ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. Справа№ 910/10610/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Гаврилюка О.М.

Пономаренка Є.Ю.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції

на рішення Господарського суду міста Києва

від 18.11.2021

у справі №910/10610/21 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська

електропостачальна компанія»

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 45 969, 94 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (надалі - позивач, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Департаменту патрульної поліції (надалі - відповідач, скаржник, Департамент) 45 969,94 грн з яких: 43 542,18 грн основного боргу, 1706,13 грн пені, 366,41 грн 3% річних та 355,22 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №44/3380 від 30.03.2020 (надалі - Договір) в частині оплати спожитої активної електричної енергії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 43 542,18 грн, пеню - 1 706, 13 грн, 3% річних - 366,41 грн, інфляційні втрати - 355,22 грн та 2 270, 00 грн судового збору.

Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не спростовано факту наявності у останнього заборгованості за Договором, як і не надано доказів сплати цієї заборгованості у добровільному порядку. Водночас, у зв`язку із простроченням Департаментом виконання свого обов`язку із оплати електричної енергії, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат, визначених позивачем.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департамент звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 повністю, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати за поставлену позивачем електричну енергію зумовлене запровадженням на території України карантинних заходів, які унеможливили повноцінну роботу Департаменту та у розумінні п. 12.1 та п. 12.2 Договору, ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України є форс-мажорними обставинами. Відтак, скаржник зазначає, що в силу п. 12.3 Договору строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Також скаржник наголошує на тому, що нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат суперечить п.п. 4 п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020.

Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 апеляційну скаргу Департаменту передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10610/21.

22.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10610/21.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 для вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги у справі №910/10610/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 у задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн та доказів надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї додатками позивачу листом з описом вкладення.

30.12.2021 та 10.01.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 від скаржника надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, до яких останнім долучено докази сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 у розмірі 3 405, 00 грн (платіжне доручення №26274 від 23.12.2021).

13.01.2022, 17.01.2022 та 18.01.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої останнім долучено докази надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї додатками ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія».

У зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 для вирішення питання щодо руху апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Владимиренко С.В., Гаврилюк О.М.

Водночас, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, а також перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 для вирішення питання щодо руху апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Пономаренко Є.Ю., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10610/21 за апеляційною скаргою Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 роз`яснено позивачу право та встановлено строк на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу відповідача, встановлено сторонам у даній справі строк для подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

Позивач, скориставшись своїм правом, визначеним ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване судове рішення залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зокрема, у своєму відзиві із посиланням на положення п. 12.4 Договору позивач заперечує проти доводів скаржника щодо звільнення останнього від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань, оскільки відповідачем не було повідомлено про неможливість виконувати умови Договору через настання форс-мажорних обставин. Водночас, посилання скаржника на п.п. 4 п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 вважає некоректним, оскільки правовідносини між сторонами не стосуються житлово-комунальних послуг, з огляду на що твердження відповідача щодо неправомірності нарахування штрафних санкцій є необґрунтованими.

У зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі №910/10610/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Пономаренко Є.Ю., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 прийнято справу №910/10610/21 за апеляційною скаргою Департаменту на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 до провадження у визначеному вище складі колегії суддів.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 13 розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 №429).

30.03.2020 між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (постачальник) та Департаментом (споживач) був укладений Договір, відповідно до п. 1.1 якого цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднанням, яка є додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (надалі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до п. 2.1 Договору за цим Договором постачальник продає електричну енергію за кодом ДК 021-2015:09310000-5 (електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії.

За положеннями п. 2.2 Договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 3.4 Договору датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні.

Пунктом 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 02.02.2021) визначено, що у 2021 році загальна вартість цього Договору становить 44 181,07 грн, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому 2020 році.

Відповідно до п. 5.2 Договору спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни на електричну енергію.

Відповідно до п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно п. 5.9 Договору розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Відповідно до п. 5.10 Договору оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Пунктом 5.12 Договору передбачено, що у разі необхідності споживач має право один раз до 15 числа (включно) розрахункового місяця скоригувати очікуваний обсяг споживання електроенергії.

Відповідно до п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що споживачем підписано заяву-приєднання до умов Договору, яка є додатком 1 до вказаного Договору.

30.03.2020 між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та Департаментом укладено Комерційну пропозицію для бюджетних установ, яка є додатком №2 до Договору (надалі - Комерційна пропозиція).

У відповідності до п. 2 Комерційної пропозиції оплата за електричну енергію здійснюється за фактичними обсягами споживання електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня їх отримання. У випадку співпадіння дати оплати з вихідним чи святковим днем, споживач здійснює оплату у найближчий робочий день, що передує вихідному чи святковому дню.

Згідно п. 4 Комерційної пропозиції постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяця надає споживачу рахунок на оплату та акту приймання-передавання товарної продукції. Споживач має можливість самостійно формувати рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг: ok.energy.mk.ua (далі - сервіс). Споживач протягом одного робочого дня зобов`язаний підписати електронно-цифровим підписом (далі ЕЦП) рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, акти приймання передавання товарної продукції та після цього завантажити їх на сервіс. У разі не завантаження споживачем підписаних ЕЦП документів, вони вважаються підписаними з боку споживача без зауважень.

Відповідно до п. 13.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 24.12.2020) цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і укладається на строк до 28.02.2021, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.03.2020.

Так, на виконання умов Договору у період з січня по лютий 2021 року позивач відпустив, а відповідач спожив активну електричну енергію на загальну суму 87 723,25 грн, з яких: на суму 44 181,07 грн у січні 2021 року та 43 542,18 грн у лютому 2021 року.

У відповідності до умов Договору позивачем складено акти прийняття-передавання послуг, а також виставлено відповідачу такі рахунки:

- №44/3380/1/1 від 11.02.2021 на суму 44 181,07 грн за активну електричну енергію, спожиту у січні 2021 року;

- №44/3380/2/1 від 10.03.2021 на суму 43 542,18 грн за активну електричну енергію, спожиту у лютому 2021 року.

Як зазначено у вказаних вище рахунках, термін сплати відповідачем коштів визначено до 25.02.2021 за січень 2021 року та до 24.03.2021 за лютий 2021 року.

Враховуючи лише часткову сплату відповідачем вартості електричної енергії, спожитої у січні 2021 року та відсутність оплати за електричну енергію, спожиту у лютому 2021 року, у відповідача виникла заборгованість із оплати рахунку №44/3380/2/1 від 10.03.2021 у розмірі 43 542,18 грн, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Окрім того, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просив суд стягнути також 1706,13 грн пені, 366,41 грн 3% річних та 355,22 грн інфляційних втрат, з яких:

- пеня у розмірі 541,82 грн, 3% річних у розмірі 123,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 50,42 грн, нараховані за період з 26.02.2021 по 31.05.2021 за прострочення оплати електричної енергії, спожитої у січні 2021 року;

- пеня у розмірі 1164,31 грн, 3% річних у розмірі 243,35 грн та інфляційні втрати у розмірі 304,80 грн, нараховані за період з 25.03.2021 по 31.05.2021 за прострочення оплати електричної енергії, спожитої у лютому 2021 року.

За результатами вирішення даного спору, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 43 542,18 грн основного боргу, 1706,13 грн пені, 366,41 грн 3% річних та 355,22 грн інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань із поставки електричної енергії відповідачу.

Таким чином, відповідно до рахунків №44/3380/1/1 від 11.02.2021 та №44/3380/2/1 від 10.03.2021, та виходячи із положень п. 5.10 Договору, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за електричну енергію, спожиту у січні 2021 року та лютому 2021 року, у строк до 25.02.2021 та 24.03.2021 відповідно.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем з порушенням встановленого Договором строку лише частково сплачено вартість електричної енергії, спожитої у січні 2021 року.

Доказів оплати відпущеної позивачем електричної енергії у лютому 2021 року згідно рахунку №44/3380/2/1 від 10.03.2021 матеріали справи не містять.

Щодо доводів скаржника про те, що в період дії Договору на території України було запроваджено карантинні заходи, що свідчить про існування форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання договірних зобов`язань, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Як встановлено колегією суддів з умов спірного Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. 12.1 Договору).

Згідно п. 12.2 та 12.3 Договору, під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

У п. 12.4 Договору сторони узгодили обов`язок негайно повідомляти про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

При цьому, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов Договору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що належним доказом, який би підтверджував настання форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат, який відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи наведене, розгляд судом питання про відсутність вини боржника у порушенні господарського зобов`язання в аспекті форс-мажорних обставин у даному випадку не вбачається можливим, також і у зв`язку із тим, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання таких форс-мажорних обставин та неможливості виконання у зв`язку з цим своїх зобов`язань в строки, обумовлені Договором.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 43 542, 18 грн.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач допустив прострочення оплати електричної енергії, спожитої у січні та лютому 2021 року, у зв`язку з чим позивачем нараховано 1706,13 грн пені, 366,41 грн 3% річних та 355,22 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 Цивільного кодексу України кваліфіковано як порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6 Комерційної пропозиції до Договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно визначено, що відповідач у визначений строк зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії не здійснив, а відтак є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат з підстав неналежного виконання останнім своїх договірних зобов`язань.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив правильність їхнього розрахунку позивачем, з огляду на що погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення 1706,13 грн пені, 366,41 грн 3% річних та 355,22 грн інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника щодо необхідності застосування до спірних правовідносин в частині нарахування штрафних санкцій п.п. 4 п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки правовідносини у даній справі виникли в межах господарських правовідносин між сторонами відповідно до договору в сфері ринку електричної енергії, що регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії тощо. При цьому, виходячи з умов укладеного між сторонами Договору, відповідач не є споживачем комунальних послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що в свою чергу виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» про заборону нарахування штрафних санкцій в період дії карантину.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/10610/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Департаментом патрульної поліції.

4. Матеріали справи №910/10610/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді О.М. Гаврилюк

Є.Ю. Пономаренко