УХВАЛА

22 лютого 2022 року

м. Київ

Справа № 916/403/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кролевець О.А.

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю.,

представників учасників справи:

від позивача: Безсмертна М.Т. (адвокат),

від відповідача -1: Савицька О.М. (адвокат),

від відповідача-2: Гусаров О.Л. (адвокат),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної

особи - підприємця Кошель Оксани Анатоліївни

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Богатир К.В., Бєляновський В.В., Філінюк І.Г.

від 18.10.2021

за позовом ОСОБА_1

до 1. Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Санафарм"

про розірвання договору оренди, стягнення 950 666,50 грн та виселення

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни (далі - Відповідач-1/Скаржниця) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "САНАФАРМ" (далі - Відповідач-2), в якому просить суд: 1) розірвати договір оренди нежилого приміщення №01/12-18 від 01.12.2018, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Відповідачем-1 (далі - Договір №01/12-18); 2) стягнути з Відповідача-1 на користь Позивача заборгованість по орендній платі у розмірі 950 666,50 грн, що включає заборгованість зі сплати оренди у розмірі 616 000,00 грн, 42 392,74 грн (інфляційне збільшення), 258 300,94 грн (пеня), 33 972,82 грн (3 % річних) та 3) виселити Відповідача-2 з нежитлового приміщення №8, загальною площею 76,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірне нежитлове приміщення), протягом 5 (п`яти) днів з моменту набрання рішенням законної сили.

2. Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення Відповідачем-1 умов Договору №01/12-18 в частині несплати орендної плати протягом 22 місяців та передання орендованого приміщення в суборенду Відповідачу-2 без отримання від Позивача на це згоди, що суперечить умовам укладеного Договору №01/12-18.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 у справі №916/403/21 (з урахуванням ухвали від 25.05.2021 про виправлення описки) позовні вимоги Позивача до Відповідача-1 задоволено частково; стягнуто з Відповідача-1 заборгованість з орендної плати у розмірі 588 000,00 грн; у решті позовних вимог - відмовлено; у задоволенні позовних вимог Позивача до Відповідача-2 відмовлено повністю.

4. Щодо стягнення з Відповідача-1 заборгованості з орендної плати за 22 місяці в сумі 616 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що ця вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки, як встановлено судом, з часу укладення між Позивачем та Відповідачем-1 оспорюваного договору Відповідач-1 до квітня 2019 року сплачував орендну плату на рахунок Позивача як фізичної особи-підприємця. У вказаний період заборгованості Позивач прийняв від Відповідача-1 оплату за серпень 2019 року, тому розмір заборгованості з орендної плати, яку необхідно стягнути з Відповідача-1 на користь Позивача складає 588 000,00 грн.

5. Щодо стягнення з Відповідача-1 інфляційних втрат та 3 відсотків річних за період з квітня 2019 року по 30 січня 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк оплати заборгованості сплив лише 12 лютого 2021 року. Отже, прострочення Відповідача-1 з оплати оренди та спірний період, на думку суду, почалися з 13 лютого 2021 року, а оскільки суд позбавлений права самостійно визначати період стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних, то вимога Позивача про стягнення з Відповідача-1 інфляційних та 3 відсотків річних за період з квітня 2019 року по 30 січня 2021 року задоволенню не підлягає.

6. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що Відповідач-1 не вчиняв дій, які би свідчили про суттєві порушення умов оспорюваного Договору, а тому й підстави для його розірвання відсутні.

7. Суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога про виселення Відповідача-2 зі спірного нежилого приміщення задоволенню не підлягає, оскільки Відповідач-2 знаходиться у спірному приміщенні не з підстав укладення із Відповідачем-1 договору суборенди, наявність якого Позивач у встановленому порядку суду не довів, а на підставі укладеного саме з Позивачем договору оренди цього ж нежитлового приміщення ще у 2012 році і передачі Позивачем Відповідачу-2 цього приміщення у користування за актом приймання-передачі.

8. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі №916/403/21 апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу Відповідача-1 задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 по справі №916/403/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача-1 588 000,00 грн заборгованості з орендної плати, 8 820,00 грн судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 у справі №916/403/21 залишено без змін.

9. Постанова суду апеляційної інстанції в частині прийняття нового рішення у справі мотивована тим, що оскільки безпосередньо сторони (Позивач та Відповідач-2) договору оренди нежилого приміщення №6/12 від 01.06.2012 (далі - Договір №6/12) не заявили про свій намір розірвати договір, то його дію було автоматично пролонговано до 28 листопада 2023 року, відсутні докази того, що вказаний Договір №6/12 припинив свою дію.

10. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки встановлено, що спірне нежитлове приміщення фактично знаходиться у користуванні Відповідача-2 та не було повернуто за актом приймання-передачі (повернення) майна, то це спірне майно де-факто не могло бути передано у користування Відповідача-1. Чинне законодавство України не передбачає подвійної оренди, а також можливості укладання нового договору оренди майна його власником з іншим орендарем без припинення дії попереднього договору оренди цього ж самого майна та без фактичного повернення орендованого майна попереднім орендарем власнику.

11. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у Відповідача-1 не виникло права на користування спірним нежитловим приміщенням, оскільки Договір №01/12-18 є неукладеним. Відтак у Відповідача-1 не виникло обов`язку вносити орендну плату за Договором №01/12-18.

12. Щодо стягнення з Відповідача-1 інфляційних втрат та 3 відсотків річних, суд апеляційної інстанції зазначив, що у Відповідача-1 як орендаря не виникло грошового зобов`язання перед Позивачем як орендодавцем, тому воно не могло бути простроченим.

13. Щодо вимоги про розірвання Договору №01/12-18 у зв`язку із суттєвим порушенням Відповідачем-1 його умов, така вимога, на думку суду, не підлягає задоволенню, оскільки вказаний договір взагалі не був укладений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

14. Скаржниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021, у якій просить змінити оскаржувану постанову, виклавши мотивувальну частину постанови з посиланням на застосування частини 6 статті 762 ЦК України (звільнення від сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане).

15. Підставою касаційного оскарження Скаржниця визначила пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував статті 638, 640 ЦК України, статтю 181 ГК України (без урахування останньої редакції зазначеної статті) у питанні щодо визнання договору неукладеним без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.06.2020 у справі №906/355/19, від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

16. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Скаржниці на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі №916/403/21, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

17. В обґрунтування відзиву Позивач зазначив, що спірні правовідносини у постановах Верховного Суду, на висновки у яких посилалася Скаржниця, не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

18. 01 квітня 2012 року між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем-2 (орендар) був укладений договір оренди приміщення №6/12, за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне володіння та користування спірне нежитлове приміщення.

19. За умовами п. 2.1. Договору №6/12 приміщення, що орендується, надається орендарю для використання під аптечний заклад - Аптека.

20. Передача та повернення приміщення здійснюється на підставі договору №6/12 та акту приймання-передачі, що є додатком 1 до Договору №6/12 (п. 3.1. Договору №6/12).

21. Відповідно до п. 4.1. Договору №6/12 термін оренди складає 2 роки 11 місяців з 01 квітня 2012 року до 28 лютого 2015 року з моменту прийняття приміщення на підставі підписаного договору та акту приймання-передачі (додаток 1 до Договору №6/12).

22. Якщо жодна сторона в термін 1 (один) місяць до закінчення даного договору не заявить про намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на той самий термін і на тих самих умовах, на яких його було підписано (п. 4.2. Договору №6/12).

23. Пунктом 9.1. Договору №6/12 сторони погодили, що його умови зберігають свою силу протягом усього строку його дії.

24. Дія договору припиняється внаслідок: загибелі орендованого майна; банкрутства орендаря; дострокового розірвання договору за домовленістю сторін або за рішенням суду (п. 9.2. Договору №6/12).

25. Згідно з п. 9.3. Договору №6/12 дострокове розірвання договору допускається тільки за письмовою згодою сторін.

