Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/267/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут",

до відповідача: Відділу освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради,

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії в сумі 238 797,71 грн., з них: 213 408,00 грн. - основний борг, 10 758,10 грн. - пеня, 1613,72 грн. - 3 % річних, 13 017,89 грн. - інфляційні

без виклику представників сторін

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Відділу освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії в сумі 238 797,71 грн., з них: 213 408,00 грн. - основний борг, 10 758,10 грн. - пеня, 1613,72 грн. - 3 % річних, 13 017,89 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань по Договору №60ЕВ767-1796-21 про постачання електричної енергії споживачу від 16.11.2021, зокрема в частині здійснення оплати за електроенергію.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 26.04.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження та ухвалив здійснювати розгляд справи відповідно до приписів ст.252 ГПК України за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та встановив сторонам строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням. Вказаною ухвалою надано відповідачу строк подачі суду (протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня вручення цієї ухвали) відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою суду від 26.04.22 позивач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 8 (вх.№ 5552/22 від 02.05.22).

Відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №76 6 (вх.№ 5842/22 від 10.05.22).

23 травня 2022 на через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області надійшло від відповідача заява (відзив на позов) (вх.№ 5994/22 від 23.05.22). Відповідно до вказаної заяви відповідач по справі позовні вимоги визнає частково, зокрема на суму основної заборгованості. У заяві відповідач також не заперечив щодо стягнення судових витрат. В частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач просить відмовити .

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Крім того, судом взято до уваги, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 р. у справі Смірнова проти України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи Федіна проти України від 02 вересня 2010 р., Смірнова проти України від 08 листопада 2005 р., Матіка проти Румунії від 02 листопада 2006 р., Літоселітіс проти Греції від 05 лютого 2004 р. та інші).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

16 листопада 2021 року на підставі заяви-приєднання, копія якої долучена до матеріалів справи та є Додатком 1 до Договору між товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (по договору - постачальник/по справі позивач) та Відділом освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради (по договору споживач/по справі відповідач) укладено Договір №60ЕВ767-1796-21 про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір).

Відповідно до п.3.1.7 розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.20218 №312 споживачем підписано Комерційну пропозицію Вільна Вартість -7Б , яка є додатком №2 до Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору вартість цього Договру становить 464 850 грн 83 к., крім того ПДВ складає 92 970 грн 17 к., разом з ПДВ 557 821 грн 00к.

В подальшому між сторонами по справі укладено ряд додаткових угод, якими внесено зміни до даного договору , а саме:

- Додатковою угодою від 26 11.2021 №1 до Договору № 60ЕВ767-1796-21 від 16.11.2021 внесено зміни до п. 2.2 Договору та п.5.2, а саме: змінено ціну за 1Квт.год електричної енергії за цим договором та становить 2, 9583 грн без ПДВ, ПДВ 0,59166 грн., разом з ПДВ 3, 55 грн .;

- Додатковою угодою від 29.11.2021 №2 до Договору № 60ЕВ767-1796-21 від 16.11.2021 внесено зміни до п.2.2. та п. 5.2 Договору, а саме змінено ціну за 1Квт.год електричної енергії за цим договором та становить 3,25 грн без ПДВ, ПДВ 0,65 грн., разом з ПДВ 3, 90 грн .;

- Додатковою угодою від 14.12.2021 №3 до Договору № 60ЕВ767-1796-21 від 16.11.2021 внесено зміни до п.5.1 Договору, зокрема: загальна вартість цього договору становить 357 821 грн 00к. та до Додатку відповідно п. 2.2. 1 Договору, а саме "Договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим договором визначені в Додатку №1 до Договору складають 91 748 кВт/год".

Відповідно до умов договору (п.2.1.) постачальник зобов`язався постачати споживачу у 2021 році ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник 09310000-5 Електрична енергія (Електрична енергія), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію на умовах цього договору.

Відповідно до умов Комерційної пропозиції "Вільна Вартість -7Б", яка є Додатком до Договру №60ЕВ767-1796-21 про постачання електричної енергії споживачу від 16.11.2021 оплата проводиться протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунку, але не пізніше ніж до 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

На викоонання умов договору, позивач належним чином передав відповідачу у власність електричну енергію у обсягах, що передбачено зазначеним вище договором, зокрема в обсязі 54720 кВт на суму 213 408 грн 00к.

