом та розгляд цих вимог господарським судом викладено Верховним Судом mutatis mutandis у постановах від 23.02.2021у справі № 904/11028/15, від 16.03.2021 у справі № 5011-15/2551-2012.

З аналізу зазначених приписів ст.ст.1, 59 Кодексу України з процедур банкрутства, імперативно встановлюється, що поточні вимоги у кредиторів можуть виникнути в період з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника і до моменту прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом.

Враховуючи те, що провадження у справі про банкрутство ТОВ «Гранит К» порушено ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.05.2009р., грошові вимоги ОСОБА_2 виникли 28.05.2012р., тобто після порушення провадження у справі, а тому такі вимоги є поточними.

Приймаючи до уваги те, що поточні кредитори можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, тоді як справа перебуває в процедурі санації, ОСОБА_2 передчасно звернувся із заявою про грошові вимоги до боржника.

Враховуючи викладене, суд відхиляє повністю грошові вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Гранит К» у сумі 587 000 грн.

Водночас, ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися із заявою про визнання грошових вимог до боржника у випадку ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Посилання ОСОБА_2 у поясненнях (вх.№8615/22 від 23.05.2022р.) на положення ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства судом до уваги не приймаються, оскільки процедура санації ТОВ "Гранит К" введена господарським судом під час дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у редакції, чинній до 19.01.2013 та до дня введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, що відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу, яким законодавець встановив обмеження щодо застосування всіх правових механізмів, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства до справ про банкрутство, які знаходяться на момент набрання Кодексом чинності на стадії санації, означає, що розгляд цієї справи регулюється нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

При цьому суд зауважує, що процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Таким чином, процедура банкрутства є конкурсним процесом, метою якого є задоволення вимог сукупності кредиторів у разі неплатоспроможності боржника або ж відновлення платоспроможності боржника.

Такий процес включає в себе низку процедур і послідовних та сукупних процесуальних і позапроцесуальних дій учасників провадження, що супроводжуються поданням доказів, пояснень, наведенням заперечень та міркувань учасниками справи тощо, які можуть вплинути на рішення суду щодо питання, яке є предметом судового розгляду. Беззаперечним є право кожного кредитора спростовувати обґрунтованість і розмір вимог іншого кредитора шляхом подачі відповідних позовів, заяв, доказів, оскільки розмір вимог одного кредитора впливає на інтереси інших кредиторів з огляду на можливість/неможливість у подальшому задоволення їх вимог через співвідношення ліквідаційної маси та загального обсягу вимог кредиторів.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Ч. 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Ст. 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Проте, провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Розгляд відповідних заяв та справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження.

Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Беззаперечно, що у справах про банкрутство правонаступництво здійснюється за заявою відповідної особи, в якій розкривається відповідне волевиявлення, а суд без такої заяви не вправі вирішувати питання правонаступництва кредитора (кредиторів) з врахуванням норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та принципу диспозитивності господарського судочинства, передбаченого ст. 14 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду від 16.07.2013р. виключено з реєстру вимог кредиторів ТОВ „Гранит К", затвердженого ухвалою попереднього засідання від 22.12.2009р., грошові вимоги ПАТ "КБ "Інвестбанк" на суму 4277613, 56 грн. у зв`язку з їх погашенням у повному обсязі поручителем.

Після винесення судом зазначеної ухвали, ОСОБА_2 не подав відповідної заяви, тобто питання правонаступництва судом не розглядалось.

Керуючись ст.ст. 1, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відхилити повністю грошові вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гранит К" (смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська область) у сумі 587 000 грн.

Ухвала набирає законної сили 23.05.2022р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повну ухвалу складено та підписано 26.05.2022р.

Копію ухвали надіслати на електронну адресу: керуючому санацією Ратушному А.І. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Копію ухвали надіслати: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 ).

Суддя Л.І. Грабован