26. Всі доповнення та зміни до договору приймаються за згодою сторін та тільки в письмовій формі (п. 9.5. Договору №6/12).

27. 01 червня 2012 року між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем-2 (орендар) був підписаний акт приймання-передачі майна, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування спірне нежитлове приміщення.

28. Згідно з п. 2.1. акту приміщення вважається переданим у користування орендарю з часу підписання сторонами цього акту приймання-передачі майна відповідно до умов Договору №6/12.

29. Згідно з п. 2.4. акту майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акта приймання-передачі (повернення) майна.

30. 02 березня 2015 року між Позивачем та Відповідачем-2 (орендар) була укладена додаткова угода №02-03-15 до Договору №6/12, відповідно до п. 2 якої сторони погодили, що з моменту її підписання строк дії Договору №6/12 продовжено сторонами на підставі п. 4.2. Договору №6/12, тобто Договір №6/12 з 28 лютого 2015 року пролонгується на 2 роки 11 місяців (до 28 січня 2018 року).

31. 26 січня 2018 року між Позивачем та Відповідачем-2 (орендар) була укладена додаткова угода №26-01-18 до Договору №6/12, відповідно до п. 1 якої сторони погодили, що з моменту підписання цієї додаткової угоди строк дії Договору №6/12 продовжено сторонами на підставі п. 4.2. Договору №6/12, тобто Договір №6/12 з 28 січня 2018 року пролонгується на 2 роки 11 місяців (до 28 грудня 2020 року).

32. 01 грудня 2018 року між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем-1 (орендар) був підписаний Договір оренди приміщення №01/12-18, за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне володіння та користування спірне нежитлове приміщення.

33. За умовами п. 2.1. Договору №01/12-18 приміщення, що орендується, надається орендарю для використання під аптечний заклад - Аптека.

34. Передача та повернення приміщення здійснюється на підставі договору №01/12-18 та акту приймання-передачі, що є додатком 1 до Договору №01/12-18 (п. 3.1. Договору №01/12-18).

35. Відповідно до п. 4.1. Договору №01/12-18 термін оренди складає 2 роки 11 місяців з 01 грудня 2018 року до 01 грудня 2021 року з моменту прийняття приміщення, що орендується на підставі підписаного договору та акту приймання-передачі (додаток 1 до Договору №01/12-18).

36. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору (п. 4.2. Договору №01/12-18).

37. Пунктом 5.1. Договору №01/12-18 встановлено, що розмір орендної плати складає 28 000,00 грн. Розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін, але не частіше одного разу на рік. Орендна плата нараховується з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення в оренду (додаток 1 до Договору №01/12-18).

38. Орендна плата сплачується щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в строк не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним (п. 5.2. Договору №01/12-18).

39. Орендодавець має право перевіряти використання приміщення за призначенням не частіше одного разу на рік (п. 6.2. Договору №01/12-18).

40. За умовами п. 7.2. Договору №01/12-18 орендар має право передавати орендоване приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям за письмовим погодженням орендодавця.

41. Відповідно до п. 9.1. Договору №01/12-18 його умови зберігають свою силу протягом усього строку дії договору.

42. Договір оренди припиняється внаслідок: загибелі орендованого майна; банкрутства орендаря та дострокового розірвання договору за домовленістю сторін або за рішенням суду (п. 9.2 Договору №01/12-18).

43. Пунктом 9.3. Договору №01/12-18 встановлено, що дострокове розірвання договору допускається тільки за письмовою згодою сторін.

44. Всі доповнення та зміни до договору приймаються за згодою сторін та тільки в письмовій формі (п. 9.5. Договору №01/12-18).

45. 01 грудня 2018 року між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем-1 (орендар) був підписаний акт приймання-передачі приміщення, відповідно до п.1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування спірне нежитлове приміщення.

46. У період з грудня 2018 року по березень 2019 року включно Відповідач-1 щомісяця сплачувала передбачену Договором №01/12-18 орендну плату на рахунок ФОП ОСОБА_1, що підтверджується банківською випискою з рахунку Відповідача-1.