Про вказаний факт свідчить акт прийому-передачі електричної енергії №ЗІФ81042338 від 31.12.2021, копія якого долучена до матеріалів справи. Вказаний акт підписаний відповідачем по справі без зауважень.

На підставі Акту прийому-передачі електричної енергії №ЗІФ81042338 від 31.12.2021 постачальником виставлено рахунок на оплату №62000060 від 10.01.2022, який 12.01.2022 направлено на адресу відповідача , про що свідчить долучений до матеріалів справи опис поштового відправлення та фіскальний чек.

В порушення умов договору відповідач за отриманий товар (електричну енергію) не розрахувався належним чином у встановлені договором строки, що зумовило позивача звернутись з даним позовом до суду.

За наведеного, суд виходить з наступного.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті , що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

У статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України, встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В спірному випадку між сторонами по справі виникли правовідносини на підставі Договору №60ЕВ767-1796-21 про постачання електричної енергії споживачу від 16.11.2021 (з відповідними Додатками та змінами до Договру), який за правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України, визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором. В свою чергу, відповідач обов`язок по їх оплаті в строк встановлений Договором не виконав.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 213 408 грн 00к.. Вказаний факт підтверджується заявою відповідача (вх.№5994/22 від 23.05.2022) про визнання позову в цій частині.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 213 408 грн 00к. - підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено вище невиконання відповідачем зобов`язання у встановлений договором та законом строк.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а саме: суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Поняття неустойки (штрафу, пені) розкрито у статті 549 ЦК України.

Так, законодавець визначив, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 ГК України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231 ГК України).

Разом з тим, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 14 Додатку 2 Порядок розрахунків" Договору сторонами погоджено, що у разі несвоєчасної оплати платежів обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

На підставі вказаних правових норм позивач нарахував відповідачу 10 758 грн 10к. - пені, 13017 грн 89 к. - інфляційні втрати та 1 613 грн 72 к. - 3% річних.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені, інфляційних та три відсотки річних, прийшов до висновку про обґрунтованість їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та таких, що підлягають повному задоволенню.

Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 350 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до заявленої суми заборгованості, сплаті підлягав судовий збір в розмірі 3581 грн 97 к. (238 797 грн 71 к. Х 1,5/100=3581 грн 97к.), проте позивач сплатив судовий збір в сумі 12 495 грн 00к. Отже, в спірному випадку переплата судового збору становить

8 823 грн 03к.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Клопотань про повернення зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 8 823 грн 03к. на момент ухвалення судом рішення у справі позивачем не подано. А отже, у суду відсутні правові підстави щодо повернення позивачу зайво сплаченої суми судового збору в розмірі 8 823 грн 03к. по даній справі.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову покладається судом на відповідача.

Разом з тим, ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір"передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як встановлено судом, відповідно до заяви (вх.№5994/22 від 23.05.2022) позивач по справі визнав позовні вимоги лише в частині основної заборгованості.

З урахуванням приписів закону та відповідної заяви позивача, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% від суми визнаних позивачем позовних вимог (зокрема від суми 213 408 грн 00к.), що складає 1 600 грн 56 к. Решту суму судових витрат, зокрема судовий збір, в розмірі 1981 грн 41 к.,належить відшкодуватити позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись 13, 74, 77, 86, 123, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради (вул. Сагайдачного, 26, смт. Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, код 4413477) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010, ), на рахунок в Філії Івано-Франківського обласного управління акціонерного товариства Державний ощадний банк України UА2955003 ) - 213 408 грн 00к. (двісті тринадцять тисяч чотириста вісім гривень) - основної заборгованості.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради (вул. Сагайдачного, 26, смт. Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, код 4413477) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010, , на рахунок АБ "Кліринговий дім" UА7010060 ) - 10 758 грн 10к. (десять тисяч сімсот п`ятдесят вісім гривень десять копійки) - пені, 13017 грн 89 к. (тринадцять тисяч сімнадцять гривень вісімдесят дев`ять копійки) - інфляційні втрати та 1 613 грн 72 к. (одна тисяча шістсот тринадцять гривень сімдесят дві копійки) - 3% річних.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Перегінської селищної ради (вул. Сагайдачного, 26, смт. Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, код 4413477) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010, ) - 1981 грн 41 к. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят одна гривня сорок одна копійка) судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (вул. Ленкавського, буд.20, м. Івано-Франківськ, 76010, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 600 грн 56 к., сплачений згідно платіжного доручення №53 від 25.03.2022р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Фанда