ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2022 р. Справа№ 910/2653/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 19.05.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника

керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.09.2021 (повний текст рішення складено 06.10.2021)

у справі №910/2653/21 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно - будівельне управління №3 Київзеленбуд"

про розірвання договору, припинення права користування земельною ділянкою та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно - будівельне управління №3 Київзеленбуд" про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005), яка розташована по вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва, укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 04.04.2001 за №66-5-00053 та в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2015 за №11440307; про припинення відповідачу права користування земельною ділянкою площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005), яка розташована по вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва та про зобов`язання відповідача повернути позивачу вищевказану земельну ділянку.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що відповідач використовує спірну земельну ділянку не за її цільовим призначенням.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що здійснення ним будівництва на земельній ділянці, за умови отримання відповідних вихідних даних та дозволу від органу місцевої влади, не може вважатися використанням не за цільовим призначенням спірною земельною ділянкою. Наявне цільове призначення не забороняє здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці, на яку отримано відповідну дозвільну документацію в порядку передбаченому законом. Крім того, вказував, що посилання позивачем на п. 7 Містобудівних умов та обмежень є недоречним, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 640/14207/19, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано абзац 2 пункту 7 Цільове призначення земельної ділянки Розділу Загальні дані Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 643/14/12/009-14 від 19.12.2014, виданих Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Вказані факти свідчать, що відповідач не має зобов`язання вчиняти дії по зміні цільового призначення.

24.03.2021 прокурором надано відповідь на відзив, в якій він проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував, вказував, що використання відповідачем спірної земельної ділянки для будівництва житлових будинків призводить до зміни цільового призначення землі.

12.04.2021 відповідач подав суду пояснення, в яких заперечував проти викладених прокурором у відповіді на відзив обставинах. Зазначав, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 640/14207/19 встановлено відсутність необхідності зміні цільового призначення земельної ділянки при використанні відповідно до генерального плану. Вказав, що ним дотримано вимоги містобудівної документації, про що свідчить дозвіл, містобудівні умови та обмеження.

19.04.2021 прокурором подано до суду пояснення, в яких зазначив, що постановою Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 910/6641/18 встановлено факт віднесення спірної земельної ділянки до категорій земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

06.09.2021 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що висновки зроблені Верховним Судом у справі № 640/14207/19 підтверджують правомірність використання земельної ділянки відповідачем відповідно до містобудівної документації та договору тимчасового користування земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження використання відповідачем земельною ділянки не за цільовим призначенням. При цьому, суд зазначив, що Генеральним планом міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005) віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови, тобто, наміри забудови, будівництво житлового комплексу, відповідають містобудівній документації на місцевому рівні; землекористувач може самостійно визначити вид використання земельної ділянки в межах вказаної категорії, що встановлено постановою Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №640/14207/19 та в силу вимог ч.4 ст.75 ГПК України не потребує доказуванню. Також суд зазначив, що право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться об`єкти нерухомості перейшло до відповідача в силу ст.120 Земельного кодексу України, ст.ст.375, 377 Цивільного кодексу України, а також те, що надмірне втручання у право власності відповідача суперечитиме критерію пропорційності.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Київська міська прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права (ст.ст. 2, 68 Земельного кодексу України, ст.ст.375, 377 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій", ст.1 Закону України "Про землеустрій", ст.35 Закону України "Про охорону земель", Класифікацію видів цільового призначення земель, затвердженого

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010) та процесуального права (ст.ст. 2, 7, 46, 75, 77, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України). В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві, відповіді на відзив, поясненнях, наданих суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від

27.09.2021 у справі №910/2653/21; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необгрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

04.01.2022 через канцелярію суду від позивача на вимогу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу - Акту обстеження земельної ділянки №21-0760-04 від 29.10.2021.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 19.05.2022 представник прокуратури підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 19.05.2022 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині підлягає зміні, виходячи з наступного.

