ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2022 р. Cправа №902/78/22

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засіданні Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватенерго", м.Київ

до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод", м.Вінниця

про стягнення 135293,53 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" про стягнення з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" 135293,53 грн заборгованості, з яких: 127590,00 грн - основний борг; 5973,20 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 1730,33 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного Договору поставки №59-45П-21 від 22.07.2021 в частині розрахунків за отриманий Товар.

Ухвалою суду від 02.02.2022 за вказаним позов відкрито провадження у справі №902/78/22, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.03.2022.

02.03.2022 на електронну адресу суду від Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" надішли пояснення (відзив) на позовну заяву, де відповідач зокрема пояснює, що невиконання з його боку умов Договору поставки №59-45П-21 від 22.07.2021 в частині проведення розрахунків, сталось внаслідок форс-мажорних обставин.

На вказану дату учасники справи в судове засідання не з`явились, витребуваних ухвалою від 02.02.2022 доказів не надали.

10.03.2022 судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 26.04.2022.

На вказану дату учасники справи в судове засідання не з`явились, витребуваних ухвалою від 26.04.2022 доказів не надали.

26.04.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 26.05.2022. Про вказане позивача та відповідача було повідомлено телефонограмами. При цьому ухвала суду від 26.04.2022 також направлялась сторонам на електронні адреси сторін, зазначені у позовній заяві.

Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце слухання справи.

Суд зазначає про те, що будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від сторін щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка сторін, чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні 26.05.2022 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України судом підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

22.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" (далі - позивач, Постачальник) та Державним підприємством "45 експериментальний механічний завод" (далі - відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №59- 45П-21 на суму 127590,00 грн. На умовах передбачених цим Договором, Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити продукцію за кількістю та цінами, обумовленими у специфікації.

Згідно п.2.3. Договору поставки Покупець зобов`язаний здійснити оплату Товару протягом 14-ти календарних днів після отримання Товару що підтверджується підписанням видаткової накладної на Товар.

Як слідує з видаткової накладної №208 від 27.07.2021 на суму 127590,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ, Покупець прийняв від Постачальника продукцію. Вказане також підтверджується товаро-транспортною накладною №Р208 від 27.07.2021 на суму 127590,00 грн. Останній день проведення розрахунків за продукцію, отриману за накладною №208 від 27.07.2021 - 10 серпня 2021 року.

Відповідач розрахунків за Товар в строк, обумовлений Договором, не здійснив.

01.12.2021 та 18.01.2022 позивач звертався з письмовими претензіями про сплату заборгованості, які відповідачем були залишені без відповіді.

Станом на день розгляду справи в суді відповідачем не сплачено заборгованість за отриманий товар в сумі 127590,00 грн, що стало підставою звернення з цим позовом до суду.

З урахуванням прострочення зобов`язання з оплати Товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1730,33 грн 3% річних та 5973,20 грн збитків від інфляції.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте відповідач, всупереч п.2.3. Договору, не здійснив оплату поставленого та прийнятого Товару на суму 127590,00 грн в строк, обумовлений Договором.

Враховуючи, що заборгованість за Договором поставки №59-45П-21 від 22.07.2021 на час прийняття рішення відповідачем не погашена, докази оплати отриманого відповідачем товару відсутні, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 127590,00 грн.

З огляду на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань по своєчасній оплаті отриманого Товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1730,33 грн 3% річних за період з 11.08.2021 по 22.01.2022 та 5973,20 грн збитків від інфляції за період прострочення сплати боргу з серпня 2021 року по січень 2022 року.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань, визначених умовами Договору в частині сплати вартості отриманого товару, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними та обґрунтованими.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних за період з 11.08.2021 по 22.01.2022 та 5973,20 грн збитків від інфляції за період прострочення сплати боргу з серпня 2021 року по січень 2022 року за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "Ліга 360", суд встановив, що розрахунки є правильними.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо виникнення форс-мажорних обставин, які, за твердженнями відповідача, унеможливили своєчасне виконання ним зобов`язання по оплаті Товару за Договором поставки від 22.07.2021, суд відзначає, що статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, у пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що ця особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку непроведення розрахунків) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Сторона, яка потрапила під дію форс-мажорних обставин, повинна повідомити контрагента про виникнення форс-мажорних обставин не пізніше 5 робочих днів з дня їх виникнення (п.4.7 Договору).

Сторони у Розділі 4 Договору визначили строк та порядок повідомлення одна одної про настання форс-мажорних обставин. Доказів такого повідомлення суду відповідачем не надано. В сукупності наведених обставин суд не встановив наявності форс-мажорних обставин, які звільняють відповідача від виконання зобов`язань за Договором №59-45П-21 від 22.07.2021 в частині своєчасного розрахунку за придбаний Товар.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не подав до суду докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору та витрати на послуги адвоката підлягають стягненню з відповідача.

Окрім того, 08.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" уклало з адвокатом Батюком О.О. Договір про надання юридичних (адвокатських) послуг.

За Актом наданих послуг від 18.01.2022 позивач як Замовник прийняв від адвоката Батюка О.О. послуги на суму 9000,00 грн по підготовці та поданню позову до Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод".

Платіжним дорученням №63 від 17.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" сплатило грошові кошти у сумі 9 000 грн за послуги, надані згідно Договору від 08.06.2021 та рахунку №4 від 17.01.2022.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Необхідність несення витрат на професійну правничу допомогу є наслідком звернення до суду з позовною заявою за захистом порушеного права. Вказані дії зумовили потребу у представництві інтересів позивача в суді, а також виконання інших пов`язаних дій.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень статей 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 9000,00 грн відповідає критеріям пропорційності та розумності.

Враховуючи викладене, підлягають до стягнення з відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (вул.Стрілецька, 57, м.Вінниця, 21007; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватенерго" (вул.Дегтярівська, будинок 21, м.Київ, 04119; ) 127590,00 грн основного боргу; 1730,33 грн 3% річних; 5973,20 грн втрат від інфляції; 2481,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору; 9000,00 грн відшкодування витрат на послуги адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повне судове рішення надіслати на електронні адреси сторін: позивача (), відповідача ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).

Повне рішення складено 03 червня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи