ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. Справа№ 910/6683/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.10.2021 (повний текст складено 25.10.2021)

у справі №910/6683/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Адвокатського об`єднання "Стоїк"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я"

про стягнення 138 776,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське об`єднання "Стоїк" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" (далі-відповідач, скаржник) про стягнення 138 776,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання юридичних послуг від 01.11.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на користь Адвокатського об`єднання "Стоїк" борг у розмірі 138 776,20 грн., 3% річних у розмірі 410,42 грн., пеню у розмірі 2052,11 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Сузір`я" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено правову природу договору про надання юридичних послуг від 01.11.2017, укладеного між позивачем та відповідачем.

Крім того, зазначено, що судом першої інстанції необґрунтовано та безпідставно здійснено підміну понять, а саме поняття «остаточний гонорар» та замінено в рішенні «гонорар успіху».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Кравчук Г.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6683/21.

Від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/6683/21.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 у зв`язку перебування судді Кравчука Г.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/6683/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 для розгляду справи №910/6683/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував щодо доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справи №910/6683/20 є вимоги про стягнення 138 776,20 грн, вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

01.11.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Сузір`я" (далі - замовник) та Адвокатським об`єднанням "Стоїк" (далі - виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого на підставі цього договору Виконавець зобов`язується надавати Замовнику юридичні послуги, а саме надавати юридичні поради, консультації, представляти інтереси в судах, органах виконавчої служби, в державних органах, тощо, а Замовник зобов`язується здійснювати оплату вказаних юридичних послуг.

За приписами пунктів 2.1, 2.2 договору, Виконавець зобов`язаний виконувати доручення своєчасно та якісно. При виконанні зобов`язань по цьому Договору Виконавець керується чинним в Україні законодавством та цим Договором.

Як встановлено у п. 3.1 договору, Замовник своєчасно забезпечує Виконавця всім необхідним для виконання зобов`язань по Договору (в т.ч. необхідними документами, довідками, іншою інформацією), видає працівникам Виконавця довіреності на право представництва інтересів Замовника, здійснює оплату всіх необхідних платежів за цим Договором, а також платежів, необхідних для розгляду справи (судовий збір, оплата експертиз, копіювання документів, тощо). Замовник зобов`язується надати Виконавцю всі документи, які необхідні для судового розгляду справи.

У пунктах 4.1, 4.2 договору встановлено, що юридичні послуги, які надавались Виконавцем Замовнику, а також їх вартість визначаються Замовником та Виконавцем наприкінці кожного місяця та оформлюються актом про виконані роботи, який підписується обома сторонами. У разі, якщо послуги не надавались, то сторони можуть акти не складати. Оплата послуг проводиться протягом 10 банківських днів після підписання актів виконаних робіт та на їх підставі.

Витрати, понесені Виконавцем під час представництва інтересів Замовника по справі (судовий збір, вартість копіювання документів, тощо) підлягають компенсації Замовником Виконавцю в повному обсязі, такі витрати не входять до вартості юридичних послуг і компенсуються Замовником окремо на підставі виставленого рахунку - фактури та звіту Виконавця про такі понесені витрати.

У п. 4.3 договору сторони домовились, що остаточний гонорар по стягненню коштів із Боржників Замовника становитиме 35% від суми фактично стягнутих коштів із таких боржників, якщо інше не буде обмовлене доповненнями до цього договору. Остаточно розмір гонорару сторони визначатимуть в актах виконаних робіт. При частковому стягненні боргів Замовник зобов`язується також пропорційно від кожної отриманої суми коштів в узгодженому із Виконавцем розмірі проводити виплату гонорару Виконавцю.

Сторони домовились, що у разі прострочення в оплаті винагороди за цим договором, на строк більш ніж двадцять календарних днів, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. (п. 4.4 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018р. У разі згоди, сторони можуть продовжити дію цього договору на наступний період, про що має бути укладено додаткову угоду. (п. 6.1 договору).

Додатковою угодою № 1 сторони продовжили термін дію договору до 31.12.2019, а додатковою угодою № 2 - до 31.12.2020.

В межах умов договору сторонами підписано акти про виконані роботи (надані послуги) від 30.11.2017 на суму 5000,00 грн., від 29.12.2017 на суму 8365,00 грн., від 28.04.2020 на суму 6480,00 грн., від 28.04.2020 на суму 14 850,00 грн., від 31.07.2020 на суму 7 300,00 грн., які оплачені у повному обсязі відповідно до наданих платіжних доручень.

