ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1077/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: ОСОБА_2. - директор;

від третіх осіб: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Сачука Сергія Михайловича

до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні

позивача:

1) Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради,

2) Коростишівська міська рада Коростишівського району Житомирської області

про визнання недійсним договору оренди.

Фізична особа-підприємець Сачук Сергій Михайлович звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди №134 від 31.12.2013, укладеного між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та ФОП Сачуком Сергієм Михайловичем.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.05.2020 у справі №906/1077/19, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2020, позов задоволено; визнано недійсним з моменту вчинення договір оренди від 31.12.2013 № 134, укладений між Фізичною особою-підприємцем Сачуком Сергієм Михайловичем та Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"; стягнуто з Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на користь Фізичної особи-підприємця Сачука Сергія Михайловича судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 21.01.2021 рішення Господарського суду Житомирської області від 05.05.2020 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 скасовано, а справу №906/1077/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021, справу №906/1077/19 передано на розгляд судді Давидюку В.К.

Ухвалою від 15.03.2021 суд призначив підготовче засідання на 08.04.2021.

Ухвалою від 13.05.2021 провадження у справі №906/1077/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №906/1060/18.

Суд ухвалою від 01.12.2021 провадження у справі №906/1077/19 поновив, продовжив строк підготовчого провадження, розгляд справи призначив на 20.12.2021.

В судовому засіданні 20.01.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В цьому ж судовому засіданні при розгляді справи по суті оголошено перерву до 09.02.2022.

Ухвалою від 09.02.2022 суд продовжив строк розгляду справи на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та оголосив перерву у судовому засіданні до 23.02.2022.

Згідно протоколу судового засідання від 23.03.2022 суддею Давидюком В.К проголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Разом з тим, наявна в матеріалах справи вступна та резолютивна частини рішення від 23.02.2022 суддею Давидюком В.К. не підписана, як і не виготовлено повний текст вказаного рішення.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Житомирської області Дєдух О.М. №23/2022 від 15.03.2022, у зв`язку з тим, що суддя Давидюк В.К. відповідно до наказу Господарського суду Житомирської області від 24.02.2022 за №32-к увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу осіб з числа резервістів в особливий період, вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл справи №906/1077/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №906/1077/19 передано судді Кравець С.Г.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.03.2022 суддею Кравець С.Г. справу №906/1077/19 прийнято до розгляду на стадії розгляду справи по суті з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 03.05.2022.

Ухвалою від 03.05.2022 суд продовжив розгляд справи по суті, застосувавши положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та зважаючи на неявку представників позивача та третіх осіб, заявлене представником позивача клопотання про неможливість прибуття в судове засідання 03.05.2022, відклав розгляд справи по суті на 01.06.2022.

Позивач та треті особи повноважних представників в судове засідання 01.06.2022 не направили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про що свідчать реєстр відправки рекомендованої кореспонденції від 05.05.2022, список згрупованих поштових відправлень листів та витяги з сайту "Укрпошта" (а.с.53-60).

01.06.2022 на електронну адресу суду від адвоката Слівінського А.О. надійшла заява (вх.№7648/22 Господарського суду від 01.06.2022) про неможливість прибуття у судове засідання Сачука С.М. та його представника через введення в Україні воєнного стану та проведення загальної мобілізації. В заяві також зазначено, що враховуючи специфіку спору та предмет доказування, сторона позивача заперечує щодо проведення судового засідання за викладених обставин.

Розглянувши в судовому засіданні 01.06.2022 заяву представника позивача - адвоката Слівінського А.О. про неможливість прибуття до суду, господарський суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч.2 ст.202 цього Кодексу.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.202 ГПК України). Неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Подаючи до суду заяву про неможливість прибуття в судове засідання, адвокат Слівінський А.О. жодним чином не обґрунтовує необхідність відкладення розгляду справи. Будь-яких доказів в обґрунтування поданої заяви, як і доказів неможливості прибуття адвоката чи безпосередньо позивача, заявник не надав.

Введення воєнного стану та проведення загальної мобілізації не є безумовною підставою для відкладення судового засідання, а доказів того, що позивач чи його представник мобілізовані та станом на 01.06.2022 перебувають у складі Збройних Сил України, що перешкоджало б їм з`явитись у судове засідання, до поданої адвокатом заяви не надано.

При цьому суд враховує, що в судове засідання 01.06.2022 явка представників сторін обов`язковою не визнавалась і нез`явлення позивача, його представника чи представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. До того ж у підготовчому провадженні учасниками в заявах по суті справи викладено письмово свої вимоги, заперечення, аргументи пояснення та міркування щодо предмета спору. Зміст вказаних заяв в повній мірі оголошено судом в судовому засіданні 01.06.2022. Отже, судом вчинено усі належні дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Суд також констатує, що пункт 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Отже, враховуючи повторну неявку позивача та його представника, третіх осіб та те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду і судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі ФОП Сачука С.М., його представника та третіх осіб, позиція щодо позовних вимог достатньо повно була викладена у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника позивача від 01.06.2022. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про здійснення розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

За приписами ст.129 Конституції України, ст.2 ГПК України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову вказано, що Сачук С.М. у 2013 році, маючи намір здійснювати господарську діяльність на території ринку за адресою: м. Коростишів, вул.Шевченка, 40 одержав від адміністрації ринку типовий договір оренди торгівельних місць. 31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та ФОП Сачуком С.М. укладено договір оренди №134, за умовами якого Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" вказало, що є власником об`єкта оренди з повним обсягом право- та дієздатності щодо розпорядження ним в статусі орендодавця, та що жодних прав на нього у третіх осіб немає. Проте підприємець після укладення договору довідався, що відповідачу на території ринку, загальною площею 1,2 га, належать декілька об`єктів нерухомого майна, загальною площею 0,17га, а інші - 1,03га ринкової площі, зокрема об`єкт оренди - об`єкт благоустрою ліквідованого колгоспного ринку у м.Коростишеві у вигляді асфальтового покриття земельної ділянки запасу належить територіальній громаді міста в особі Коростишівської міської ради. За позицією позивача, зазначені обставини встановлені у рішенні Господарського суду Житомирської області від 12.03.2019 у справі №906/41/19 та не підлягають доказуванню при вирішенні спору про недійсність спірного договору №134, оскільки є преюдиціальними. На думку позивача, укладаючи договір оренди №134 від 31.12.2013, підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" ввело приватного підприємця в оману про свій титул власника об`єкта оренди, а також розпорядилося таким об`єктом оренди без згоди його власника - територіальної громади м.Коростишева. Доводить, що договір оренди порушує публічний порядок. Зазначає, що відповідач не відповідає визначенню ринку як суб`єкту господарювання, наведеному у Правилах торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105, оскільки не створений на відведеній, за рішенням органу місцевого самоврядування, земельній ділянці. Окрім того вказує, що виходячи із змісту пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" де зазначено, що об`єктами благоустрою населених пунктів є території загального користування, в тому числі асфальтове покриття, яким замощено об`єкт оренди, та у зв`язку із відсутністю у відповідача права оренди земельної ділянки під цим асфальтовим покриттям, останній не вправі надавати в оренду об`єкт, розміщений на такому об`єкті благоустрою.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.06.2022 проти позову заперечив, посилаючись на те, що підприємство здійснює господарську діяльність як ринок, відповідно до Правил торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затверджених рішенням Коростишівської міської ради від 03.04.2014 № 762. Зазначає, що на підставі пункту 7 Правил розроблено та погоджено з Коростишівською міською радою проектну документацію щодо функціонального планування території ринку, розміщення приміщень, торгівельних місць і об`єктів, їх кількість і розмір. Доводить, що здійснення діяльності з управління ринком без належного оформлення майнового права на об`єкт оренди чи права на земельну ділянку не є тими обставинами, з якими може бути пов`язано порушення права приватного підприємця як орендаря торговельних майданчиків №18 та № 25 площею 6,75кв.м. Вказує, що ФОП Сачук С.М. не довів належними та достатніми доказами обґрунтованість заявлених вимог. Також відповідачем була подана заява №52 від 05.03.2020 про застосування строку позовної давності (т.2, а.с.3).

Комунальне підприємство "Міський ринок" Коростишівської міської ради в поясненнях №15 від 31.01.2020 вважає обґрунтованими позовні вимоги та просить задовольнити позов Сачука С.М. у повному обсязі. Посилається на рішення 73 сесії Коростишівської міської ради 7 скликання №721 від 23.04.2019, яким підприємству передано в оперативне управління об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям загальною площею 10200кв.м. вартістю 214672грн на території ринку по вул.Шевченка, 40 у м.Коростишеві. Також зазначає, що рішенням Коростишівської міської ради від 16.05.2017 №129 внесено зміни до планувальної документації території ринку, а рішенням виконавчого комітету від 29.08.2019 №116 затверджено комплексну схему розташування тимчасових споруд і благоустрою на території ринку, якою переплановано їх розміщення з метою покращення умов надання послуг тощо.

Коростишівська міська рада в пояснення №03-26/32 від 08.01.2020 просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись, зокрема на те, що на підставі рішення 66 сесії міської ради від 18.12.2018 №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів" - об`єкту благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальто-бетонним покриттям загальною площею 10200кв.м. на території ринку по вул.Шевченка, 40 у м. Коростишеві прийнято рішення 82 сесії міської ради від 15.10.2019 № 852, яким затверджено Положення про порядок надання в оренду окремих елементів благоустрою комунальної власності на території ринків Коростишівської міської ради, яким затверджено порядок надання в оренду елементів благоустрою та затверджено форму типового договору. Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 16.12.2019 №203 надано фізичній особі-підприємцю Сачуку С.М. в оренду окремий елемент благоустрою - асфальто-бетонне покриття, площею 15,90кв.м по вул.Шевченка, 40 у м.Коростишеві та укладено 17.12.2019 відповідний договір за №536.

За поданими до справи доказами судом встановлено, що ПР "Кооперативний ринок", відповідно до п.1.1 Статуту, є підприємством Коростишівської районної спілки споживчих товариств, яка є його засновником та власником майна, що передано ПР "Кооперативний ринок", як внесок до статутного фонду згідно інвентаризаційного опису № 1, торгівельні майданчики та інше майно. Відповідно до п. 2.3.2, п. 2.3.3, п.2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організаціям, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку, надання послуг та надання в оренду основних засобів та торгових місць на ринку.

В своїй діяльності ПР "Кооперативний ринок" керується Статутом та Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими сесією Коростишівської міської ради за №762 від 03.04.2014. Відповідно до п.19 Правил торгівлі, адміністрація ринку при наданні продавцям торгівельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій зазначається термін угоди, асортимент товарів, що реалізуються, розташування місця, умови оренди торгового місця, розмір та порядок оплати за оренду майна. Пунктом 4.3 статуту підприємства передбачено, що підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою як внесок до статутного фонду і має право здавати в оренду, надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби, торгівельні місця, торгівельні майданчики тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2013 між підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (відповідач/орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Сачуком Сергієм Михайловичем (позивач/орендар) укладено договір оренди № 134 на таких основних умовах:

- предметом договору є торговельні майданчики №18 та № 25 площею 6,75кв.м. кожен (п.1.1);

- місцезнаходження торговельних майданчиків № №18, 25 визначене на плані розміщення торговельних місць ринку (п.1.2) (у тексті - об`єкт оренди);

- об`єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності (п.1.2);

- об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності (п.1.3);

- сторони підтверджують, що вони мають правоздатність і дієздатність щодо укладення і виконання цього договору, а також щодо здійснення інших прав та обов`язків (п.1.4);

- орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 (п.2.1);

- орендодавець, зокрема, зобов`язується:

а) передати у тимчасове користування орендарю об`єкт оренди на умовах і в строк, передбачені цим договором (п.п.4.1.1);

б) підтримувати територію, на якій розташований об`єкт оренди в належному санітарно-технічному стані (п.4.1.3);

- орендодавець, зокрема, має право:

а) здійснювати капітальний ремонт об`єкта оренди (п.п. 4.2.2);

б) перемістити тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штрафмайданчик ринку, в разі не звільнення Орендарем об`єкта оренди в 7-денний термін після припинення договору (п.п. 4.2.5);

- орендар, зокрема, зобов`язується :

а) використовувати об`єкт оренди за його цільовим призначенням відповідно до п.1.3 договору та не використовувати торговельне місце як складське приміщення (п.п. 4.3.2);

б) самостійно і за власний рахунок здійснювати поліпшення робочого місця та його поточний ремонт за письмовим погодженням з орендодавцем (п.п. 4.3.4);

в) дотримуватися правил торгівлі на ринках тощо (п.п. 4.3.6);

г) звільнити об`єкт оренди у 7- денний термін після припинення договору (п.п. 4.3.8);

д) відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди у розмірі вартості відновлювальних робіт (п.п. 4.3.8, п.5.3).

- орендар, зокрема, має право:

а) за письмовою згодою орендодавця здавати об`єкт оренди у суборенду (п.п. 4.4.4);

б) вносити за згодою орендодавця зміни до об`єкта оренди, здійснювати його реконструкцію, переобладнання та інші поліпшення (п.п. 4.4.6.).

За п.6.1 договору №134, договір укладено на 1 рік з 01.01.2014 до 31.12.2014.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду у справі №295/6827/16ц від 03.04.2018р позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "кооперативний ринок" було задоволено та стягнуто на його користь з Сачука С.М. 56862,00грн неустойки за договором оренди №134 від 31.12.2013 (т.1, а.с.74-75).

16.12.2019 Коростишівською міською радою було прийнято рішення №203 "Про надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності", яким надано ФОП Сачуку С.М. в оренду окремий елемент благоустрою - асфальто-бетонне покриття, площею 15,90 квадратних метрів згідно викопіювання, за адресою: м.Коростишів, вул.Шевченка, 40, терміном по 31.12.2020 (т.1, а.с.104).

На виконання вище вказаного рішення міської ради, 17.12.2019 між Коростишівською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Сачуком С.М. було укладено договір №535 надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності (далі - договір №535) (т.1, а.с.105-106), за умовами п.1.1 якого, Коростишівська міська рада (орендодавець) надає на підставі рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 16.12.2019 №203 "Про надання в оренду окремого елементу благоустрою комунальної власності", а фізична особа-підприємець Сачук С.М. приймає в строкове платне користування окремий елемент благоустрою - асфальто-бетонне покриття, площею 15,90 квадратних метрів згідно викопіювання, за адресою: м.Коростишів, вул. Шевченка, 40, для здійснення господарської діяльності. Строк дії договору становить з 17.12.2019 по 31.12.2020.

Господарським судом Житомирської області 08.12.2021 у справі №906/562/20 прийнято рішення, яке залишено без змін постановою апеляційної інстанції від 23.03.2022, про звільнення фізичною особою-підприємцем Сачуком Сергієм Михайловичем торгівельних майданчиків №18 та №25, місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку, шляхом вивезення кіоску за межі підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що наразі дане рішення не виконане.

Позивачем у справі №906/1077/19 заявлено вимоги про визнання недійсним з моменту вчинення договору оренди від 31.12.2013 №134, предметом якого були торговельні майданчики №18 та №25, укладеного строком на 1 рік.

Обґрунтовуючи даний позов позивач, посилаючись зокрема на положення ст. ст. 228, 230 ЦК України, зазначав про те, що відповідач, не будучи власником предмета договору оренди, порушив публічний порядок щодо використання комунального майна та ввів позивача в оману щодо свого права на вчинення спірного договору.

Верховний Суд скасовуючи попередні судові рішення у цій справ вказав, що будь-яких висновків щодо позовних вимог ФОП Сачука С.М. про визнання недійсним договору оренди від 31.12.2013 №134, заявлених з підстав вчинення цього договору з порушенням публічного порядку та під впливом обману, оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції не містять, що є порушенням вимог статей 236, 237, 269, 282 ГПК України. Також у постанові зазначено, що суди не встановили на захист яких порушених прав позивач подав позов про визнання недійсним спірного договору, укладеного на 1 рік (з 01.01.2014 по 31.12.2014) та не спростували доводи відповідача з цього приводу. Вказано, що оскільки справа №906/1077/19 підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав відсутності висновків судів попередніх інстанцій щодо позовних вимог про визнання спірного договору недійсним з підстав вчинення його з порушенням публічного порядку та під впливом обману, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі щодо неврахування судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень правових позицій Верховного Суду України у справі №6-1528цс15 (постанова від 13.04.2016), Великої Палати Верховного Суду у справі №916/3156/17 (постанова від 04.06.2019), Касаційного господарського суду складі Верховного Суду у справі №911/1171/18 (постанова від 13.02.2019), у справі №910/9070/18 (постанова від 04.06.2019) та у справі №910/12959/18 (постанова від 03.10.2019), Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №2а-12868/12/2670 (постанова від 08.08.2019) підлягають врахуванню місцевим господарським судом під час нового розгляду справи №906/1077/19, виходячи зі встановлених фактичних обставин у цій справі.

Розглядаючи позовні вимоги у даній справі суд враховує, що за приписами ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, які порушують права та інтереси особи, що оспорює такий правочин.

За приписами ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому, категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №910/24075/16 та від 02.07.2020 у справі №910/4932/19.

Відповідно до ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до ст. 230 ЦК України.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною, яку ввели в оману.

У разі якщо сторона спірного правочину до та на момент вчинення цього правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 ЦК України. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №911/1171/18, від 04.06.2019 у справі №910/9070/18, від 25.07.2019 у справі №910/9879/18.

За матеріалами справи, підставою для визнання договору №134 від 31.12.2013 недійсним ФОП Сачук Сергій Михайлович вказує, що ПР "Кооперативний ринок", не будучи власником майна у вигляді асфальтобетонного покриття та не маючи на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, ввівши позивача в оману, порушуючи публічний порядок щодо використання комунального майна, незаконно виступив в якості його власника, та не мав права передавати його в оренду іншим особам.

Суд враховує, що з оспорюваного договору оренди №134 від 31.12.2013 вбачається, що предметом останнього є торгівельні майданчики №18 та №25 площею 6,75кв.м. кожен, місцезнаходження яких зазначено на плані розміщення торгівельних місць ринку, а не асфальтобетонне покриття, як помилково стверджує позивач.

У справі №906/41/19 за позовом Коростишівської районної спілки споживчих товариств до Коростишівської міської ради про скасування рішення останньої за №602 від 18.12.2018 суди встановили, що ПР "Кооперативний ринок" не являється власником майна у вигляді асфальтового покриття та не має на нього жодних майнових прав та дозволу громади на розпорядження ним, однак передавав асфальтове покриття в оренду. Зокрема, згідно пояснень позивача, доказом передачі в оренду асфальтового покриття, ПР "Кооперативний ринок" вважає інвентаризаційний опис №3 від 31.12.2003, згідно якого торгівельні майданчики обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до ПР "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки, як покриття асфальто-бетоном.

Варто зазначити, що предметом розгляду вказаної справи була законність рішення Коростишівської міської ради №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів", яким прийнято на баланс міської ради об`єкт благоустрою території у вигляді твердого замощення земельної ділянки асфальтобетонним покриттям загальною площею 10200кв.м, який розташований за адресою: вул.Шевченка, 40 в м.Коростишеві з ринковою вартістю 214672,00 грн. За результатами розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що ПР "Кооперативний ринок" не довів порушення його права внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Зокрема, Верховний суд у постанові від 24.09.2019 у справі №906/41/19 наголосив, що скаржник не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували би його право власності на спірне асфальтобетонне покриття, а тому немає підстав стверджувати, що внаслідок прийняття міськрадою рішення від 18.12.2018 №602 "Про прийняття на баланс Коростишівської міської ради основних засобів" порушено права Коростишівської районної спілки споживчих товариств, що, у свою чергу, могло би бути підставою для скасування цього рішення. Колегія суддів також погодилася із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що доводи стосовно перебування спірного майна на балансі скаржника не є безспірною ознакою його права власності на спірне покриття. Акт, згідно з яким відповідне майно взято на баланс, не може свідчити про набуття права власності, не визначає підстав перебування майна у власності (володінні), його метою є визначення основних ознак майна належного його обліку.

Тобто, вказане рішення стосується саме асфальтобетонного покриття, загальною площею 10200кв.м., що розташоване за адресою: вул. Шевченка, 40 в м.Коростишеві. До того ж, як зазначено вище, у справі №906/41/19 власника асфальтобетонного покриття судом не встановлено, при цьому наголошено, що перебування спірного майна на балансі не є безспірною ознакою права власності на нього.

Однак суд наголошує, що у даному випадку, за договором №134 від 31.12.2013, об`єктом оренди є не асфальтобетонне покриття, як вказує позивач, а торгівельні майданчики, які є власністю саме орендодавця - Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок", що не спростовано встановленими у справі №906/41/19 обставинами.

Встановлені у справі №906/41/19 обставини не стосуються й прав та інтересів ФОП Сачука С.М. як орендаря у договірних відносинах за спірним договором, оскільки не вплинули на характер та зміст цих договірних відносин, не впливають на предмет доказування та не мають правового значення для даного спору.

Спір стосовно асфальтобетонного покриття можливий між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та особами - власниками або титульними володільцями цього майна. Проте у даній справі позивачем є орендар за договором оренди, права та інтереси якого визначаються саме умовами договору, при цьому права та інтереси громади, якими обґрунтовано позовні вимоги, жодного відношення не мають до вказаних договірних відносин.

Крім того, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 у справі №906/1060/18 за позовом Коростишівської міської ради до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівської районної спілки споживчих товариств, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та заборону здійснювати незаконну діяльність ринку на самовільно зайнятій земельній ділянці, рішення Господарського суду Житомирської області від 17.06.2020 у справі №906/1060/18 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов`язано Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівську районну спілку споживчих товариств звільнити земельну ділянку на якій знаходиться асфальтобетонне покриття площею 10200кв.м. за адресою Житомирська область м.Коростишів, вул.Шевченко, 40, що використовується Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Коростишівською районною спілкою споживчих товариств для організації ведення торгівельної діяльності за відсутності належним чином оформлених документів на землю. В іншій частині позову відмовлено.

Разом з тим суд зазначає, що використання торгівельного місця не є тотожним використанню земельної ділянки, хоч і передбачає таке використання. Правовідносини підприємства, що управляє ринком, та міської ради щодо земельної ділянки не впливають на предмет доказування у справі №906/1077/19 та не мають правового значення для спору.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, на позивача покладається обов`язок довести, які його права чи законні інтереси, як орендаря торгівельного місця, порушені оспорюваним договором, а суд повинен навести правові мотиви з яких він виходить, визнаючи порушеними відповідні права чи інтереси такого позивача.

Судом встановлено, що порушення свого права позивач не пов`язує з майновими правами на об`єкт оренди - торгівельні місця на ринку, а пов`язує з правами міської ради на земельну ділянку. При цьому, своїх прав щодо земельної ділянки позивач не доводить.

Таким чином, суд приймає до уваги, що позивач не доводить ні своїх майнових прав об`єкт оренди, ні своїх прав на земельну ділянку, а зазначає, що відповідні права на землю належать міській раді.

За викладеного суд зазначає, що кожна особа самостійно здійснює свої права; позивач не має повноважень на представництво прав та інтересів міської ради; порушення права Коростишівської міської ради доводити не може; майнові права на об`єкт оренди не є предметом спору у даному провадженні, оскільки позивач таких прав також не заявляє та не доводить.

Порушенням прав і охоронюваних законом інтересів орендаря є неможливість одержання ним того, на що він розраховував при укладенні договору, або його виконання призведе до звуження чи обмеження належного йому блага.

Враховуючи наведене у сукупності та зважаючи на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що договір оренди №134 від 31.12.2013 спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, тобто є таким, що порушує публічний порядок, як і не надано доказів наявності в діях відповідача умисного введення в оману позивача при укладенні спірного договору, а також беручи до уваги те, що позивачем не доведено порушення своїх майнових прав чи законних інтересів, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди №134 від 31.12.2013 на підставі вимог ст.ст. 228, 230 ЦК України.

Щодо заяви Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про застосування строку позовної давності, то суд зазначає, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.п.3, 4 ст.267 ЦК України).

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що позивач не довів правових підстав для визнання недійсним договору оренди №134 від 31.12.2013 на підставі вимог ст.ст. 228, 230 ЦК України, господарський суд прийшов до висновку про відмову в задоволення позову з підстав його необґрунтованості.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.06.22

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - в справу,

2 - ФОП Сачуку С.М. (рек.) та на ел адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - відповідач (рек.) та на ел. адресу ІНФОРМАЦІЯ_2

4 - Коростишівській міській раді рек. та на ел. адресу

5 - КП "Міський ринок" (рек.).