ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2022 р. Справа№ 910/13306/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Дерій В.В.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Дудченко В.В. - адвокат;

від відповідача: Машков К.Є. - адвокат;

від третьої особи: Коваль Н.Т. - адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021

у справі № 910/13306/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1 637 362,84 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" про стягнення 1 637 362,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно здійснив відбір 126,189 тис.м.куб. природного газу, що і стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення 1 637 362,84 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 126,189 тис.м.куб.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення мотивоване тим, що наявні в матеріалах справи докази не доводять, що відповідач безпідставно набув з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, в січні-березні 2017 року та квітні 2018 року природний газ в загальному обсязі 126,189 тис.куб.м, який належить позивачу.

Відповідно до положень Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування, які є складовими послуги транспортування природного газу, здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Крім того, сторонами були підписані акти приймання-передачі природного газу, за який було здійснено оплату, а тому посилання позивача на повернення майна та сплату боргу є безпідставними та не обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі № 910/13306/21. Скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21. Прийняти нове рішення у справі № 910/13306/21, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити в повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору, понесені Акціонерним товариством "Укртрансгаз" при оскарженні судового рішення, покласти на відповідача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права: п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", п. 5 гл. І р. І Кодексу газотранспортної системи України та ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, оскільки несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного від`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу, а враховуючи предмет спору у даній справі - встановлення наявності/відсутності правової підстави для набуття спірних обсягів природного газу, ТОВ "Управ-дом", який є споживачем, може отримувати природний газ виключно з ресурсу постачальника виключно на підставі укладеного договору постачання природного газу та у випадку виконання умов такого договору, а за відсутності постачальника, споживачем здійснюється (здійснено) несанкціонований відбір з обсягів природного газу, які перебувають (перебували) у газотранспортній системі, які не віднесені на жодного постачальника та належить оператору газотранспортної системи.

Також на думку заявника, суд першої інстанції необґрунтовано послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 925/352/18.

Скаржник зазначає про те, що відповідачем не було надано до суду жодного акту приймання-передачі природного газу, підписаного з постачальником природного газу, на підтвердження правомірності набуття природного газу загальним обсягом 126,189 тис.куб.м у спірних періодах.

Скаржник звертає особливу увагу суду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, де зазначено, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України, але виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Скаржник вважає, що зобов`язання зі споживання відповідачем природного газу без номінації та без оформлення актів приймання-передачі є кондиційним, а кредитором у такому зобов`язанні виступає учасник обороту, який за власний рахунок здійснив балансування газотранспортної системи (позивач), а саме, придбав додаткову кількість газу із помістив його у газотранспортну систему задля безпечного нормативного тиску. Таким чином, посилання суду першої інстанції на спеціальний обов`язок третьої особи щодо постачання природного газу є необґрунтованим, оскільки вказаному обов`язку кореспондує обов`язок відповідача щодо укладення договору постачання природного газу, відсутності заборгованості перед постачальником, наявності підтвердженого номінацією обсягу природного газу та підписаних актів приймання-передачі природного газу, відтак, невиконання відповідачем вказаних умов лише підтверджує безпідставність набуття останнім у січні-березні 2017 року та у квітні 2018 року спірних обсягів природного газу.

Щодо нормативного підтвердження безпідставності набутого відповідачем майна, скаржник зазначає, що зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути з її володіння (відповідач у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року набув природний газ у обсязі 126,189 тис.куб.м);

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відповідач здійснив відбір (споживання) природного газу з газотранспортної системи, тобто з ресурсу позивача);

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та у будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, які б передбачали набуття права власності на спірні обсяги природного газу, здійснив такий відбір).

З огляду на зазначене, здійснений відповідачем відбір природного газу в обсязі 126,189 тис.куб.м з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, які б передбачали набуття права власності на спірні обсяги природного газу, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України, разом з тим, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки вказаним вище обставинам.

Щодо наявності доказів безпідставного набуття відповідачем природного газу з ресурсу позивача у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року у обсязі 126,189 тис.куб.м скаржник вказує на те, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, які б передбачали набуття права власності на спірні обсяги природного газу, здійснив відбір 126,189 тис.куб.м природного газу, що підтверджується звітами АТ "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року (знаходяться в матеріалах справи), в яких в графі: "Обсяг згідно алокації" вказано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи обсяг природного газу в розмірі 126,189 тис.куб.м, однак в графі: "Обсяг згідно підтвердженої номінації" вказано значення 0,000 тис.куб.м". Оскільки відповідачу у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 126,189 тис.куб.м природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель (копії договорів купівлі-продажу природного газу та актів приймання-передачі газу знаходяться в матеріалах справи). Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, залишив поза увагою та не з`ясував обставини, що мають значення для справи, в частині здійсненого відповідачем відбору природного газу з ресурсу позивача в обсязі 126,189 тис.куб.м, внаслідок чого безпідставно та необґрунтовано прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні відповідних позовних вимог, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права: ст.ст. 202, 334, 509, 626, 714, 1212, 1213 ЦК України.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права: ст.ст. 80, 86, 165, 178, 182, 236, 237, 238 ГПК України, скаржник зазначає про те, що позивач неодноразово звертав увагу суду першої інстанції на те, що можливість подання нової редакції відзиву на позовну заяву не передбачена положеннями процесуального законодавства, про що також було зазначено у запереченнях позивача на прийняття судом нової редакції відзиву на позовну заяву, однак, судом першої інстанції не було прийнято до уваги дані заперечення позивача, а питання щодо можливості/неможливості прийняття нової редакції відзиву на позов взагалі не вирішувалось, що є також порушенням норм процесуального права, а саме: ст.ст. 165, 178 та 182 ГПК України. Також до вищевказаної нової редакції відзиву були надані докази, які не були додані до відзиву на позовну заяву від 06.10.2021.

На думку скаржника, судом першої інстанції враховано лише доводи та аргументи, на яких ґрунтувались заперечення відповідача проти позовних вимог, не надано вмотивованої оцінки аргументам позивача, а тому оскаржуване рішення не може вважатись таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що для забезпечення тепловою енергією споживачів (мешканців будинку), між відповідачем та третьою особою щороку укладаються договори постачання природного газу, зокрема у спірних періодах укладено договори № 1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та № 2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017. Копії вказаних договорів, ліцензій надані відповідачем для спростування викладених позивачем у позові, відповіді на відзив аргументів щодо відсутності номінацій та відсутності у відповідача постачальника газу відповідно у відзиві на позов у новій редакції, запереченнях на відзив та були належним чином оцінені судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Відповідач зазначає про те, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" та аналогічного розпорядження від 04.10.2017 № 720-р, на третю особу та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону. При цьому, хоча у названому розпорядженні міститься вказівка на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону, але це не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки встановлений обов`язок полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 № 904/5621/17, від 10.10.2019 у справі № 925/358/18.

Також при розгляді даного спору слід врахувати правову позицію, яка була зроблена у п.п. 44.9, 44.11 постанови Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 925/352/18 про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язане постачати природний газ виробникам теплової енергії, шляхом своєчасної видачі номінацій і це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17 та від 14.05.2018 у справі № 926/680/17.

Відповідач вказує на те, що сукупністю доказів, належним чином оцінених судом першої інстанції при вирішенні спору підтверджено правомірне споживання відповідачем у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року природного газу в загальному обсязі 126,189 тис.куб.м, відтак висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обгрунтованим.

Відповідач зазначає про те, що споживання відповідачем з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, природного газу у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року, здійснювалось на підставі укладених між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та відповідачем договорів постачання природного газу, позивачем на підставі відповідного договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами цього газу відповідачу та здійснення ПАТ "Київгаз" як оператором газорозподільної мережі на підставі відповідного договору розподілу цього обсягу газу відповідачу. Таким чином, з огляду на наявність укладених між третьою особою та відповідачем договорів постачання природного газу, надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а ПАТ "Київгаз" - послуг на розподіл природного газу на підставі договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), відносно чого не заперечує позивач в позовній заяві та відповіді на відзив на позов, існування обов`язку постачальника видати номінації, споживання відповідачем з газотранспортної системи в січні-березні 2017 року, квітні 2018 року природного газу в обсязі 126,189 тис.куб.м виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами, для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) - не можна вважати несанкціонованим відбором.

Ненадання номінацій на наступний місяць щодо планових обсягів постачання природного газу не звільняло ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від обов`язків постачати природний газ відповідачу, як споживачу за укладеним між ними договором постачання природного газу, при цьому планові обсяги постачання природного газу, укладених відповідачем з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаних договорів (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 21.03.2018 у справі № 911/656/17).

Вказані вище обставини свідчить про наявність у відповідача у спірному періоді постачальника природного газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та правомірність дій відповідача при споживанні природного газу у зазначений період, а відтак, здійснюючи відбір природного газу у січні-березні 2017 року та квітні 2018р. в загальному обсязі 126,189 тис.куб.м, відповідач не порушував права та інтереси позивача, оскільки постачальником та власником об`єкту природного газу є інший суб`єкт господарювання, а саме АТ "НАК "Нафтогаз України", отже, позивачем не доведено, що спірний природний газ, спожитий відповідачем у січні-березні 2017 року, квітні 2018 року, належить саме йому, що стало обгрунтованою підставою для відмови в позові повністю судом першої інстанції.

На думку відповідача, позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу в обсязі 126,189 тис.куб.м з газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання відповідачем саме цього газу, а не газу НАК "Нафтогаз України", чи газу будь-якого іншого приватного постачальника, який також знаходився у газотранспортній системі, а також те, що власником цього відібраного газу є саме позивач, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача стягнути вартість безпідставно набутого майна на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 ЦК України.

Відповідач звертає увагу апеляційного суду на необхідність застосування судом позовної давності в якості підстави для відмови у позові повністю, який є предметом розгляду у даній справі із огляду на наступне.

У випадку, якщо твердження позивача у позові, що дійсно мав місце безпідставний відбір природного газу відповідачем у січні-березні 2017р., квітні 2018р. у загальній кількості 126,189 тис.куб.м і цей відбір був здійснений відповідачем з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель, відповідають дійсності, то про дані факти відбору саме відповідачем, тобто про порушення прав позивачу стало відомо відповідно 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017 та 30.04.2018, що засвідчується підписаними між позивачем та відповідачем акти транспортування газу у зазначені дати, про які зазначалось вище. Крім цього, обставини, що позивачу було відомо про відбір природного газу відповідачем 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017 та 30.04.2018 засвідчують надані самим позивачем в якості обґрунтування позовних вимог до позовної заяви.

Щодо зазначення позивачем в якості підстав для скасування рішення відсутність процесуальної підстави для подання відповідачем нової редакції відзиву на позов, що нібито ухвала про відкриття провадження у справі була оприлюднена у реєстрі судових рішень, а тому нібито сплив строк для подачі відзиву та доказів у його обґрунтування станом на момент подання відзиву у новій редакції слід зазначити, що ухвалу про відкриття провадження у справі було вручено представнику відповідача 07.10.2021 після судового засідання у справі, натомість на відповідача не покладено обов`язок відслідковувати в реєстрі судових рішень наявність ухвали про відкриття провадження у справі, який не передбачений ГПК України, також слід враховувати, що не зазначено у ГПК України і про те, що у випадку невручення ухвали про відкриття провадження у справі через її невідправку судом відповідачу чи з будь-яких інших підстав, датою вручення цієї ухвали є дата її оприлюднення у єдиному державному реєстрі судових рішень тощо, у зв`язку із чим, посилання відповідача у апеляційній скарзі про пропуск відповідачем строку для подачі відзиву на позов та документів, що його обґрунтовують є безпідставними, тому недолучення до матеріалів справи нової редакції відзиву та доданих у його обґрунтування документів поданого 22.10.2021 - на п`ятнадцятий день, починаючи із наступного дня від моменту вручення 07.10.2021 представнику відповідача ухвали про відкриття провадження у справі, свідчило б про порушення принципу процесуальної рівності сторін. Також, на думку відповідача, по суті право на зміну та доповнення до відзиву на позов протягом строку для подачі відзиву є аналогічним праву зміни та доповнення апеляційної скарги протягом строку на апеляційне оскарження та праву зміни та доповнень касаційної скарги.

Крім того, відповідач зазначає, що відзив на позов у новій редакції містить клопотання про приєднання долучених до відзиву доказів до матеріалів справи, у їх приєднанні не може бути відмовлено судом.

На думку відповідача, більшість доводів апеляційної скарги є фактичною незгодою з висновками суду та переоцінкою доказів, в той час як оцінка доказів є виключно прерогативою суду.

Узагальнені доводи пояснень на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

АТ "Національна компанія "Нафтогаз Україна" у поясненнях на апеляційну скаргу зазначає про те, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові у справі № 925/352/18 не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки не стосуються норми права, яка підлягає застосуванню у цій справі, оскільки правовідносини у даній справі та у справі № 925/352/18 є різними, а саме: зі змісту судових рішень у справі № 925/352/18 слідує, що АТ "Укртрансгаз" було заявлено позов про стягнення заборгованості за договором № від 17.12.2015 за послуги транспортування природного газу (договірні зобов`язання), а у даній справі АТ "Укртрансгаз" заявлено позовні вимоги про повернення безпідставно набутого майна (кондиційні зобов`язання).

На думку АТ "Національна компанія "Нафтогаз Україна", судом першої інстанції порушено норми частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Узагальнені доводи письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом"

Відповідач звертає увагу на те, що судом першої інстанції були досліджені підписані між сторонами у спірний період документи, а саме акти про надання послуг із транспортування природного газу, а також акти про надання послуг ПАТ "Київгаз" з розподілу природного газу у зазначеному розмірі у вказаний період, а отже про відбір газу саме відповідачем у січні-березні 2017р., квітні 2018р. відповідач не порушував права та інтереси позивача, оскільки постачальником та власником об`єму природного газу є інший суб`єкт господарювання, а саме: АТ "НАК "Нафтогаз України"; позивачем не надано доказів надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи (позивачем) повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період через несанкціонований відбір чи непроведення розрахунків за спожитий у попередніх періодах газ, також відсутні докази на підтвердження вжиття постачальником або оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, що свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.

Споживання відповідачем у спірний період природного газу в обсязі 126,189 тис.куб.м на підставі укладених з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період, тому на думку, відповідача, позивачем не доведено безпідставність як передачі природного газу в обсязі 126,189 тис.куб.м з газотранспортної системи відповідачу, так і безпідставність отримання відповідачем саме цього газу, а не газу НАК "Нафтогаз України", чи газу будь-якого іншого постачальника, який також знаходився у газотранспортній системі, а також те, що власником цього відібраного газу є саме позивач, що зумовлює неможливість задоволення заявлених позовних вимог та зобов`язання відповідача стягнути вартість безпідставно набутого майна на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 ЦК України.

Також відповідач звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у п. 51-60 ухвали Верховного суду від 26.08.2021 у справі № 911/2388/19.

Крім того, відповідач зазначає, що навіть якщо припустити, що відібраний ним газ був відібраний із газотранспортної системи без поданих номінацій, до спірних правовідносин необхідно застосувати спеціальну норму, передбачену Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", а за обставин відсутності подачі позивачем належного розрахунку розміру компенсації, за встановленої формулою є всі підстави для відмови у позові повністю через його необґрунтованість.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 у справі № 910/13306/21 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді - Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21. Призначено справу № 910/13306/21 до розгляду у судовому засіданні 10.02.2022.

Судове засідання у справі № 910/13306/21, призначене на 10.02.2022, не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гаврилюка О.М.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2022, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2022, для розгляду справи № 910/13306/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Ткаченко Б.О., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 прийнято справу №910/13306/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Ткаченко Б.О., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 на 19.05.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2022 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-Дом" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2022, для розгляду справи №910/13306/21 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 прийнято справу № 910/13306/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування суддів у відпустках, тимчасову непрацездатністю судді Гаврилюка О.М., введення воєнного стану в Україні, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/13306/21 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 19.05.2022 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2022 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник третьої особи у судовому засіданні 19.05.2022 просив врахувати доводи письмового пояснення при розгляді апеляційної скарги АТ "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.01.2017 між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, третя особа) укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору третя особа, за договором продавець, зобов`язується передати у власність позивача, за договором покупцеві, у січні-квітні 2017 року природний, скраплений або в газоподібному стані природний газ (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а позивач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно із п. 2.1 договору третя особа передає позивачу у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис.куб.м газу, у тому числі по місяцях: січень - 610 000 тис.куб.м, лютий -490 000,000 тис.куб.м, березень -310 000,000 тис.куб.м, квітень - 190 000,000 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.2 договору приймання-передачі газу, переданого третьою особою позивачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

15.12.2017 між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (покупець, позивач) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець, третя особа) укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ (далі - договір-2).

Згідно із п. 2.1 договору-2 третя особа передає позивачеві протягом грудня 2017 року - червня 2018 року газ в загальному обсязі 205 000 тис.куб.м газу, у числі по місяцях: грудень 2017 - 45 000 тис.куб.м., січень 2018 - 45 000 тис.куб.м, лютий 2018 - 40 000 тис.куб.м, березень 2018 - 25 000 тис.куб.м, квітень 2018 - 20 000 тис.куб.м, травень 2018 - 15 000 тис.куб.м, червень 2018 - 15 000 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.2 договору-2 приймання-передача газу, переданого третьою особою позивачу у відповідному місяці передачі, оформлюється актом приймання-передачі газу в порядку, встановленому п. 3.3 договору.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу, позивач зобов`язується надати третій особі підписані та скріплені печаткою позивача два примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються обсяги газу, ціна газу та вартість переданих обсягів газу. Третя особа не пізніше 12-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу, зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником третьої особи та скріплений його печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.3 договору-2).

Згідно із актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 третя особа передав, а позивач прийняв природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб у обсязі 731 439,744 тис.куб.м, згідно з актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 - 643 105,799 тис.куб.м, згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 - 143 355,000 тис.куб.м, згідно із актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 - 30 000,000 тис.куб.м.

В цілому позивачем впродовж вказаних періодів отримано в газотранспортній системі обсяг природного газу в розмірі 1 547 900,543 тис.куб.м згідно із актами приймання-передачі газу від 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017, 31.04.2018, оформленого з ПАТ НАК "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу від 31.01.2017 № -ВТВ, 15.12.2017 № -ВТВ.

Спір виник внаслідок того, що відповідач незважаючи на відсутність будь-яких підстав для відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 126,189 тис.куб.м природного газу у січні, лютому, березні 2017 року та квітні 2018 року.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає, що для забезпечення тепловою енергією споживачів (мешканців будинку), між ним (покупець) та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) щороку укладаються договори постачання природного газу. Зокрема у спірних періодах укладено договір № 1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та договір № 2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, відповідно до умов яких, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов`язалась передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" (відповідача, покупця) у зазначений період природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно із п. 1.2 зазначених договорів, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. При цьому, обсяги газу, що планується поставити за цим договором (плановий обсяг) повністю забезпечують споживання природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 договору (п.п. 2.2 договору).

Пунктом 2.1 договору №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 визначено, що третя особа, за договором постачальник, передає відповідачу, за договором споживачу, з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 250 тис.куб.м.

Пунктом 2.1 договору № 2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017 визначено, що третя особа, за договором постачальник, передає відповідачу, за договором споживачу, з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 252 тис.куб.м.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач зазначав, що сторонами договірних правовідносин було визначено обсяги природного газу, які фактично належали відповідачу, і які він мав право використовувати відповідно до п. 1.2 вказаних договорів.

Також відповідач зазначив, що 01.04.2016 між ним та позивачем укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № (а.с. 47-53, т. ІІ), який було пролонговано. Позивачем надавались послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідачу, про що свідчать акти наданих послуг від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017 та від 30.04.2018, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств, рахунки на оплату та копії платіжних доручень про сплату вартості послуг, що свідчать про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з транспортування природного газу за січень, лютий, березень 2017 року та квітень 2018 року (а.с. 54-65 т. ІІ).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У відповідності до змісту статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як встановлено ч. 1 ст. 202 ЦК України, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вже зазначалось, 01.04.2016 між відповідачем та позивачем укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № (а.с. 47-53 т. ІІ), який було пролонговано, за яким позивачем надавались послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідачу, про що свідчать акти наданих послуг від 31.01.2017 № 01-17- на 54,664 тис.куб.м, від 28.02.2017 № 02-17- на 43,751 тис.куб.м, від 31.03.2017 № 03-17- на 25,018 тис.куб.м та від 30.04.2018 № 04-18- на 2,756 тис.куб.м, всього на 126,189 тис.куб.м, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств, рахунки на оплату від 31.01.2017 № 01-17-, від 28.02.2017 № 02-17-, від 31.03.2017 № 03-17- та від 30.04.2018 № 04-18-, а також копії платіжних доручень про сплату вартості послуг за вказаними актами наданих послуг, що свідчать про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з транспортування природного газу за січень, лютий, березень 2017 року та квітень 2018 року (а.с. 54-65 т. ІІ).

Слід зазначити, що 31.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (оператор ГРМ) та відповідачем, як споживачем, укладено договір № 252408 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), шляхом підписання останнім заяви приєднання до умов цього договору, відповідно до п. 3.1 якого, санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється відповідачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб відповідача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором. Наявність підтвердженого обсягу природного газу відповідача (його постачальника) доводиться до відома оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку оператором ГТС, а до відома відповідача його постачальником. За відсутності у відповідача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб відповідача на відповідний календарний період відповідач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи звітами ПАТ "Київгаз" про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів за спірний період, з яких вбачається, що за спірний період відповідачем отримано 126,189 тис.куб.м газу, отже, наявні в матеріалах справи докази не доводять, що відповідачем безпідставно набуто з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, в січні-березні 2017 року та квітні 2018 року природний газ в загальному обсязі 126,189 тис.куб.м, який належить позивачу.

Відповідно до положень Кодексу газотранспортної системи одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування, які є складовими послуги транспортування природного газу, здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Як вже зазначалось, сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу, за який було здійснено оплату, а тому посилання позивача на повернення майна та сплату боргу є безпідставними та не обґрунтованими.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015 затверджено Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).

Це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, а також для підтримання належного рівня безпеки постачання природного газу споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції, та з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. (п. 1 Положення).

Цим Положенням покладаються спеціальні обов`язки на АТ "НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення (п.3 Положення).

З урахуванням зазначеного, відповідач, як споживач природного газу за договором, має право отримувати природний газ у відповідному опалювальному періоді виключно від постачальника (Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"), на якого покладені спеціальні обов`язки.

Окрім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

З урахуванням вищезазначених положень законодавства та обставин справи господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на підставі укладених між відповідачем та АТ "НАК "Нафтогаз України" договорів на постачання природного газу та спеціальних підзаконних нормативних актів, АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язане було постачати природний газ відповідачу у спірному періоді, як виробнику теплової енергії у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій, оскільки це є обов`язком АТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом. При цьому, планові обсяги постачання природного газу було визначено сторонами в пунктах 2.1 договорів постачання природного газу, укладених між Відповідачем з АТ "НАК "Нафтогаз України", і такі обсяги постачання є узгодженими в силу умов вказаних договорів.

Зважаючи на зазначене, є доведеним факт наявності у відповідача у спірному періоді постачальника природного газу АТ "НАК "Нафтогаз України" та правомірність дій відповідача при споживанні природного газу у зазначений період.

Враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання АТ "НАК "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача АТ "НАК "Нафтогаз України" номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 922/1491/20.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зауважує на тому, що у договорах № 1524/1617-ТЕ-41 та № 2346/1718-ТЕ-41, а саме п.п. 2.5, встановлено, що у разі коли протягом дії договору у споживача в окремих точках комерційного обліку з`являється інший постачальник/постачальники природного газу, споживач зобов`язаний не менше ніж за 15 днів повідомити про це постачальника і подати додаткову угоду щодо зміни планованого обсягу за цим договором за місяцями та точками комерційного обліку природного газу.

Відповідного повідомлення третьою особою надано не було.

Слід зазначити, що відповідно до п. 14 розділу ІІ Правил постачання природного газу за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу, постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.07.2009 № 339, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.07.2009 № 703/16719, та містити правову підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу.

Доказів вчинення третьою особою таких дій матеріали справи не містять.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також зазначає про те, що згідно із ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, якими врегульовано порядок надання споживачам послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, відповідач повинен надавати відповідні послуги споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону, а в силу п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону, споживачі послуг вправі одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги.

Тобто, відповідач, у зазначених у позові опалювальних періодах, здійснював надання відповідних послуг населенню, а отже, припинення відібрання природного газу для потреб, передбачених діючими договорами постачання під час опалювального періоду потягло б порушення вищевказаних норм та прав споживачів послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірним висновок господарського суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на що, позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" про стягнення 1 637 362,84 грн не підлягає задоволенню.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який серед іншого означає, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею. Додержання принципу пропорційності означає необхідність дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів вжиття заходів щодо упередження, на думку позивача, несанкціонованого відбору природного газу

Щодо застосування позовної давності у справі № 910/13306/21, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (12-143гс18).

День належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні, або розписки про отримання копії судового рішення (зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові від 14.04.2021 у справі №205/1129/19), а щодо можливості самостійно ознайомитись із судовим рішенням у ЄДРСР, то оприлюднення такого рішення не скасовує обов`язок суду видати копії судових рішень учасникам справи або надіслати їм такі копії у встановленому законом порядку (відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №404/4551/19).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.08.2021 у справі № 914/1191/20.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала суду Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 у справі № 910/13306/21 одержана, зокрема відповідачем 07.10.2021, у зв`язку із чим, відзив на позовну заяву ПАТ "Укртрансгаз" у справі № 910/13306/21 (нова редакція) поданий 22.10.2021, в межах строку, встановленого зазначеною ухвалою.

Доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами та наведеними правовими нормами.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі № 910/13306/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/13306/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова складена та підписана 01.06.2022.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім