ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/12804/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Господарського суду міста Києва

(суддя - Сташків Р.Б.)

від 26.04.2021

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Шаптала Є.Ю., судді - Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л.)

від 06.10.2021,

за скаргою Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради

на дії Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

у справі за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорбудрезерв-Україна"

про зобов`язання усунути недоліки,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2019 року до Господарського суду міста Києва звернувся заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради з позовом до ТОВ "Дорбудрезерв-Україна" про зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки при наданні послуг з нанесення дорожньої розмітки холодним пластиком.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 позов задоволено.

Зобов`язано ТОВ «Дорбудрезерв-Україна» безоплатно усунути недоліки при наданні послуг з нанесення дорожньої розмітки холодним пластиком, що становлять предмет договору № 1438 від 21.09.2016, шляхом приведення її до стану, передбаченого ДСТУ 2587:2010 «Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування».

На виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва 14.01.2019 було видано наказ.

06.04.2021 Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Севастьянової Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021, скаргу Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Севастьянової Ю.В. в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22.02.2021 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12804/18 неправомірними.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12804/18, що було винесено 22.02.2021 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Одеса) Севастьяновою Ю.В.

Зобов`язано старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Севастьянову Ю.В. вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12804/18.

Господарські суди визнали скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з тих підстав, що державний виконавець зобов`язаний здійснити виконавчі дії з виконання наказу від 14.01.2019 №910/12804/18 в межах своїх повноважень за адресами, які територіально підпорядковані Інгульському відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві, а виконавчий документ відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У листопаді 2021 року Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради.

Підставами для скасування судових рішень орган державної виконавчої служби зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. Стверджує, що наказ Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12804/18 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі не вказано на якому саме відрізку дороги необхідно усунути недоліки дорожньої розмітки, оскільки зі змісту договору №1438 від 21.09.2016,за яким виконувалися дорожні роботи, вбачається, що дорожню розмітку мали наносити на дорозі, за різними адресами та районами міста Миколаєва, і деякі з цих районів не підпорядковуються Інгульському відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень (абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав. Отже, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 зазначеного Закону).

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Вимоги до виконавчого документа визначені у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

За приписами частин 2 - 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Господарськими судами встановлено, що орган державної виконавчої служби повернув виконавчий документ стягувачу виключно з підстав, що у наказі №910/12804/18 від 14.01.2019 не зазначено місце вчинення виконавчих дій, тоді як у заяві стягувача вказані адреси, на частину з яких не поширюються функції Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а при розгляді скарги представник відділу державної виконавчої служби зазначав, що суд мав би видати різні накази.

Будь-яких інших підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання державним виконавцем зазначено не було і таких обставин судами не встановлено, навпаки судами встановлено, що наказ від 14.01.2019 відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо місця вчинення виконавчих дій необхідно зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У спірному випадку стягувачем на підставі ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» було пред`явлено наказ на виконання до органу державної виконавчої служби за місцем вчинення дій, які боржник зобов`язаний вчинити.

Доводи Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що частина вулиць, які вказані стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження не підпорядковуються цій виконавчій службі не спростовує того факту, що до компетенції цього відділу державної виконавчої служби належить здійснення виконавчих дій з виконання наказу від 14.01.2019 № 910/112804/18 щодо усунення недоліків дорожньої розмітки частини вулиць, які територіально підпорядковані Інгульському відділу державної виконавчої служби, а Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради скористався своїм правом вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби передбаченим ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, надавши оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, на підставі встановлених фактичних обставин справи, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.02.2021, яке винесено на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» - винесено безпідставно, оскільки відповідний виконавчий документ відповідає усім вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Суди при вирішенні скарги на дії державного виконавця дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і є обов`язковим, має бути проведено державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на дотриманні принципу обов`язковості судового рішення. Так, у справі «Глоба проти України» Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі «Comingersoll S.A.» проти Португалії»); пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Бурдов проти Росії», у справі «Ясюнієне проти Литви»). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі «Фуклев проти України»).

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права місцевим та апеляційним судами при прийнятті оскаржених судових актів не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування цих судових рішень.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі № 910/12804/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

О. Кролевець