ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1092/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Н.Церковної, за участі секретаря судового засідання Ю.Костюкович, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення в сумі 1 184 870, 26 грн, та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" про стягнення в сумі 146 499, 67 грн

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відпоівдач за зустрічним ) - Горболиз О.А.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) - Годицький А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (далі - Відповідач), в якій просить стягнути 1 184 870,26 грн., з яких 1161320,96 грн. (основний борг), 7541,78 грн. (3% річних) та 16 007,52 грн. (інфляційні втрати), а також суму судового збору та іншу суму судових витрат.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.01.2022 року.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги Позивач за первісним позовом обґрунтовує тим, що 14.06.2021 року між ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» та ВП «РІВНЕНСЬКА АЕС» було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876 (надалі- Договір).

Відповідно до п. 1.1.-1.2 Договору Постачальник - ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» зобов`язується поставити товар 44110000-4 бітум дорожній, а Замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

27 липня 2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору за якою, в зв`язку зі збільшенням ринкової вартості Товару, було змінено ціну за одиницю Товару у бік збільшення, а також зменшено кількість Товару, що планується поставити.

Вказаною додатковою угодою №1 було затверджено специфікацію №1 в новій редакції.

На виконання умов Договору, Позивач належним чином виконав зобов`язання з поставки Товару, а саме - здійснив поставку Товару загальною вартістю 1 633 017,47 грн., що підтверджується рахунками-фактурою.

Відповідно до видаткових накладних Позивачем було поставлено, а Відповідачем було отримано Товар на загальну вартість 1 633 017,47 грн.

Відповідач за поставлений Товар перерахував Позивачу лише 471 696,51 грн., а іншу частину заборгованості не сплатив.

Cтаном на дату подачі позовної заяви, Відповідачем всупереч умов, передбачених п, 6.1. Договору не виконані зобов`язання з оплати поставленого Товару у повному обсязі та наявна прострочена заборгованість за Договором на загальну суму 1 161 320,96 грн. (1 633 017,47-471 696,51 = 1 161 320.96). Отже на момент звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар складає 1 161 320.96 грн.

13 грудня 2021 року до суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що причиною виникнення заборгованості за поставлену продукцію по договору поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року є дуже складне фінансове становище ДП «НАЕК «Енергоатом» через існуючу ситуацію на ринку електроенергії, у зв`язку з якою атомна генерація опинилась у стані кризи. Як наслідок, відсутність потрібного обсягу коштів унеможливлює вчасні розрахунки з постачальниками, в тому числі й з Позивачем.

Також, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» звернулося до Господарського суду Рівненської області із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» , в якій просить стягнути 146 499,67 грн., а саме 52 056,87 грн. пені та 94 442,80 грн. штрафу та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" про стягнення в сумі 146 499, 67 грн прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 918/1092/21, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Крім того, Відповідач за первісним позовом повідомляє, що заявлену до стягнення суму основного боргу за договором поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року було частково погашено шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1 042 225, 12 грн, після відкриття провадження у даній справі що підтверджується платіжними дорученнями залучиними до матеріалів спрпави.

05 січня 2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01.02.2022 року.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2022 року .

15 лютого 2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01.03.2022 року.

Ухвалою суду від 01.03.2022 року розгляд справи відкладено до припинення або скасування воєнного стану.

Ухвалою суду від 02.05.2022 року розгляд справи призначено на 17.05.2022 року.

17.05.2022 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.05.2022 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволені зустрічного позову.

Мотивувальна частина

14 червня 2021 року між ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» та ВП «РІВНЕНСЬКА АЕС» було укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876 (надалі- Договір).

Відповідно до п. 1.1.-1.2 Договору Постачальник - ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» зобов`язується поставити товар 44110000-4 бітум дорожній, а Замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору)

27.07.2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору за якою, в зв`язку зі збільшенням ринкової вартості Товару, було змінено ціну за одиницю Товару у бік збільшення, а також зменшено кількість Товару, що планується поставити.

Також вказаною додатковою угодою № 1 було затверджено специфікацію № 1 в новій редакції.

На виконання умов Договору, Позивач належним чином виконав зобов`язання з поставки Товару, а саме - здійснив поставку Товару загальною вартістю 1 633 017,47 грн., що підтверджується рахунками-фактурою.

Відповідно до видаткових накладних Позивачем було поставлено, а Відповідачем було отримано Товар на загальну вартість 1 633 017,47 грн.

З метою належного виконання з боку Позивача умов Договору кожна партія Товару супроводжувалась паспортами якості на Товар: № 572 від 15.07.2021 року, № 669 від 30.07.2021 року, № 691 від 03.08.2021 року, № 699 від 05.08.2021 року (а.с. 35-38).

Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію Замовник письмово повідомляє Постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Відповідач на виконання пункту 6.2. Договору повідомив Позивача про оформлення ярликів на Товар.

Відповідач за поставлений Товар перерахував Позивачу 471 696,51 грн., а іншу частину заборгованості не сплатив.

Отже, станом на дату подачі позовної заяви, Відповідачем всупереч умов, передбачених п, 6.1. Договору, не виконані зобов`язання з оплати поставленого Товару у повному обсязі та наявна прострочена заборгованість за Договором на загальну суму 1 161 320,96 грн. (1 633 017,47-471 696,51 = 1 161 320,96), а отже на момент звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар складала 1 161 320,96 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ярлики на продукцію були підписані № 091/3-16.07.2021 року, №091/4 - 02.08.2021 року, №091/5 - 05.08.2021 року та № 091/6-06.08.2021 року, відтак враховуючи умови договору (умова щодо відтермінування оплати на 45 днів) кінцевий строк оплати продукції станом на момент звернення із позовною заявою до суду сплинув.

Судом також з`ясовано, що Відповідач після відкриття провадження у даній справі частково розрахувався з Позивачем в розмірі 1 042 225,12 грн, отже сума основного боргу відповідача становить 119 095,84 грн з ПДВ. В ході розгляду справи, уповноважений представник Відповідача визнав позов в частині стягнення основного боргу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.692 цього ж Кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом вище, строк оплати отриманого Відповідачем товару є таким що настав та, відповідно, і обов`язок покупця оплатити отриманий товар.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання покупцем свого зобов`язання в повному обсязі по оплаті отриманого товару за вказаними вище договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості Відповідача перед Позивачем у сумі 119 095,84 грн, а вимога Позивача про стягнення з Відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та підлягає задоволенню.

Також, як зазначено судом, Відповідач сплатив основний борг в сумі 1 042 225,12 грн, що підтверджено платіжними дорученнями залученими до матеріалів справи (№13299від 30.11.2021 року; №13604 від 07.12.2021 року; №14321 від 22.12.2021 року; №14414 від 23.12.2021 року; №225 від 05.01.2022 року; №628 від 18.01.2022 року; № 1035, від 26.01.2022 року; №1454 від 01.02.2022 року; № 3589 від 17.03.2022 року; № 3722 від 18.03.2022 року; № 3886 від 22.03.2022 року; №4376 від 04.04.2022 року; № 4926 від 14.04.2022 року; № 5188 від 19.04.2022 року; № 5388 від 21.04.2022 року; № 5700 від 26.04.2022 року; №5863 від 28.04.2022 року; №6351 від 09.05.2022 року; №6651 від 13.05.2022 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в сумі 1 042 225,12 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 7 541,78 грн та інфляційні збільшення в розмірі 16 007,52 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до обставин справи та вимог закону, отже вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 3% річних у розмірі 7 541,78 грн та інфляційні збільшення в розмірі 16 007,52 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

У відповідності до пункту 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем в якості судових витрат заявлено до стягнення суму сплаченого судового збору в розмірі 19 953,89 грн.

У відзиві на позовну заяву Відповідач просив суд на підставі ст. 130 ГПК України зменшити розмір судового збору на 50 відсотків та повернення такої суми для Позивача з державного бюджету України.

Частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, вбачається, що умовою для зменшення розміру сплаченого судового збору, є визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд зазначає, що згідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судовий збір в розмірі 17 551,66 грн підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відтак, суд покладає сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" судовий збір в розмірі 1201,12 грн ( 142 645,14/1 184 870,26* 19 953,89 = 2 402,23/50%= 1 201,12) на ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС".

Окрім того, як зазначалося вище, в ході розгляду справи ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" було заявлено зустрічну позовну вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс", щодо стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року.

Щодо поданого зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція" (далі - ВП "Рівненська АЕС", Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" (далі - ТОВ "САНРАЙС ЛОГИСТИКС", Постачальник) за результатами закупівлі UA-2021 -03-12-009639-Ь згідно Закону України "Про публічні закупівлі", було укладено договір поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року, згідно умов якого ТОВ "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" було взяте на себе зобов`язання поставити Замовнику продукцію (бітум дорожній) вартістю 1 721109,56 гривень згідно специфікації № 1 до договору в строк по 30.06.2021року (пункт 3.1. договору).

Пунктом 3.1. договору також встановлено, що продукція поставляється на умовах DDP згідно Інкотермс-2010, місце поставки - 34400, місто Вараш, Рівненська область, склад ВП "Рівненська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом".

27.07.2021 року Замовником та Постачальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 53-122-01-21-10876 від 14.06.2021року про збільшення ціни на продукцію за договором.

В порушення умов договору, поставка продукції була здійснена ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» з простроченням, а саме:

- 16.07.2021 року (прибутковий ордер № 1 від 16.07.2021 року) на суму 371 696.51 гривня за видатковою накладною № 749 від 15.07.2021 року;

- 02.08.2021 року (прибутковий ордер № 11 від 02.08.2021 року) на суму 414 305,04 гривні за видатковою накладною № 850 від 31.07.2021року ;

- 05.08.2021 року (прибутковий ордер № 9 від 05.08.2021року) на суму 437 920,08 гривень за видатковою накладною № 925 від 04.08.2021 року;

- 06.08.2021 року (прибутковий ордер № 10 від 06.08.2021року) на суму 409 095,84 гривні за видатковою накладною № 936 від 05.08.2021 року.

Пунктом 9.1 договору поставки передбачено обов`язок Постачальника сплатити Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% вартості непоставленої продукції. На підставі викладеного Позивачем за зустрічним позовом пред`явлено до стягнення з ТОВ "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" 146 499,67 грн з яких 52 056,87 грн пені та 94 442,80 грн штрафу.

Згідно відзиву на зустрічну позовну заяву Відповідач за зустрічним позовом заперечує щодо його задоволення у зв`язку із належним виконанням взятих на себе договірних відносин та зазначає, що затримка поставки відбулася з вини покупця, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Судом при розгляді зустрічної позовної заяви враховані наступні норми права, які регулюють нарахування штрафних санкцій.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадків передбачених законом або договором.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Зобов`язання має бути виконано в строк встановлений договором (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді, грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судом з`ясовано, що Позивачем за первісним позовом порушено умови договору в частині вчасності поставки товару, відтак Відповідач за первісним позовом нарахував штрафні санкції передбачені договором. Як зазначено вище по тексту 14.06. 2021 року між ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» та ВП «РІВНЕНСЬКА АЕС» укладено Договір поставки № 53-122-01-21-10876 (надалі - Договір) за ціною , що була зазначена в тендерній пропозиції.

Відповідно до п. 1.1.-1.2 Договору Постачальник - ТОВ «САНРАЙС ЛОГИСТИКС» зобов`язується поставити товар 44110000-4 бітум дорожній, а Замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Листом №557-06/2021 від 10.06.2021 року Позивач за первісним позовом запропонував Відповідачу за первісним позовом збільшити вартість товару.

02 липня 2021 року від Відповідач за первісним позовом направив лист (вих. № 11625/041) про відмову від укладення додаткової угоди про підвищення вартості товару в зв`язку з не підтвердженням збільшення вартості товару документами, що надавались продавцем.

12 липня 2021 року, у відповідь на листи Позивача за первісним позовом про надання на вимогу Відповідача за первісним позовом документів, які можуть підтверджувати збільшення вартості продукції, було отримано черговий лист № 12193/041 з вимогою надання додаткових документів.

При цьому, як підтверджено матеріалами справи 15.07.2021 року ТОВ "Санрайс Логистик", з метою збереження власної ділової репутації, здійснило вчасну поставку продукції відповідачу за первісним позовом в кількості 23,54 тони за значно нижчими цінами, ніж ринкові. Так, на момент здійснення поставки (15.07.2021року) ринкова вартість 23,54 тон продукції складала 408 748,56 грн., а Позивач за первісним позовом, незважаючи на затягування Відповідачем за первісним позовом в укладенні додаткової угоди з новими цінами, поставив вказану партію продукції за ціною 371 696,51 грн., що на 38 052,05 грн., нижче за ринкову.

30 липня 2021 року від Відповідача за первісним позовом надійшла додаткова угода № 1, якою було збільшено вартість на залишок непоставленої продукції та приведено вартість продукції у відповідність до ринкової.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому, добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Аналізуючи законодавство та судову практику, при вирішенні зустрічного позову, судом звернуто увагу на той факт, що згідно даних діловодства спеціалізованого суду Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" виступила відповідачем з січня 2020 року по травень 2022 року у понад 160 спорах пов`язаних із не виконанням цивільних угод в частині їхньої оплати відповідачем. На підставі викладеного суд, вбачає в діях Відповідача умисне відтермінування погодження вартості товару та не добросовісну поведінку щодо цивільно-правових відносин з іншими контрагентам.

Також суд зауважує, що умови договору передбачають лише фінансову відповідальність ТОВ «Санрайс Логистик», разом з тим, жодного з виду відповідальності для Відповідача за первісним позовом не встановлюють.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18 зазначила наступне:

Разом з тим за частиною третьою статті 509 ПК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ІІК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею З ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.».

Статтею 233 Господарського кодексу України надано суду можливість пом`якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог частини другої статті 13 Цивільного кодексу України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки і оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 року у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

При цьому, Відповідачем за первісним позовом не надано суду жодного доказу понесення будь-яких збитків, погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності від затримки поставки товару.

З викладеного, суд приходить до висновків, що затримка поставки відбулась з вини замовника, а понесення будь-яких збитків, погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності відповідачем за первісним позовом документально не доведено.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Враховуючи зазначені вище обставини, та збереження правового (розумного) балансу між позивачем та відповідачем, зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 231, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистик" (36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 2, оф. 209, ) 119 095,84 грн заборгованості за договором поставки №53-122-01-21-10876 від 14.06.2021 року, 3% річних у розмірі 7 541,78 грн, 16 007,52 грн сума збитків від інфляції та 50% судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 201,12 грн.

3. Закрити провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 ) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистик" (36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 2, оф. 209, ) 1 042 225,12 грн - основного боргу.

4. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистик" (36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 2, оф. 209, ) з державного бюджету України 1 201,12 судового збору.

5. В задоволені зустрічного позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" про стягнення в сумі 146 499, 67 грн - відмовити у повному обсязі.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2022 року

Суддя Н.Церковна