47. 21 березня 2019 року Позивач на підставі договору купівлі-продажу, продав, а гр. ОСОБА_2 придбала у власність спірне нежитлове приміщення. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу 21.03.2021 за №3390.

48. 25 березня 2019 року на підставі власного рішення ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис за №4003195.

49. У період з квітня 2019 року по серпень 2019 року Відповідач-1 щомісяця сплачувала передбачувану Договором №01/12-18 орендну плату на рахунок нового власника, проте грошові кошти повертались Відповідачу-1 із призначенням - повернення помилково зарахованих коштів.

50. 05 серпня 2019 року між гр. ОСОБА_2 та Позивачем був укладений договір про розірвання договору купівлі-продажу, номер 1276. На підставі цього договору приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні відомості, згідно яких Позивач знов набув право власності на спірне нежитлове приміщення.

51. 04 серпня 2019 року Позивач звернувся з листом до Відповідача-1, в якому із посиланням на те, що у орендованому нежитловому приміщенні розташована та здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення аптека №11 Відповідача-2, та те, що своєї згоди на передачу цього приміщення в суборенду Відповідача-2 орендодавець орендарю не надавав, у зв`язку із порушенням істотних умов договору оренди та чинних норм законодавства, вимагав від Відповідача-1 розірвання Договору №01/12-18 та повернення орендованого приміщення.

52. 03 вересня 2019 року за ініціативою Позивача був складений акт, в якому був зафіксований факт того, що в орендованому Відповідачем-1 нежитловому приміщенні розташована аптека №11 Відповідача-2. Акт підписаний чотирма фізичними особами, в тому числі Позивачем.

53. У вересні 2019 року Відповідач-1 намагалася сплатити передбачену Договором №01/12-18 орендну плату на рахунок Позивача, відкритий у ООДАТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" у м. Одесі, проте грошові кошти, оплачені за оренду у вересні 2019 року повернулись Відповідачу-1 за підставою: "закриттям рахунку отримувачем".

54. 20 листопада 2019 року Відповідач-1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовною заявою до Позивача про внесення змін до Договору №01/12-18 та спонукання до виконання умов Договору №01/12-18 шляхом зобов`язання Позивачем надання реквізитів належного банківського рахунку для розрахунків за Договором №01/12-18.

55. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 18.08.2021 у справі №495/3675/19 відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог ФОП Кошель О.А.

56. Крім того, 20 листопада 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ФОП Кошель О.А., за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Санафарм", в якій просив суд визнати недійсним Договір №01/12-18.

57. Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020, у справі №916/3461/19 у задоволенні вказаного позову ФОП ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним - відмовлено повністю.

58. 11 лютого 2021 року ФОП Кошель О.А. звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання прийняти орендну плату. На час розгляду справи №916/403/21 провадження у справі №916/332/21 було зупинено до ухвалення рішення Білгород-Дністровським міжрайонним судом у справі №495/3675/19.

59. 25 січня 2021 року Позивач надіслав Відповідачу-1 повідомлення про грубе порушення умов Договору №01/12-18, а тому оскільки станом на 25 січня 2021 року у Відповідача-1 виникла заборгованість по сплаті орендної плати більш ніж за три календарні місяці, а також враховуючи той факт, що орендоване нежитлове приміщення без згоди орендодавця було передано орендарем у суборенду, Позивач запропонував знову розірвати спірний договір оренди, повернути орендоване нерухоме майно та сплатити заборгованість з орендної плати за договором.

60. Цього ж дня Позивачем на адресу Відповідача-1 була виставлена претензія, в якій із посиланням на допущені порушення умов Договору №01/12-18, Позивач зазначив, що станом на 25 січня 2021 року за Відповідачем-1 рахується загальна заборгованість з орендної плати у розмірі 616 000,00 грн, а тому Позивач вимагав від Відповідача-1 негайно сплатити суму заборгованості з орендної плати в розмірі 616 000,00 грн шляхом безготівкового перерахування коштів на вказаний банківський поточний рахунок Позивача. Позивач попередив, що у випадку незадоволення у десятиденний термін його грошових вимог, він вимушений буде звернутись до господарського суду за захистом своїх прав.

61. 02 лютого 2021 року Відповідач-1 отримала претензію Позивача.

Джерела права й акти їх застосування

62. Цивільний кодекс України

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини.

Стаття 316. Поняття права власності

1. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317. Зміст права власності

1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319. Здійснення права власності

1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4. Власність зобов`язує.

Стаття 509. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 626. Поняття та види договору

1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 628. Зміст договору

1. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629. Обов`язковість договору

1. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 640. Момент укладення договору

1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

2. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Стаття 793. Форма договору найму будівлі або іншої капітальної споруди

1. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

2. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років.

Стаття 795. Передання будівлі або іншої капітальної споруди у найм

1. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

2. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

63. Господарський кодекс України

Стаття 173. Господарське зобов`язання

1. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 283. Оренда майна у сфері господарювання

1. За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

6. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

64. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

65. Суд виходить з того, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18).

66. Імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

67. Касаційне провадження у цій справі відкрито згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, який визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

68. Відповідно до положень вказаної норми касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

69. Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

70. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин та об`єкт (предмет).

71. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

72. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15ц).

73. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (п.31).

74. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).

75. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається Скаржниця у касаційній скарзі, Суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі, з огляду на наступне.

76. Касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції Скаржницею мотивовано, зокрема, тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував статті 638, 640 ЦК України, статтю 181 ГК України у питанні щодо визнання договору неукладеним без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01.06.2020 у справі №906/355/19, від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19. Скаржниця вважає, що якщо буде доведено, що спірний договір виконується сторонами, то це виключає його кваліфікацію як неукладеного.

77. Так, у справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції було встановлено, що акт приймання-передачі спірного приміщення від 01.12.2018, підписаний між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та Відповідачем-1 (орендар), носить виключно формальний характер та не може підтверджувати факт передачі приміщення в оренду, оскільки це приміщення знаходилося на законних підставах у користуванні Відповідача-2 на день підписання вказаного акту та не було повернуто власнику у встановлений законом та Договором №6/12 спосіб. Відповідачу-1 як орендарю спірне майно не було фактично передано ФОП ОСОБА_1 як орендодавцем, відтак сторонами Договору №01/12-18 не було дотримано вимог ч.2 ст. 640 ЦК України, за таких обставин Договір №01/12-18 не може вважатися укладеним.

78. Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

79. У справі №906/355/19 приватне підприємство звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки в частині сплати коштів за поставлений товар. Правовими підставами позову є положення ст. ст. 509, 526, 611, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 229, 231, 232, 234, 265 ГК України. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував, що договір поставки та додатки до нього з позивачем не укладав.

80. Верховний Суд у постанові від 01.06.2020 у справі №906/355/19 дійшов висновку, що суди на підставі власної оцінки всієї сукупності вищевказаних доказів дійшли обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи, податковими накладними, дослідженням реальності господарської операції підтверджено наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару за договором поставки та виконання сторонами його умов.

81. У справі №922/189/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "С-Инвест" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрімлайт" про визнання недійсним договору. Позовну заяву обґрунтовано тим, що у спірному договорі, укладеному між сторонами, не погоджено істотні умови, а саме не визначено складу та змісту проектно-кошторисної документації, а також строку її надання, у зв`язку з чим договір не відповідає вимогам частини 2 статті 877 ЦК України.

82. Верховний Суд у постанові від 11.10.2018 у справі №922/189/18 дійшов висновку, що кваліфікація судами попередніх інстанцій спірного правочину як неукладеного є помилковою, її зроблено без урахування положень частини 4 статті 75 ГПК України та обставин, встановлених в іншій справі. Крім того, визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. За умовами спірного договору сторони погодили, що підготовка та узгодження проектно-кошторисної документації є обов`язком забудовника, сторони на власний розсуд, не порушуючи принципу свободи договору, врегулювали питання узгодження проектно-кошторисної документації, отже досягли згоди щодо цієї істотної умови.

83. У справі №926/3397/17 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-Інжиніринг" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дністрові сади" з позовом про стягнення 384 565,46 грн, з яких: сума боргу - 276 439,91 грн, інфляційні втрати 65 906,74 грн, 10 % штрафу - 27 563,40 грн, 3 % річних 14655,41грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив зобов`язання і не перерахував вчасно авансовий платіж у розмірі 30 % від вартості згідно з договором на розроблення проектної документації.

84. Верховний Суд у постанові від 11.10.2018 у справі №926/3397/17 зазначив, що відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що договір є неукладеним, оскільки його сторонами не погоджено всі істотні умови, отже зобов`язання між ними за цим договором не виникли. Поряд з цим, на думку Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки всім доказам, а також не дослідили, чи було вчинено сторонами дії на виконання договору.

85. У справі №910/3359/18 Приватне акціонерне товариство "F&C Realty" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором від 25.11.2005, укладеним між сторонами в забезпечення виконання грошового зобов`язання за договором про мультивалютну кредитну лінію від 10.06.2008, укладеним між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінек". Позовна заява обґрунтовується наявністю підстав для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором, зважаючи на зміну основного зобов`язання за кредитним договором без згоди товариства як майнового поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця, та обставини пропуску іпотекодержателем строку позовної давності, закінчення строку дії іпотечного договору, а також повного погашення позичальником та його поручителями заборгованості.

86. Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 у справі №910/3359/18 погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором, що обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором.

87. У справі №904/3713/18 ФОП Колосюк П.С. звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Науково-виробнича фірма "Флоріт" і просив суд стягнути 164 736,00 грн - основного боргу, 155 400,00 грн - санкцію за несвоєчасне повернення об`єкта оренди, 3 % річних, інфляційні втрати і судовий збір. Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди в частині сплати орендної плати за тимчасове користування предметом оренди.

88. Верховний Суд у постанові від 29.10.2019 у справі №904/3713/18 дійшов висновку, що судами встановлені обставини щодо того, що сторони Договору досягли згоди щодо усіх його істотних умов, а також вчиняли дії спрямовані на його виконання, тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника.

89. У справі №915/411/19 ТОВ "АКАМАНТ" звернулося до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ФОП Шульмейстера В.Ю., в якому просило стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем було здійснено ряд перерахувань на рахунок відповідача із призначенням платежу за договором. За твердженням позивача, договір про надання інформаційно-консультаційних послуг не було укладено, оскільки сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, зокрема, щодо його ціни. Між тим, як стверджує позивач, не дивлячись на те, що договір з відповідачем укладено не було, бухгалтером помилково здійснено ряд перерахувань грошових коштів на рахунок відповідача. За твердженням позивача, жодних послуг відповідачем надано не було, з огляду на що, позивач вважає, що грошові кошти були перераховані на рахунок позивача помилково, за відсутності правових підстав, а тому підлягають поверненню позивачу відповідно до приписів ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

90. Отже, Верховний Суд, ухвалюючи вказані постанови, дійшов відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, зокрема передбачених статтею 638 ЦК України, на які посилається Скаржниця, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують різний зміст спірних правовідносин.

91. У наведених Скаржницею справах та постановах Верховного Суду, на неврахування висновків з яких вона посилалася, відсутні подібні фактичні обставини справи саме у відносинах оренди. Крім того, у наведених постановах Верховного Суду відсутні встановлені обставини, які підлягають регулювання саме ч.2 ст. 640 ЦК України, відтак відсутні відповідні висновки Верховного Суду про застосування норми ч.2 ст.640 ЦК України у наведених Скаржницею постановах.

92. З огляду на викладене, касаційне провадження у цій справі, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

93. Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 ГПК України).

94. Зважаючи на те, що наведена Скаржницею підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Відповідача-1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі №916/403/21, відкритого на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Судові витрати

95. За змістом статей 129, 130 ГПК України покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (при цьому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження). З огляду на те, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати (судовий збір) у цій справі розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 у справі №916/403/21, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

О. Кролевець