ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/131/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

Розглянувши заяву Фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів від 14.02.2022 б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) про заміну боржника

у справі №907/131/20

за заявою Фізичної особи підприємця Мокар Йосипа Степановича

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації суми 17 999,80 грн. боргу за Договором № 885 купівлі-продажу продуктів харчової промисловості від 10.12.2019 року.

За участю представників: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Мокар Йосип Степанович звернувся до Господарського суду Закарпатської області про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації суми 17 999,80 грн. боргу за Договором № 885 купівлі-продажу продуктів харчової промисловості від 10.12.2019 року.

09.04.2020 Господарським судом видано судовий наказ на вимогу про стягнення з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, (90300, Закарпатська обл., Виноградівський район, місто Виноградів, вулиця Копанська, будинок 10, ) на користь Фізичної особи підприємця Мокар Йосипа Степановича, ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму 17 999,80 (сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 80 коп.) боргу за договором № 885 купівлі-продажу продуктів харчової промисловості від 10.12.2019 року.

14.02.2022 до суду надійшла заява Фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 15.02.2022 р. розгляд заяви фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів б/н (надійшла до суду 14.02.2022) про заміну сторони її правонаступником призначено на 17 березня 2022 р.

Ухвалою суду від 17.03.2022 р. відкладено розгляд заяви Фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів від 14.02.2022 б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) про заміну боржника у справі №907/131/21.

Ухвалою суду від 14.04.2022 р. розгляд заяви Фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів від 14.02.2022 б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) про заміну боржника у справі №907/131/20 вирішено здійснити в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Надано учасникам справи строк до 20.05.2022 для подання письмових пояснень і заперечень щодо заяви у справі № 907/131/20.

Представники сторін у судове засідання не викликались.

На підтвердження заяви заявник вказує на те, що розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 06.09.2019 № 3-о прийнято рішення про припинення Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації. Сам же засновник Відповідача Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області на підставі Розпорядження Закарпатської обласної державної адміністрації №19 від 14.01.2021 року також перебуває на стадії припинення шляхом реорганізації.

З огляду на, що заявник вважає, що наявні правові підстави для задоволення поданої заяви та заміни боржника у справ №907/131/20.

Берегівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в поданих письмових поясненнях по справі, заперечує щодо задоволення заяви. В обґрунтування чого вказує на те, що розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації № 3-о "Про припинення шляхом ліквідації юридичної особи публічного права управління світи, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації", яке передбачало ліквідацію, а не реорганізацію юридичної особи публічного права управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, було прийнято 06 вересня 2019 року, а розпорядження Кабінету Міністрів України № 1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" прийнято 16 грудня 2020 року.

З огляду на наведене, за доводами представника Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області рішення про ліквідацію, що не передбачає правонаступництва, структурного підрозділу зі статусом юридичної особи публічного права-управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області не пов`язане із реорганізацією шляхом приєднання юридичної особи публічного права-відділу освіти Виноградівської районної державної адміністрації до відділу з питань освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області.

За наведених обставин, можливо дійти висновку про відсутність правових підстав для заміни боржника, оскільки Берегівська районна державна адміністрація Закарпатської області не є правонаступником прав та обов`язків Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, яке перебуває в етані припинення (ліквідації). Крім того, Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області не є ліквідованою, а перебуває на стадії припинення (ліквідації), тобто не втратило статусу юридичної особи, а тому його заміна у виконавчому провадженні не допускається також із цієї причини.

Згідно з ч. 2 ст. 334 ГПК заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до приписів ч. 3. ст. 334 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що Судовий наказ виданий Господарським судом Закарпатської області від 09 квітня 2020 року по справі № 907/131/20 про стягнення з Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації, на користь Фізичної особи підприємця Мокар Йосипа Степановича, суми 17 999,80 боргу за договором № 885 купівлі-продажу продуктів харчової промисловості від 10.12.2019 року є не виконаним.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 326 ГПК України унормовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційний Суд України наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 12 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації () за організаційно-правовою формою є органом державної влади, який здійснює фінансування видатків за рахунок державного бюджету, тобто боржник є юридичною особою публічного права.

Відповідно до статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. При цьому питання заміни сторони її правонаступником, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 52 ГПК України.

Розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області №3-о від 06.09.2019 ліквідовано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації () без визначення правонаступника.

При цьому як вже зазначалось Судовий наказ від 09 квітня 2020 року по справі № 907/131/20 є невиконаним.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації (код ЄДОПОУ 02143301) з реєстру не виключено, перебуває у стані припинення.

Відповідно до частина друга статті 167 ЦК України, держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Суд враховує, що Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації не має достатньої інституційної та операційної незалежності від держави.

Вказане підтверджується тим, що за наявності Судового наказу від 09.04.2022 р., який виданий Господарським судом Закарпатської області у справі №907/131/20, та який не виконано в повному обсязі, саме держава в особі голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області прийняла розпорядження №3-о від 06.09.2019 про ліквідацію боржника без створення нової юридичної особи-правонаступника.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні норми закону містяться ч. 1 ст. 334 ГПК відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №910/5953/17).

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони на стадії виконання судового рішення (ст.334 та 52 ГПК України).

Відомості з ЄДР можуть підтверджувати факт правонаступництва юридичної особи у випадку її припинення шляхом реорганізації. Проте у випадках заміни сторони у зобов`язанні такі відомості не підтверджують правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи, яку замінили. Іншими словами, інформація, відображена в ЄДР щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

З огляду на зазначене, не є підставою для відмови у заміні особи її правонаступником за наявності інформації про припинення шляхом ліквідації юридичної особи-сторони у справі.

Разом з тим, судом встановлено, що з передавального акта Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області () до правонаступника шляхом приєднання до Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області (), затвердженого розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації за №175 від 11.03.2021, вбачається, що у порядку ст. 107 ЦК України всі зобов`язання перед кредиторами, усі права та обов`язки, а також всі активи і пасиви Виноградівської районної державної адміністрації шляхом приєднання переходять до правонаступника Берегівської районної державної адміністрації.

Тобто, функціональні повноваження Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації (код ЄДОПОУ 02143301) перейшли до Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області (), внаслідок чого правонаступник боржника фактично замінив боржника у всіх зобов`язаннях в тому числі і тих, що стосуються стягувача в даній справі. При цьому по-відношенню до боржника, який за своїми функціональними обов`язками замінений правонаступником, припинено фінансування без можливості його формування, що призводить до неможливості фактичного виконання остаточного рішення суду в даній справі.

Правонаступництво не обмежується лише майновими правами та обов`язками. Ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.

Так, особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.

Верховний Суд України у постановах від 04 березня 2014 року в справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року в справі №21-108а14, від 28 жовтня 2014 року в справі №21-484а14, від 19 січня 2016 року в справі №810/1783/13-а, а також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №820/10744/15 дійшов висновку, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.

У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

З огляду на вищезазначене, суд враховує те, що передача боржником, правонаступнику за наслідками реорганізації основної кількості прав, зокрема, нерухомого майна та залишення за собою лише зобов`язань, на що кредитор не впливає, може ускладнити виконання цих зобов`язань, тобто такий спосіб реорганізації може бути спрямований на ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Невиконання боржником судового рішення внаслідок, наприклад, недостатності коштів у такого боржника ускладнить реалізацію кредитором права на задоволення своєї вимоги від правонаступника боржника.

Водночас, забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.

Разом з тим, посилання представника Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області про відсутність правових підстав для заміни боржника, судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів від 14.02.2022 б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) та замінити боржника у справі № 907/131/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 232, ст. ст. 233, 234, 334 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", суд,

УХВАЛИВ:

1.Заяву фізичної особи ОСОБА_1 м. Виноградів від 14.02.2022 б/н (вх.№02.3.1-02/963/22) про заміну боржника - задовольнити.

2.Здійснити заміну боржника у справі № 907/131/20 Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації (90300, Закарпатська обл., Виноградівський район, місто Виноградів, вулиця Копанська, будинок 10, ) на правонаступника Берегівську районну державну адміністрацію Закарпатської області (90202, Закарпатська обл., місто Берегове, вулиця Мукачівська будинок 6, ).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud5008/

Згідно з ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала підписана 01.06.2022.

Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.Ф. Ремецькі