06.04.2001 на підставі рішення Київської міської ради №110/831 від 27.04.2000 "Про оформлення права користування земельними ділянками" 06.04.2001 між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" (відповідач) було укладено договір на право тимчасового довгострокового користування землею (далі за текстом - Договір), у відповідності до пункту 1.1. якого, Київська міська рада надає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" приймає у тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 1,9506 га згідно з планом землекористування, що додається.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки для обслуговування та експлуатації виробничої бази на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва.

У пункті 3.1 Договору передбачено, що Київська міська рада має право в разі використання землекористувачем земельної ділянки не за цільовим призначенням або не у відповідності з генеральним планом будівництва достроково розірвати цей договір.

У відповідності до п. 3.2. Договору землекористувач має право:

- самостійно господарювати на землі згідно з цільовим призначенням земельної ділянки;

- переважного поновлення договору після закінчення строку його дії та за інших рівних умов;

- зводити будівлі та споруди згідно з проектом та генеральним планом будівництва, затвердженими в установленому законодавством порядку і при наявності ордеру на виконання будівельних робіт.

Крім того, у пункті 3.2 Договору визначено, зокрема, наступні обов`язки землекористувача:

- виконувати вимоги діючого законодавства;

- використовувати землю згідно цільового призначення;

- охороняти земельну ділянку від самовільного захоплення та самовільної забудови іншими суб`єктами.

Колегією суддів встановлено, що відповідач є власником будівель, розташованих на земельній ділянці кадастровий номер :66:134:0005 за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Воскресенська 2-а.

14.11.2014 між відповідачем і TOB "ІК "УКРБУД ІНВЕСТ" укладено договір №

14/11-14 про будівництво житлового комплексу за адресою: м. Київ, вул.

Воскресенська, 2-а у Дніпровському районі, згідно умов якого сторони зобов`язуються збудувати об`єкт згідно з проектно-кошторисною документацією за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Воскресенська 2-а.

За умовами цього правочину: об`єкт (об`єкт будівництва) - житловий комплекс, будівництво якого планується на земельній ділянці, що розташована за адресою: вул. Воскресенська 2-а в Дніпровському районі м. Києва, а також будь-які інженерно- технічні споруди безпосередньо з ним пов`язані; земельна ділянка - частина земної поверхні, розташована за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Воскресенська 2-а, площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005).

19.12.2014 Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видано Містобудівні умови.

У подальшому, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України надано відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт: "Будівництво житлового комплексу за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 2-а в Дніпровському районі м. Києва" № ІУ51 від 03.11.2015.

Предметом позову є вимоги прокурора про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005), яка розташована по вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва, укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 04.04.2001 за №66-5-00053 та в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2015 за №11440307; про припинення відповідачу права користування цією земельною ділянкою та про зобов`язання відповідача повернути її позивачу.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що відповідач використовує спірну земельну ділянку не за її цільовим призначенням.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", визначено, зокрема, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва; суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів; право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації; проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття Київською міською радою рішення про зміну цільового використання земельної ділянки, яка надана відповідачу для обслуговування та експлуатації виробничої бази.

Отже, за відсутності відповідного рішення Київради, використання спірної земельної ділянки для забудови житлових будинків є порушенням вимог земельного законодавства.

Висновок місцевого господарського суду про те, що будівництво житлового комплексу, відповідає містобудівній документації на місцевому рівні, оскільки Генеральним планом міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка площею 1,9506 га (кадастровий

номер :66:134:0005) віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови, будівництво житлового комплексу, є помилковим, оскільки нормами чинного законодавства та діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не передбачено можливості встановлення чи зміни категорії земельних ділянок Генеральним планом міста .

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що територію, на якій розташована спірна земельна ділянка, віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови та землекористувач може самостійно визначити вид використання земельної ділянки в межах вказаної категорії, оскільки згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 018 від 22.06.2018 категорія земель, до яких віднесено земельну ділянку, площею 1,9506 га, кадастровий номер :66:134:0005 не визначена.

Водночас даний висновок суду першої інстанції також є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, цільове призначення земельної ділянки зазначається у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Відповідно до рішення Київської міської ради №110/831 від 27.04.2000 "Про оформлення права користування земельними ділянками" спірну земельну ділянку надано відповідачу в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки для обслуговування та експлуатації виробничої бази, що у відповідності до положень Земельного кодексу України відноситься до земель промисловості.

Вказане цільове призначення земельної ділянки також визначено в п.1.2 договору на право тимчасового довгострокового користування землею.

Зі змісту п.12 рішення Київської міської ради №110/831 від 27.04.2000 вбачається, що право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою вирішено оформити за товариством у зв`язку із переходом до останнього права власності на майно цілісного майнового комплексу (договір купівлі-продажу від 03.05.1994, акт передачі від 29.06.1994 №00075/50), відведеною згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19.01.1988 №55 "Об отводе земельных участков предприятиям, учреждениям и организациям для строительства объектов".

Отже, вказаним рішенням Київської міської ради та укладеним на його підставі договором земельна ділянка надавалась товариству саме для вказаної мети, тобто - обслуговування та експлуатації виробничої бази.

При цьому, під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки, зазначений у рішенні компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування чи передачу у власність, із урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно витягів з Державного земельного кадастру від 24.05.2016 №НВ-016 та від 16.11.2020 №НВ- 020 відомості про державну реєстрацію вказаної земельної ділянки внесені 06.04.2001 Київським міським управлінням земельних ресурсів на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» з кодом класифікації видів цільового призначення земель 11.2 та вказано наступний вид використання - для обслуговування та експлуатації виробничої бази.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010, земельні ділянки з КВЦПЗ 11.2 відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Окрім того, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2021 цільове призначення спірної земельної ділянки визначено «для обслуговування та експлуатації виробничої бази».

З огляду на викладене, спірна земельна ділянка для цілей саме будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу відповідачу Київською міською радою не надавалась та враховуючи ціль, з якою згідно рішення Київської міської ради та укладеного на його підставі договору спірна земельна ділянка була надана товариству - для обслуговування та експлуатації виробничої бази, характер збудованих на ній нежитлових приміщень, спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Вказаний факт також встановлено Верховним Судом у справі №910/6641/18 (постанова від 16.05.2019), який в силу вимог ч.4 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Наявним в матеріалах справи актом обстеження земельної ділянки №21-0760-04 від 29.10.2021 підтверджується використання товариством спірної земельної ділянки для будівництва житлового комплексу.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що здійснення будівництва на земельній ділянці, за умови отримання вихідних даних та дозволу від органу місцевої влади, не можуть вважається використанням землі не за цільовим призначенням.

Водночас, судом першої інстанції не враховано, що вказані документи отримано відповідачем внаслідок вчинення низки дій, направлених на здійснення забудови спірної земельної ділянки багатоповерховим житловим комплексом не за цільовим призначенням землі.

Зокрема, рішенням Господарського суду міста Севастополя від 24.03.2014 у справі №919/293/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" до TOB "СК- Якуза" і Київської міської ради, яким внесено зміни у пункт 1.2 Договору на право тимчасового довгострокового користування землею від 06.04.2001 №66-5-00053 шляхом викладення його в наступній редакції: «п.1.2. Земельна ділянка надається в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва» та 02.10.2015 державним реєстратором Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коровайко О.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію за ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" права тимчасового довгострокового користування строком на 24 роки земельною ділянкою площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005) для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу на вул. Воскресенській, 2-а у місті Києві.

У подальшому між ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" та ТОВ "Інвестиційна компанія "Укрбуд Інвест"

14.11.2014 укладено договір №14/11-14 про будівництво житлового будинку на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва.

Відповідачем як землекористувачем та ТОВ "Інвестиційна компанія "Укрбуд Інвест" замовником будівництва отримано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 19.12.2014 №643/14/12/009-14 для будівництва житлового комплексу на земельній ділянці площею 1,9506 га на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва та відповідачем отримано в Державній архітектурно- будівельній інспекції України дозвіл від 03.11.2015 №ІУ51 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу на спірній земельній ділянці.

З матеріалів справи слідує, що Державна судова адміністрація України та ДП «Інформаційні системи» листами від 23.08.2017 №15-9789/17 та від 06.10.2017 №3860/17-вих. відповідно проінформували Прокуратуру міста Києва та Київську місцеву прокуратуру №4 про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Господарського суду міста Севастополя від 24.03.2014 у справі №919/293/14, а також про відсутність у центральній базі даних автоматизованої системи документообігу суду відомостей про позов із учасниками у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Підрядне спеціалізоване ремонтно- будівельне управління №3 Київзеленбуд", ТОВ "СК-Якуза" і Київської міської ради.

Як наслідок, 25.06.2018 державним реєстратором київської філії комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Бойко О.М. внесено зміни до розділу про реєстрацію за ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно- будівельне управління №3 Київзеленбуд" іншого речового права, зокрема, змінено цільове призначення спірної земельної ділянки з «для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу на «для обслуговування та експлуатації виробничої бази».

Також колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.07.2019 у справі №806/5308/15, про те, що землекористувач може самостійно визначити вид використання земельної ділянки в межах категорії землі житлової та громадської забудови, в тому числі і використовувати під будівництво житлового комплексу відповідно положень Земельного кодексу України.

Водночас однією з підстав звернення прокурором з позовом стало використання спірної земельної ділянки не за цільовим призначенням, тобто всупереч встановленої категорії, а не зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії.

Зміна виду використання земельної ділянки не є предметом спірних правовідносин, отже правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 31.07.2019 у справі №806/5308/15, застосована судом першої інстанції помилково.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції застосував у спірних правовідносинах висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №640/14207/19, оскільки за ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З цього приводу колегія зазначає, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням, судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участі оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається (Постанова Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №522/7758/14-ц.).

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №640/14207/19, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 та Верховного Суду від 01.07.2021, задоволено частково позов ПП «Укрбалтбуд» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд", ТОВ "Інвестиційна компанія "Укрбуд Інвест", ТОВ "Фінансова компанія "Житло-капітал" та визнано протиправними і скасовано абзац 2 пункту 5 «Документ, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою» Розділу «Загальні дані», абзац 2 пункту 7 «Цільове призначення земельної ділянки» Розділу «Загальні дані» Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Воскресенській, 2-а у місті Києві №643/14/12-009-14 від 19.12.2012, виданих Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Сторони у справах №№640/14207/19 та 910/2653/21 мають різний суб`єктний склад; Київська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, не була стороною в адміністративній справі №640/14207/19, з огляду на що та з урахуванням положень ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені в адміністративній справі №640/14207/19 про визнання протиправними та скасування Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не могли вважатись встановленими та такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду господарської справи №910/2653/21 про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою та її повернення.

Більше того, відповідно до ч.7 ст.75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, які безпосередньо досліджувались в встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18).

Крім того, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах.

Для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, встановленими ст. 75 ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених (у тому числі з урахуванням преюдиційних фактів) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Водночас, усупереч викладеному, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ч.4 ст. 75 ГПК України щодо фактів, встановлених у справі №910/2653/21, не надав оцінки доводам прокурора про необхідність застосувати преюдицію до фактів, встановлених у справах №№826/10788/17, 910/6641/18.

Так, постановою Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №910/6641/18 за позовом ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3

Київзеленбуд" до Київської міської ради про визнання права на використання земельної ділянки загальною площею 1,9506 га на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу встановлено факт того, що спірна земельна ділянка для цілей саме будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу відповідачу Київською міською радою не надавалась та враховуючи ціль, з якою згідно рішення Київради та укладеного на його підставі договору спірна земельна ділянка була надана товариству «для обслуговування та експлуатації виробничої бази», характер збудованих на ній нежитлових приміщень, спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Отже, постановою суду касаційної інстанції у вищевказаній справі встановлено факт віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та у відповідності до ч.4 ст. 75 ГПК України вказаний факт не підлягає доказуванню при розгляді справи №910/2653/21.

Також питання зміни цільового призначення спірної земельної ділянки було предметом судових розглядів у справах №826/10788/17 за позовом ТОВ"Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської місткої ради (КМДА) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та №910/6641/18 за позовом ТОВ "Підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління №3 Київзеленбуд" до Київської міської ради про визнання права на використання земельної ділянки загальною площею 1,9506 га на вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу.

Постановляючи рішення у вказаних справах, суди зазначили, що оскільки земельним законодавством чітко закріплено процедуру зміни цільового використання земельної ділянки, а повноваження щодо прийняття відповідних рішень з цих питань віднесено до дискреційних повноважень Київської міської ради, господарські суди не можуть підміняти вказану процедуру та суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень, та приймати рішення, яким змінювати цільове призначення спірної земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що право користування до відповідача на земельну ділянку, на якій знаходяться об`єкти нерухомості, перейшло в силу прямого припису закону. Закон передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості. Такий перехід відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України. Наявне цільове призначення не забороняє здійснювати будівельні роботи на спірній земельній ділянці, відповідно до дозвільної документації отримано в порядку передбаченому законом.

Вказана позиція не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки статтею 120 Земельного кодексу України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні положення містяться також у ст. 377 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що набуття особою права користування земельною ділянкою на підставі ст.120 Земельного кодексу України можливе за наявності таких умов: власником земельної ділянки та розміщеної на ній будівлі (споруди) є одна особа, яка і виступає продавцем; не змінюється цільове призначення та розмір земельної ділянки.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також надавати дозвіл на будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Водночас Київська міська рада, як власник спірної земельної ділянки рішень про зміну її цільового призначення не приймала, використання земельної ділянки для будівництва багатоквартирних житлових будинків у встановленому законодавством порядку не дозволяла та відповідач порушує умови використання спірної земельної ділянки, оскільки вона відводилась для обслуговування та експлуатації виробничої бази (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), натомість використовує її фактично для будівництва багатоквартирних житлових будинків (землі житлової та громадської забудови).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У справі, що розглядається, позовні вимоги зводяться до повного припинення права користування спірною земельною ділянкою, що створює повну неможливість використання належного відповідачу на праві власності нерухомого майна, розташованого на такій ділянці.

Водночас, таке надмірне втручання у право власності відповідача суперечитиме критерію пропорційності в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини повинні застосовуватися судами як джерело права.

Згідно вимог ст.ст. 319, 328 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначений прокурором спосіб захисту не є ефективним, позовна вимога про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування землею та її повернення, за умови знаходження на цій земельній ділянці нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, не може бути визнана законною з огляду на приписи положень ст.ст. 316, 317 ЦК України.

За вказаних обставин, позовна вимога про розірвання договору на право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою площею 1,9506 га (кадастровий номер :66:134:0005), яка розташована по вул. Воскресенській, 2-а у Дніпровському районі м. Києва, укладений між позивачем та відповідачем, який зареєстрований у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 04.04.2001 за №66-5-00053 та в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2015 за №11440307, та похідні від неї вимоги про припинення відповідачу права користування цією земельною ділянкою із зобов`язанням відповідача повернути її позивачу, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.І ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

Підсумовуючи встановлене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанцій підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови із залишенням резолютивної частини рішення про відмову в позові та розподілі судових витрат - без змін. .

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, витрати по сплаті судового збору за подачу скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 у справі №910/2653/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Київську міську прокуратуру.

Матеріали справи №910/2653/21 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 31.05.2022 після повернення з відрядження головуючого-судді Коробенка Г.П., суддів Кравчук Г.А. та Козир Тії.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук