СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Харків Справа № 922/3451/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Геза Т.Д.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача не з`явився;

відповідача адвокат Юрасова Н.С., довіреність №б/н від 03.01.2022 року, свідоцтво серії ХВ №000337 від 23.11.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кораллус (вх. №3959Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2021 року у справі №922/3451/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Погорелова О.В.), повний текст якого складено 26.11.2021 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рітейл Груп Україна, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кораллус, м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1. ТОВ Таміра, м. Дніпро,

2. ІП Малахіт, м. Харків

про розірвання договору суборенди та стягнення 121 030,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2021 року у справі №922/3451/21 позов задоволено; розірвано договір суборенди нерухомого майна №2020-09 від 01 липня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітейл Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кораллус" з 17.10.2020; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кораллус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Груп Україна" 121030,00 грн. забезпечувального внеску та 4540,00 грн. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Кораллус з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2021 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наводить жодної умови (жодного елемента істотності зміни обставин), які на його думку мали місце та не надає оцінки встановленим ним обставинам на предмет того, чи наявні в цих обставинах одночасно чотири елементи, передбачені ст. 652 ЦК України.

На момент укладення спірного договору суборенди з позивачем, стороною (орендодавцем) первинного договору оренди було ТОВ "Таміра", а тому поновлення в судовому порядку права власності ТОВ "Таміра" на те ж саме спірне майно не змінило сторону орендодавця у договорі оренди та жодним чином не обмежило права ІП "Малахіт" як орендаря за укладеним з ТОВ "Таміра" договором.

Сам по собі факт поновлення права власності ТОВ "Таміра" на орендоване майно, жодним чином не призвело до припинення прав ІП "Малахіт" як орендаря спірного майна та прав ТОВ "Кораллус" як його суборендаря, оскільки договір оренди (найму) спірного майна від 29.12.2008 року був укладений ІП "Малахіт" саме з ТОВ "Таміра".

Поновлення права власності ТОВ "Таміра" на суборендовані приміщення відбулось ще 22.07.2019 року, про що були внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому дана обставина в будь-якому разі не може вважатись істотною зміною обставин, оскільки існувала на момент укладення договори суборенди від 01.07.2020 року та була відома позивачу.

Доказів того, що спірні приміщення перебували у суборендованому користуванні ТОВ "Рітейл Груп Україна" на підставі спірного договору суборенди до закінчення його дії, тобто, до 31.12.2020 року, матеріали справи не містять.

Враховуючи наявність акту про передання позивачу спірних приміщень, саме позивач мав належними та допустимими доказами довести, що спірними приміщеннями він не користувався, однак господарський суд першої інстанції неправомірно переклав обов`язок доказування відповідної обставини з позивача на відповідача.

Господарський суд першої інстанції не надав оцінки встановленій обставині на предмет її відповідності ст. 652 ЦК України, а тому оскаржуване рішення не може вважатись мотивованим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611, від 11.08.2021 року №855, від 22.09.2021 року №981, від 15.12.2021 року №1336 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.03.2022 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а, від 16.08.2021 року №12-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 року, суддею доповідачем для розгляду даної справи визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 року клопотання ТОВ Кораллус про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Кораллус на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2021 року у справі; відповідачу встановлено строк до 25.01.2022 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 ГПК України; призначено справу до розгляду на "31" січня 2022 року о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №115; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"; витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3451/21.

31.12.2021 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшла справа №922/3451/21 (вх.№211).