В обґрунтування позовних вимог, Адвокатське об`єднання "Стоїк" зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2019 у справі №761/12131/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020, позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" заборгованість у розмірі 396 308,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що працівники Адвокатського об`єднання "Стоїк" вели у суді справу №761/12131/18, зокрема, було вчинено такі дії:

- 28.03.2018 помічником адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенком Д.Ю. було підготовлено та подано позов;

- 04.07.2018 було проведено судове засідання за участю помічника адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Коваля Р.О.;

- 25.10.2018 помічник адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенко Д.Ю. прибув до суду, де у зв`язку із неприбуттям відповідачів написав клопотання про розгляд справи без участі позивача, було ухвалено заочне рішення про задоволення позову;

- 27.11.2018 помічником адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенком Д.Ю. було підготовлено та подано заяву про виправлення описки у судовому рішенні від 25.10.2018;

- 25.03.2019 помічником адвокатом Адвокатського об`єднання «Стоїк» Васильєвим В.А. було підготовлено заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення;

- 09.04.2019 було проведено судове засідання за участю помічника адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенка Д.Ю., на якому з формальних підстав заочне рішення від 25.10.2018 р. було скасовано і справу призначено до повторного розгляду;

- 23.07.2019 було проведено судове засідання за участю адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенка Д.Ю., яке було відкладено через неявку відповідачів;

- 22.10.2019 було проведено судове засідання за участю адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенка Д.Ю., за результатами якого позов було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» заборгованість у розмірі 396 308,00 грн;

- 17.03.2020 адвокатом Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенком Д.Ю. було підготовлено відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

- 24.06.2020 в Київському апеляційному суді було проведено судове засідання за участю адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенка Д.Ю., яке б відкладено через необхідність новому адвокату Антонова Артема Петровича ознайомитися зі справою;

- 08.07.2020 в Київському апеляційному суді було проведено судове засідання за участю адвоката Адвокатського об`єднання «Стоїк» Іщенка Д.Ю., за результатами якого було залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2019 у справі №761/12131/18;

- 11.08.2020 юрист Адвокатського об`єднання «Стоїк» Пікалов В.С. отримав виконавчі листи по вказаній справі, які передані до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сузір`я» для передачі до виконавчої служби чи до приватного виконавця, оскільки подальше виконання рішення суду не становило складнощів, бо боржник мав на праві власності цінне нерухоме майно - квартиру, яка перебувала в іпотеці у відповідача

Надалі, 28.08.2020 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сузір`я» пред`явило виконавчі листи приватному виконавцю Журиду С.М., який відкрив виконавчі провадження №62906095 (щодо ОСОБА_1 ), № 62907638 (щодо ОСОБА_2 ).

В березні 2021 в рамках виконавчих проваджень №62906095, №62907638 боржники погасили всю суму боргу згідно судового рішення за день до торгів з продажу квартири, яка перебувала в іпотеці.

За твердженнями позивача, оскільки внаслідок тривалої юридичної роботи, яку з березня 2018 проводило Адвокатського об`єднання «Стоїк», із боржників Антонова Артема Петровича фактично було стягнуто 396 308,00 грн., відповідно до 4.3 Договору про надання юридичних послуг від 01.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сузір`я» має сплатити на користь Адвокатського об`єднання «Стоїк» гонорар успіху у розмірі 138 707,80 грн.(396 308,00 х 0,35).

09.04.2021 позивач направив відповідачу вимогу про сплату гонорару у розмірі 138 707,80 грн. та підписання акту виконаних робіт по цьому гонорару разом з примірниками актів про виконані роботи (надані послуги) від 09.04.2021 (описи вкладення у цінний лист, накладні та фіскальні чеки від 09.04.2021).

Оскільки відповіді на вказану вимогу відповідачем не надано, обов`язок зі сплати гонорару у розмірі 138 707,80 грн. не виконано, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення з відповідача вказаної суми коштів, а також (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог) 3% річних у розмірі 410,42 грн. та пені у розмірі 2052,11 грн. за період прострочення здійснення оплати.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що Адвокатським об`єднанням "Стоїк" доведено відповідними засобами доказування наявність законних підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" суми гонорару у розмірі 138 707,80 грн., а також 3% річних у розмірі 410,42 грн. та пені у розмірі 2052,11 грн. за період прострочення здійснення оплати.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Аналогічної правової позиції щодо правової природи договору про надання правової допомоги дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність , гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа №761/12131/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 396 308,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2019 у справі №761/12131/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020, позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" заборгованість у розмірі 396 308,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що матеріалами вказаної цивільної справи, зокрема, заявами сторони, процесуальними документами, протоколами судових засідань підтверджується, що правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій при розгляді цієї справи Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Сузір`я" надавали працівники Адвокатського об`єднання "Стоїк" Іщенко Денис Юрійович та Коваль Ростислав Олександрович , які діяли від імені Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на підставі відповідних довіреностей, виданих останнім. Це власне і узгоджується з п. 3.1 договору, відповідно до якого серед зобов`язань замовника є видача працівникам виконавця довіреності на право представництва інтересів замовника.

На підтвердження перебування вказаних осіб у трудових відносинах з позивачем у справі, останнім надано до суду контракт від 01.11.2017, укладений між Адвокатським об`єднанням "Стоїк" та Ковалем Р.О. , а також, скріншот електронної трудової книжки Іщенка Д.Ю .

Надання юридичних послуг позивачем та їх прийняття скаржником, зокрема, по справі Антонова А.П., підтверджується актами про виконані роботи (надані послуги) від 28.04.2020 на суму 6480,00 грн. та від 31.07.2020 на суму 7300,00 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Юридичні послуги за вказаними актами оплачені відповідачем у повному обсязі відповідно до платіжних доручень № 417 від 29.04.2020 та № 599 від 22.07.2020.

З поданих доказів судом першої інстанції вірно встановлено, а скаржник не заперечує, що 16.03.2021 ОСОБА_1 було сплачено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Сузір`я" кошти у сумі 396 308,00 грн. з призначенням платежу Сплата боргу зг. Постанови Київс.апеляц.Суду по справі №761/12131/18 від 08.07.2020р. без ПДВ.

16.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Журидом Сергієм Миколайовичем винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень № 62907638 та № 62906095 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 761/12138/18 від 11.08.2020 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" заборгованості у розмірі 396 308,00 грн., з огляду на надходження заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням боргу.

У зв`язку з отриманням скаржником вказаної суми коштів 09.04.2021 позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату остаточного гонорару на підставі п. 4.3 договору у розмірі 138 707,80 грн., що становить 35% від суми стягнутих коштів, та підписання акту виконаних робіт по цьому гонорару разом з примірниками актів про виконані роботи (надані послуги) від 09.04.2021 (описи вкладення у цінний лист, накладні та фіскальні чеки від 09.04.2021). Вказані документи відповідач отримав 13.04.2021 згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до поданих відповідачем доказів, він надав відповідь № 34 від 19.04.2021 про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки: у примірнику акта від 09.04.2021 є ряд неточностей, а саме: здійснено посилання на не чинний Договір про надання юридичних, послуг від 01.11.2017 (строк дії якого закінчився ще 31.12.2020); не вказано, які саме роботи чи послуги надано Адвокатським об`єднанням «Стоїк» , як виконавцем, на користь Товариства, як замовника, саме щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" у розмірі 396 308,00 грн.; не зазначено жодних правових підстав та не надано жодних документів на підтвердження наявності будь-якого замовлення Товариством в Адвокатського об`єднання «Стоїк» юридичних послуг по стягненню боргу у розмірі 396 308,00 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я"; не додано жодних документів підтверджуючих надання Адвокатським об`єднанням «Стоїк» у 2021 будь-яких юридичних послуг Товариству. У зв`язку з цим скаржник просив надати відповідні підтверджуючі документи з метою з`ясування наявності будь-яких наданих та неоплачених послуг. (опис вкладення у цінний лист, накладна та фіскальний чек від 19.04.2021).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, скаржник у апеляційній скарзі зазначив, зокрема, що ним не замовлялися послуги у позивача щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 396 308,00 грн. на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я"; позивачем не надавалося жодних послуг Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Сузір`я"; у відповідача відсутні боргові зобов`язання перед позивачем, як і відсутні правові підстави та обов`язок виплати вказаної у позові суми позивачу.

Однак, колегія суддів не погоджується із даними твердженнями скаржника та вважає, що він зобов`язаний сплатити позивачу заявлену суму коштів, з огляду на наступне.

Так, у п. 4.3 договору про надання юридичних послуг від 01.11.2017 сторони погодили, що остаточний гонорар по стягненню коштів із Боржників Замовника становитиме 35% від суми від суми фактично стягнутих коштів із таких боржників, якщо інше не буде обмовлене доповненнями до цього договору. Остаточно розмір гонорару сторони визначатимуть в актах виконаних робіт. При частковому стягненні боргів Замовник зобов`язується також пропорційно від кожної отриманої суми коштів в узгодженому із Виконавцем розмірі проводити виплату гонорару Виконавцю.

Відповідно до наведеного положення договору відповідач погодився виплатити адвокатському об`єднанню як винагороду вказаний відсоток від стягнутої з боржників, у даному випадку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , грошової суми, що за своєю правовою природою є так званим гонораром успіху , який адвокат (адвокатське об`єднання) має право отримувати за надану правничу (правову) допомогу, розмір якого чинним законодавством не обмежений та визначається договором про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції тлумачить гонорар успіху як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55).

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, в обґрунтування відсутності підстав для сплати суми гонорару про те, що позивач не надавав йому послуги по стягненню коштів з ОСОБА_1 , оскільки за положеннями договору участь виконавця у стягненні не є умовою сплати вказаного гонорару та не ставиться у залежність від цього, фактично це є платою за сам результат, досягнення якого пов`язується саме із отриманням відповідачем коштів від боржників.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового розгляду.

Крім того, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що процедура виконання судового рішення є частиною судового провадження і виконавче провадження є неможливим без судового провадження, яке і є підставою для виконавчого провадження.

За переконанням суду апеляційної інстанції, всупереч доводам скаржника, вказаний пункт договору в частині формулювання визначення суми остаточного гонорару від суми фактично стягнутих коштів із таких боржників слід тлумачити як фактичне надходження коштів від боржників на користь стягувача, а не виключно примусове стягнення в ході виконавчого провадження, оскільки таке тлумачення позбавляє вказану договірну умову будь-якого правового сенсу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції та перевірено колегією судів, що добровільна сплата боржником коштів на користь позивача у даному випадку підпадає під дію вказаного положення договору, яке є дійсним, а також, скаржник на етапі ведення справи в суді оплачував поточні послуги позивачу, про свідчать додані до позову документи. Доказів протилежного, зокрема, визнання недійсним вказаного пункту, матеріали справи не містять.

Зважаючи на обов`язковість укладеного між сторонами договору, з умовами якого вільно та на власний розсуд та ризик погодився відповідач, зокрема, в частині його пункту 4.3, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача остаточного гонорару у розмірі 138 707,80 грн.

Колегія суддів відхиляє заперечення скаржника про те, що він не замовляв у позивача послуг саме по стягненню коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 396 308,00 грн. в межах виконавчого провадження, оскільки, як встановлено вище, це не є умовою сплати гонорару в розумінні п. 4.3 договору.

Водночас, судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 сплачено борг саме на виконання рішення суду в провадженні, в якому позивач представляв інтереси відповідача, яке стало підставою сплати вищевказаного боргу.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи викладені вище обставини у своїй сукупності, колегія суддів зазначає, що позивачем доведено відповідними засобами доказування наявність законних підстав для стягнення з відповідача суми гонорару у розмірі 138 707,80 грн.

При цьому, оскільки у п. 4.1 договору строк виконання зобов`язання з оплати послуг пов`язується з підписанням актів виконаних робіт, а у даному випадку акт про виконані роботи (надані послуги) від 04.04.2021 безпідставно не підписаний відповідачем, строку його підписання або ж надання відповідачем відмови від підписання договором не визначено, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при встановленні строку виконання зобов`язання відповідача зі сплати остаточного гонорару слід керуватися ч. 2 ст. 530 ЦК України, у зв`язку з чим гонорар мав бути сплачений до 20.04.2021 включно.

З огляду на вищевикладене, позивачем заявлено до стягнення з скаржника 3% річних у розмірі 410,42 грн. за період прострочення з 21.04.2021 по 26.05.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013).

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок 3% річних, зазначає, що вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню у заявленому позивачем обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 2052,11 грн за період прострочення з 21.04.2021 по 26.05.2021.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 4.4 договору сторони домовились, що у разі прострочення в оплаті винагороди за цим договором, на строк більш ніж двадцять календарних днів, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, зазначає, що вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню у заявленому позивачем обсязі.

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи надані докази до матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на користь Адвокатського об`єднання "Стоїк" борг у розмірі 138 776,20 грн., 3% річних у розмірі 410,42 грн., пеню у розмірі 2052,11 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Водночас, суду апеляційної інстанції скаржником не надано належних та допустимих доказів на спростування вище викладених обставин.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Сузір`я" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №910/6683/21 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/6683/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала