РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2022Справа № 910/20721/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 667 057,27 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) про стягнення 667 057,27 грн., з яких 648 000,00 грн. основного боргу, 5 379,29 грн. 3 % річних, 13 677,98 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки товару № 53-121-01-21-10242 від 26.04.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/20721/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/20721/21 позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду повідомленнями про вручення поштових відправлень.

10.01.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що згідно умов договору товар мав бути оплачений протягом 60 днів з 02.07.2021, сума ПДВ протягом 60 днів з 29.07.2021. Відповідачем перераховано на рахунок позивача 40 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22319 від 21.12.2021 на суму 20 000,00 грн. та платіжним дорученням № 22516 від 23.12.2021 на суму 20 000,00 грн. Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наведений позивачем, є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи. Включення до бази нарахування трьох процентів річних сум податку на додану вартість, нарахованих на вартість товару з ПДВ, є необґрунтованим. Крім того, відповідач просив зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру, який відповідає вимогам ч. 4. ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та підтверджений належними доказами.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) укладено Договір поставки товару № 53-121-01-21-10242 (надалі за текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити товар загальною вартістю 648 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 1.2. Договору строк поставки товару: квітень-червень 2021.

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість товару за договором без врахування ПДВ - 540 000,00 грн., крім того ПДВ - 108 000,00 грн. Разом з урахуванням ПДВ - 648 000,00 грн.

Згідно з п. 3.2. Договору оплата за поставлений товар здійснюється з відстрочкою платежу 60 (шістдесят) календарних днів з дати поставки всього товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені п. 3.2. цього договору, за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що поставка товару відбувається на умовах DDP м. Енергодар згідно з правилами Інкотермс 2010. Отримувач вантажу - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, 133 (склад).

Згідно з п. 4.6 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту його надходження від постачальника до вантажоодержувача згідно з п. 4.1. цього Договору.

Відповідно до п. 12.1. Договору він вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 648 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №НТ4992 від 01.07.2021

Позивачем було виписано податкову накладну № 55 від 01.07.2021 на загальну суму 648 000,00 грн. - без врахування ПДВ - 540 000,00 грн., ПДВ - 108 000,00 грн., яка була зареєстрована 28.07.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) за № .

Позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію № 16/11 від 16.11.2021, відповідно до якої позивач вимагав від відповідача погашення заборгованості у розмірі 648 000,00 грн.

Листом № 28-23/29064 від 30.11.2021 відповідач повідомив позивача про те, що зважаючи на складну ситуацію на ринку електричної енергії, зокрема у зв`язку з зниженням рівня оплати електричної енергії, У ВП ЗАЕС відсутня можливість вчасно та в повній мірі здійснити розрахунок за зобов`язаннями перед позивачем.

Враховуючи, що відповідач не здійснив повної оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 667 057,27 грн., з яких 648 000,00 грн. основного боргу, 5 379,29 грн. 3 % річних, 13 677,98 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою товару.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В укладеному Договорі поставки № 53-121-01-21-10242 від 26.04.2021 сторони узгодили товар який має бути поставлений, строки та порядок поставки, а також ціну та порядок здійснення оплати.

Суд встановив, що позивач, як постачальник, виконав свої зобов`язання з поставки товару на суму 648 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №НТ4992 від 01.07.2021.

Позивачем було виписано податкову накладну № 55 від 01.07.2021 на загальну суму 648 000,00 грн. - без врахування ПДВ - 540 000,00 грн., ПДВ - 108 000,00 грн., яка була зареєстрована 28.07.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) за № .

Згідно з п. 3.2. Договору оплата за поставлений товар здійснюється з відстрочкою платежу 60 (шістдесят) календарних днів з дати поставки всього товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені п. 3.2. цього договору, за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Враховуючи викладене, у відповідача виникло зобов`язання з оплати за поставлений товар у розмірі 540 000,00 грн. до 30.08.2021 (включно), у розмірі 108 000,00 грн. до 27.09.2021 (включно).

Відповідачем надано докази перерахування на рахунок позивача 40 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22319 від 21.12.2021 на суму 20 000,00 грн. та платіжним дорученням № 22516 від 23.12.2021 на суму 20 000,00 грн.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021.

Тобто, припинення існування предмета спору в частині 40 000,00 грн. відбулося в процесі розгляду справи, тоді як на момент виникнення спору між сторонами відповідний предмет спору існував.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на зазначене, провадження у справі № 910/20721/21 в частині стягнення з відповідача 40 000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідній частині через виконання зобов`язання відповідачем в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений, згідно Договору товар становить 608 000,00 грн., докази сплати якої в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 608 000,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5 379,29 грн. 3 % річних, 13 677,98 грн. інфляційних втрат.

Статями 526 та 525 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних на суму 540 000,00 грн. за період з 31.08.2021 по 09.12.2021, на суму 108 000,00 грн. за період з 28.09.2021 по 09.12.2021, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 130,74 грн.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 13 677,98 грн. інфляційних втрат у межах заявлених позовних вимог.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, частково доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 608 000,00 грн. основного боргу, 5 130,74 грн. 3 % річних, 13 677,98 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 667 057,27 грн. - задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 40 000,00 грн.

3.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремного підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355064) 608 000 (шістсот вісім тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 5 130 (п`ять тисяч сто тридцять) грн. 74 коп. 3 % річних, 13 677 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 98 коп. інфляційних втрат, 10 002 (десять тисяч дві) грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.05.2022.

Суддя С. В. Стасюк