28.01.2022 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1069), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.01.2022 року представник відповідача вказала на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ Таміра та ІП Малахіт, оскільки спірне нерухоме майно знаходиться у власності ТОВ Таміра.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року оголошено перерву у розгляді справи до "21" лютого 2022 року о 15:00 год., явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ Таміра (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська,9, ); залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІП Малахіт (61044, м. Харків, пр. Московський, 257, ); встановлено третім особам ТОВ Таміра та ІП Малахіт строк до 17.02.2022 року для подання письмових пояснень в обґрунтування своїх правових позицій, разом з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи; позивачу ТОВ Рітейл Груп Україна ухвалено направити на адресу третіх осіб ТОВ Таміра та ІП Малахіт копію позовної заяви, і доданих до неї документів. Належні та допустимі докази направлення документів на адресу третьої особи надати суду апеляційної інстанції не пізніше ніж за три дні до судового засідання; відповідачу ТОВ Кораллус ухвалено направити на адресу третіх осіб ТОВ Таміра та ІП Малахіт копію апеляційної скарги, і доданих до неї документів. Належні та допустимі докази направлення документів на адресу третьої особи надати суду апеляційної інстанції не пізніше ніж за три дні до судового засідання; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

10.02.2022 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№10687) про долучення до матеріалів справи доказів надіслання копії апеляційної скарги ТОВ Таміра та ІП Малахіт, яке, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

18.02.2022 року на адресу суду від ІП Малахіт надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2091), в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату; продовжити строк для подання письмових пояснень в обґрунтування своєї правової позиції у справі, яке долучено до матеріалів справи.

18.02.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відзив ТОВ Рітейл Груп Україна на апеляційну скаргу (вх.№2092), в яких останній просить апеляційну скаргу задовольнити, які долучено до матеріалів справи.

21.02.2022 року на електронну адресу суду від ТОВ Таміра надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№823, вх.№2161), в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, для надання можливості надати письмові пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, яке долучено до матеріалів справи.

21.02.2022 року на адресу суду від позивача надійшли докази надіслання копії апеляційної скарги та позовної заяви третім особам (вх.№2164), які, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 року, враховуючи необхідність третім особам надати письмові пояснення в обґрунтування своїх правових позицій, оголошено перерву у розгляді справи до "23" лютого 2022 року о 16:00 год., явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; продовжено ІП Малахіт встановлений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року строк для подання письмових пояснень в обґрунтування своїх правових позицій, разом з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи в межах процесуальних строків, встановлених ч. 1 ст. 273 ГПК України; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

23.02.2022 року на адресу суду від 2-ї третьої особи ІП Малахіт надійшли пояснення (вх.№2246), які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.02.2022 року представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представники позивача та третіх осіб в судове засідання 23.02.2022 року не з`явились, копію ухвали суду апеляційної інстанції від 21.02.2022 року було надіслано позивачу та третім особам, що слідує зі штампу ухвали суду від 21.02.2022 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень, усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 21.02.2022 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

29.12.2008 року між ТОВ Таміра (орендодавець) та ІП Малахіт (орендар) було укладено договір оренди (найму) нежитлових приміщень, згідно якого орендодавець передав орендарю в тимчасове платне користування нежитлові приміщення цокольного поверху №1-6, 8-31, 35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89 загальною площею 36886,8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "У-2", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13.

Договір оренди (найму) нежитлових приміщень 29.12.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О. та зареєстрований за реєстровим №2128.

Відповідно до п.п. 3.2.2. орендар зобов`язаний вчасно вносити плату за користування орендованими приміщеннями.

Згідно п.4.1. договору орендна плата за користування вказаними орендованими нежитловими приміщеннями, встановлюється в розмірі 01 грн. 00 коп. (одна гривня) за один квадратний метр на місяць, у т.ч. ПДВ.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що орендар сплачує орендну плату орендодавцю на підставі підписаного акту прийому - передачі наданих послуг протягом 15 днів з дня його підписання в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 29 грудня 2028 року (п.7.1. договору).

29.12.2008 року між ІП "Малахіт" (орендарем) та ТОВ "Таміра" (орендодавцем) було складено та підписано акт прийому-передачі до договору оренду (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2128.

30.12.2008 року між ІП "Малахіт" (орендарем) та ТОВ "Таміра" (орендодавцем) було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 року №2128, згідно з яким сторони доповнили договір від 29.12.2008 року №2128 наступними пунктами: п. 8.12: при здійсненні продажу об`єкту оренди орендодавцем або банком - іпотекодержателем, орендар має першочергове право на покупку об`єкту; п. 8.13: у випадку зміни власника приміщення договір оренди зберігає свою силу, а до нового власника переходять усі права й обов`язки орендодавця за цим договором; п. 8.14: у разі дострокового розірвання договору з боку орендодавця, орендодавець зобов`язується компенсувати вартість проведеного капітального ремонту, поточного ремонту, реконструкції орендарю в погоджений окремо сторонами строк, але не пізніше строку розірвання цього договору; п. 8.15: у разі дострокового розірвання договору з боку орендодавця або нового власника, та/або у разі здійснення звернення стягнення банком - іпотекодержателем на об`єкт оренди, орендодавець або новий власник сплачує орендарю штраф у розмірі, що складає еквівалент 6 000 000 доларів США (шість мільйонів доларів США) та сплачується в національній валюті України по офіційному курсу НБУ на день виставлення вимоги або рахунку-фактури та компенсує вартість проведеного капітального ремонту, поточного ремонту, реконструкції та прибуток, який би отримав орендар протягом усього строку дії цього договору; п. 8.16: у разі несплати штрафних санкцій орендодавцем або новим власником орендарю, передбачений п. 8.15 договору, орендар має право не звільняти приміщення до надходження на його рахунок таких штрафних санкцій. У такому разі, орендодавець не має право чинити перешкод у здійсненні орендарем господарської діяльності.

Договір про внесення змін та доповнень №1 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень, 30.12.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О. та зареєстрований за реєстровим №2132.

03.02.2009 року між ІП "Малахіт" (орендарем) та ТОВ "Таміра" (орендодавцем) було укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 року №2128, згідно з яким сторони домовились про виключення п. 8.3. з договору оренди від 29.12.2008 року №2128.

Договір про внесення змін та доповнень №2 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень, 03.02.2009 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О. та зареєстрований за реєстровим №113.

26.07.2010 року між ІП "Малахіт" (орендарем) та ТОВ "Таміра" (орендодавцем) було укладено договір про внесення змін та доповнень №3 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень від 29.12.2008 року №2128, згідно з яким сторони домовились доповнити договір п. 2.2.6: орендар має право укладати прямі договори по використанню електроенергії, водовідведення, водопостачання та теплопостачання в орендованій будівлі та установлювати необхідні вимірювальні пристрої (прилади).

Договір про внесення змін та доповнень №3 до договору оренди (найму) нежитлових приміщень, 26.07.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О. та зареєстрований за реєстровим №1853.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 про банкрутство ТОВ Таміра, скасовано ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 року у справі №29/5005/6325/2011, та ухвалено нове рішення, яким, зокрема, визнано недійсними результати аукціону, який проводився 29.11.2011 року Товарною біржею "Європейська" у справі про банкрутство №29/5005/6325/2011 з продажу майна ТОВ "Таміра" (ідентифікаційний код - 22610495), а саме: нежитлових приміщень цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37 755,9 кв.м., розташованих за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13, оформлені протоколом № 3 про проведення цільового аукціону від 29.11.2011 року та актом №3 про проведений цільовий аукціон від 29.11.2011 року; - визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.08.2012 року, укладений між ТОВ "Таміра" (ідентифікаційний код - 22610495) та ТОВ "Харків-Надра" (ідентифікаційний код - 34757094), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. за реєстровим номером 1516, за яким ТОВ "Харків-Надра" набуло право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37 755,9 кв.м., розташованих за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13; зобов`язано ТОВ "Харків-Надра" (ідентифікаційний код - 34757094) повернути ТОВ "Таміра" (ідентифікаційний код - 22610495) нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37755,9 кв.м., розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13; скасовано державну реєстрацію права власності за ТОВ "Харків-Надра" (ідентифікаційний код - 34757094) на нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37755,9 кв.м., розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.08.2012 року, що був укладений між ТОВ "Таміра" (ідентифікаційний код - 22610495) та ТОВ "Харків-Надра" (ідентифікаційний код - 34757094), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бінус О.О. за реєстровим номером 1516; поновлено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2", розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13 за ТОВ "Таміра" (ідентифікаційний код - 22610495) як власника вказаних приміщень.

Право власності ТОВ "Таміра" на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень цокольного поверху №1-:-21, 23-:-31, 35, 38-:-41, 44, 46-:-54, 56-:-60, 1-го поверху №1-:-12, 14, 15, 26-:-30, 32-:-42, 46-:-51, 53-:-57, 63, 64, 66-:-68, 71-:-73, 78, 80, 83-:-95, 99, 100, 102-:-104, 105-:-108, 110, 112-:-129, 138-:-164, 2-го поверху №1-:25, 29-:-31, 90-:-97, 33, 36, 37, 40-:-49, 24, 50-:-57, 59-:-63, 65-:-89, 98-:-109 в літ. "У-2" загальною площею 37 755,9 кв.м., розташованих за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Морозова, 13, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 220748946 від 18.08.2020 року.

За матеріалами справи, 25.06.2020 року між ІП Малахіт (орендар) та ТОВ Кораллус (суборендар) укладено договір суборенди нерухомого майна №У-2/1/2020, згідно з умовами якого орендар передає, а суборендар бере у тимчасове, платне користування нежитлові приміщення цокольного поверху №1-6, 8-31,35, 38-41, 44, 46, 47-54, 56-60, 1-го поверху №1-12, 14-15, 26-30, 32-42, 46-51, 53-57, 63, 64, 66-68, 71-73, 78, 83-90, 99, 100, 102-130, 2-го поверху №1-25, 30, 31, 33, 36, 37, 39, 40-89 загальною площею 36886,8 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят шість цілих вісім десятих) кв.м. в нежитловій будівлі літ. У-2. розташованої за адресою: м. Харків, вулиця Морозова, 13.

01.08.2020 року між ІП "Малахіт" та ТОВ "Кораллус" був підписаний акт приймання-передачі до договору суборенди нерухомого майна №У-2/1/2020 від 25.06.2020 року.

01.07.2020 року між ТОВ "Кораллус" (орендар) та ТОВ "Рітейл Груп Україна" (суборендар) було укладений договір суборенди нерухомого майна №2020-09, відповідно до розділу 1 якого, орендар передає, а суборендар бере у тимчасове, платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1729 кв.м. на цокольному поверсі в будівлі літ. У-2, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13 (надалі суборендовані приміщення). Амортизаційні відрахування на суборендовані приміщення нараховуються та використовуються власником на власний розсуд. Відновлювальна вартість приміщення складає 30000,00 грн. за квадратний метр. Зміна суборендованої площі допускається за згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до цього договору. Суборендовані приміщення суборендар буде використовувати для розміщення складу. Устаткування для здійснення своєї діяльності суборендар встановлює самостійно і за свій рахунок. Всі необхідні для здійснення своєї діяльності дозволи суборендар отримує самостійно. Передача приміщень здійснюється за актом приймання-передачі. Приміщення вважаються переданими в оренду з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта прийому - передачі.

Відповідно до п.п. 4.1-4.7 договору, суборендар сплачує орендарю суборендну плату в розмірі із розрахунку 70,00 грн. за один квадратний метр суборендованої площі на місяць, в т. ч. ПДВ 20%. За використання рампи, розташованої на першому поверсі будівлі, суборендар сплачує орендарю плату в розмірі 10164,00 грн. щомісячно, у т.ч. ПДВ. Суборендна плата нараховується з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі. Суборендна плата вноситься суборендарем за кожен календарний місяць незалежно від того, користувався суборендар об`єктом суборенди протягом строку чи ні. Суборендар сплачує платежі щомісяця по п. 4.1. цього договору до 05 числа поточного місяця, шляхом внесення "передньої оплати на розрахунковий рахунок орендаря. Суборендар відшкодовує витрати орендаря на утримання суборендованих приміщень (комунальні, експлуатаційні) окремо, згідно виставлених орендарем рахунків протягом 5 банківських днів з дати отримання відповідних рахунків, але не пізніше 05 числа місяця наступного за звітним. Протягом п`яти календарних днів з дати підписання договору суборендар крім орендної плати сплачує орендарю суму в розмірі, кратному однієї місячної суборендної плати, зазначеної в договорі (така сума в договорі іменується "Забезпечувальний внесок). Забезпечувальний внесок утримується орендарем протягом всього терміну суборенди без відсотків як гарантія належного виконання суборендарем зобов`язань по сплаті суборендної плати та компенсації можливої шкоди з боку суборендаря. У разі, якщо суборендар затримує будь-які платежі, належні за договором, або іншим чином завдає збитків орендарю, орендар має право утримати з забезпечувального внеску будь-які суми, що належать таким чином з суборендаря. Після такого утримання суборендарю подається письмове повідомлення з додатком розрахунку утриманих сум. У кожному разі такого утримання суборендар, протягом десяти календарних днів з дати отримання повідомлення про стягнення, зобов`язаний відновити забезпечувальний внесок до розміру, кратного однієї місячної суборендної плати, що сплачується суборендарем на дату такого відновлення. У разі належного виконання суборендарем своїх зобов`язань за договором, сума забезпечувального внеску зараховується як суборендна плата за останній місяць суборенди. При цьому розмір суборендної плати з урахуванням витрат на утримання приміщень, не покритий забезпечувальним внеском, підлягає оплаті в загальному порядку, передбаченому цим договором. У разі дострокового розірвання договору в односторонньому порядку з ініціативи орендаря, забезпечувальний внесок повністю внесений суборендарем, зараховується в рахунок оплати суборендної плати за останній місяць терміну дії даного договору, при цьому сума суборендної плати, не покрита забезпечувальним внеском, підлягає оплаті в загальному порядку передбаченому цим договором. У разі оплати суборендної плати за останній місяць терміну дії даного договору забезпечувальний внесок повертається суборендарю. У разі дострокового розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою суборендаря з порушенням умов передбачених пунктом 2.2.5 договору, сума забезпечувального внеску не зараховується в рахунок суборендної плати та не повертається суборендарю.

Відповідно до п. 2.5.5. договору, суборендар має право в односторонньому порядку вимагати розірвання договору, при цьому суборендар зобов`язується письмово повідомити орендаря не менш ніж за 30 днів такого розірвання.

01.08.2020 року між сторонами договору був підписаний акт приймання-передачі до договору суборенди нерухомого майна №2020-09 від 01.07.2020 року.

Забезпечувальний внесок у розмірі 121030,00 грн., у тому числі ПДВ, був сплачений суборендарем згідно платіжного доручення № 71397 від 15 липня 2020 року.

Згідно п.п. 3.2.5 договору суборенди суборендар зобов`язаний передати приміщення орендарю за актом прийому-передачі в день закінчення терміну договору суборенди або його дострокового розірвання.

В разі, якщо по закінченню терміну дії договору суборенди чи його дострокового припинення, орендар буде ухилятись від прийняття об`єкта оренди і підписання акту прийому-передачі без будь-яких мотивованих пояснень у письмовому вигляді, приміщення вважається прийнятим орендарем в належному стані. Датою прийняття приміщення орендарем є дата, вказана на повідомленні суборендаря про припинення або дострокове розірвання (п. 7.3 договору суборенди в редакції Протоколу розбіжностей №1 до договору суборенди від 01.07.2020 року).

Відповідно до п. 7.1 договору суборенди даний договір суборенди набирає чинності з моменту його підписання орендарем та суборендарем і діє до 31 грудня 2020 року.

Позивач посилається на таке.

У серпні 2020 року ТОВ "Рітейл Груп Україна" отримало від господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву про стягнення коштів за позовом ТОВ Таміра до ТОВ Рітейл Груп Україна (судова справа №29/5005/6325/2011 (904/4945/20) та паралельно повідомлення від ТОВ Таміра про те, що ТОВ Кораллус безпідставно та за відсутності будь-яких належних правових підстав передав суборендовані приміщення за договором суборенди ТОВ Рітейл Груп Україна без згоди власника суборендованих приміщень, а саме: ТОВ Таміра.

У позовній заяві ТОВ Таміра стверджувало про те, що між ТОВ Таміра та ТОВ Кораллус відсутні будь-які договірні відносини, а також про те, що ТОВ Кораллус не має жодних прав на користування та передачу суборендованих приміщень в суборенду третім особам.

ТОВ Таміра було надано підтвердження права власності на суборендовані приміщення у вигляді копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 220748946, дата формування 18.08.2020року).

ТОВ Рітейл Груп Україна 02.09.2020 року звернулось до ТОВ Кораллус з листом №02-20, в якому зазначило про те, що під час користування приміщенням, на адресу ТОВ Рітейл Груп Україна надійшло повідомлення про заявлене право власності на відповідне майно від третьої особи - ТОВ Таміра (шляхом надання документально підтвердженої інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) та відповідною пропозицією переоформлення договору оренди відповідного приміщення саме з ТОВ Таміра.

При укладенні договору суборенди нерухомого майна №2020-09 від 01 липня 2020 року ТОВ Кораллус не надало ТОВ Рітейл Груп Україна документи, що підтверджують право власності (користування) на приміщення та не повідомило про всі права третіх осіб на відповідне приміщення.

З огляду на виниклі обставини, які можуть вплинути та призвести до визнання відповідно до законодавства договору неукладеним, що в свою чергу призведе до виникнення у ТОВ Рітейл Груп Україна значних матеріальних збитків, ТОВ Рітейл Груп Україна вимагає надати ТОВ Кораллус правовстановлюючі документи, що підтверджують законне право власності (користування) приміщенням, наданим в суборенду ТОВ Рітейл Груп Україна. До моменту надання відповідних документів, ТОВ Рітейл Груп Україна змушене припинити оплату суборендної плати та інших платежів, передбачених умовами договору, оскільки на даний момент не з`ясовано, на яких правових підставах ТОВ Кораллус володіє переданим в суборенду приміщенням та правом на отримання суборендної плати.

ТОВ Кораллус повністю проігнорувало вказаного вище листа та вимогу надати правовстановлюючі документи.

ТОВ Кораллус з 16.10.2020 року перестало забезпечувати суборендовані ТОВ Рітейл Груп Україна за договором суборенди приміщення електричною енергією, що унеможливило користування приміщеннями за цільовим призначенням.

Враховуючи відкрите судове провадження по справі №29/5005/6325/2011 (904/4945/20), в якій ТОВ Рітейл Груп Україна є відповідачем, до ТОВ Рітейл Груп Україна звернувся позивач за справою - ТОВ Таміра, з пропозицією врегулювати судовий спір та оформити відносини щодо користування приміщеннями за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13, та які належать на праві власності ТОВ Таміра, шляхом укладення договору відповідального зберігання майна. ТОВ Рітейл Груп Україна прийняло пропозицію та уклало з ТОВ Таміра договір відповідального зберігання майна від 19 жовтня 2020 року № 13.

Крім того, на підтвердження того, що ТОВ Кораллус не мало жодних прав на суборендовані приміщення та передавало їх в суборенду позивачу без належних правових підстав свідчить постанова Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі №29/5005/6325/2011, відповідно до якої постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 року у справі №29/5005/6325/2011 залишено без змін. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.08.2020 у справі №29/5005/6325/2011 поновлено державну реєстрацію права власності ТОВ Таміра на нежитлові приміщення, розташовані м. Харків, вул. Морозова, 13.

Оскільки представники ТОВ Кораллус перестали виходити на зв`язок, та у зв`язку з тим, що ТОВ Кораллус не мало права передавати приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13 в суборенду ТОВ Рітейл Груп Україна, а також враховуючи укладений з ТОВ Таміра договір відповідального зберігання майна, позивач 18.11.2020 року надіслав ТОВ Кораллус повідомлення з вих. №18-11 про припинення договору суборенди з 17.10.2020 з додаванням додаткової угоди про розірвання договору суборенди та акт приймання-передачі суборендованих приміщень. Крім того, ТОВ Рітейл Груп Україна вимагало повернути сплачений забезпечувальний внесок у розмірі 121030,00 грн.

Однак, відповідач жодним чином не відреагував на вказане повідомлення, а саме не підписав додаткову угоду про розірвання договору суборенди та акт приймання-передачі суборендованих приміщень і не повернув забезпечувального внеску.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив розірвати договір суборенди нерухомого майна №2020-09 від 01 липня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рітейл Груп Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кораллус" з 17.10.2020 року та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кораллус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Груп Україна" 121030,00 грн. забезпечувального внеску.

16.11.2021 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За положеннями ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 769 ЦК України, при укладенні договору найму наймодавець зобов`язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. ст. 651, 652 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору в порядку ст. 652 ЦК України безпосередньо не з наявності істотних обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин. Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог. При цьому ст. 651 ЦК України, встановлений чіткий суб`єктний склад для ініціювання зазначеного питання - договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого.

Посилання апелянта на те, що на момент укладення спірного договору суборенди з позивачем, стороною (орендодавцем) первинного договору оренди було ТОВ "Таміра", а тому поновлення в судовому порядку права власності ТОВ "Таміра" на те ж саме спірне майно не змінило сторону орендодавця у договорі оренди та жодним чином не обмежило права ІП "Малахіт" як орендаря за укладеним з ТОВ "Таміра" договором; сам по собі факт поновлення права власності ТОВ "Таміра" на орендоване майно, жодним чином не призвело до припинення прав ІП "Малахіт" як орендаря спірного майна та прав ТОВ "Кораллус" як його суборендаря, оскільки договір оренди (найму) спірного майна від 29.12.2008 року був укладений ІП "Малахіт" саме з ТОВ "Таміра"; поновлення права власності ТОВ "Таміра" на суборендовані приміщення відбулось ще 22.07.2019 року, про що були внесені відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому дана обставина в будь-якому разі не може вважатись істотною зміною обставин, оскільки існувала на момент укладення договори суборенди від 01.07.2020 року та була відома позивачу; доказів того, що спірні приміщення перебували у суборендованому користуванні ТОВ "Рітейл Груп Україна" на підставі спірного договору суборенди до закінчення його дії, тобто, до 31.12.2020 року, матеріали справи не містять, не приймаються з огляду на таке.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77-79 ГПК України на підтвердження того, що ІП Малахіт мало право без дозволу власника нежитлових приміщень - ТОВ Таміра передавати вказані нежитлові приміщення в суборенду ТОВ "Кораллус", як і не надано доказів того, що ТОВ "Кораллус" мало право передавати спірні нежитлові приміщення в суборенду ТОВ "Рітейл Груп Україна".

Також, відповідачем не надано доказів того, що спірні приміщення перебували у суборендному користуванні ТОВ "Рітейл Груп Україна" на підставі спірного договору суборенди до закінчення строку його дії, тобто до 31.12.2020 року.

Разом з тим, положення п.п. 2.2.5 та 4.7 договору не можуть бути застосовані, оскільки у ТОВ Кораллус було відсутнє право на передачу приміщень в суборенду з самого початку укладення спірного договору суборенди та ТОВ "Кораллус" не повідомило ТОВ "Рітейл Груп Україна" про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм.

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц та у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, де, зокрема, вказано на таке.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика Європейського суду з прав людини, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 року, суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 року суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кораллус залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2021 року у справі №922/3451/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.06.2022 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Т.Д. Геза