ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/488/22
Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Гут С.Ф.,

при секретарі судового засідання Борисовій Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бондаренко А.В.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до відповідача: Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про стягнення 28071,15 грн.

Встановив:

23.02.2022 р. Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (далі Сільрада, відповідача) 28071,15 грн компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня по вересень 2021 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022 р. позовній заяві АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/488/22 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для розгляду справи.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 р. № 9 рекомендовано зборам суддів та суддям України оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки працівників Господарського суду Одеської області та відвідувачів, зборами суддів Господарського суду Одеської області від 24.02.2022 р. було вирішено рекомендувати суддям, як тимчасовий захід зняти з розгляду справи, які призначені з 24 лютого 2022 року.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 14.03.2022 р. рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області продовжити розгляд справ.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд продовжив розгляд справ, в т.ч. позовних заяв, які надійшли до суду до 24.02.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2022 р. прийнято позовну заяву АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/488/22, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 12.04.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2022 р. відкладено розгляд справи на 05.05.2022 р.

Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні. Продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану встановлено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до статті 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Частиною 2 статті 2 ГПК України встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.05.2022 р. відкладено розгляд справи на 26.05.2022 р.

В судове засідання 26.05.2022 р. представник відповідача не з`явився. Відповідно до залишеній на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення відмітки, Сільрадою 12.05.2022 р. отримано ухвалу суду від 05.05.2022 р. Причин неявки представника Сільрадою не повідомлено, будь-які клопотання стосовно відкладення розгляду справи від відповідача не надходили.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, Сільрада вважається належним чином повідомленою про судове засідання, призначене на 26.05.2022 р.

В судовому засіданні 26.05.2022 р. представник АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

Письмового відзиву від Сільради до Господарського суду Одеської області не надходило, у зв`язку з чим у відповідності до частини 9 статті 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

26.05.2022 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у січні 2021 р. у сумі 3583,09 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у лютому 2021 р. у сумі 3685,78 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у березні 2021 р. у сумі 6116,47 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у квітні 2021 р. у сумі 3088,41 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у травні 2021 р. у сумі 2616,04 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у червні 2021 р. у сумі 3090,31 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у липні 2021 р. у сумі 3139,56 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у серпні 2021 р. у сумі 1440,43 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Відповідно до облікової форми Одеської об`єднаної дирекції залізничних перевезень (про недоотримані кошти за перевезення транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету) АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" понесено витрати у вересні 2021 р. у сумі 1311,06 грн, у зв`язку з пільговим проїздом певних категорій громадян зі станцій та зупиночних пунктів Сільради.

Аналогічній суми, понесених витрат, відображено у актах звіряння за надані послуги, на які надаються пільги, між Одеською об`єднаною дирекцією залізничних перевезень та розпорядником коштів місцевого бюджету Сільрадою за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом у приміському та прямому і місцевому сполученні у період з 01.03.2021 р. по 01.11.2021 р.

Крім того, вищевказане знайшло своє відображення у розрахунках Одеської об`єднаної дирекцієї залізничних перевезень витрат на відшкодування збитків на пільговий проїзд окремих категорій громадян у приміському сполучення на залізничному транспорті Сільрадою за січень вересень 2021 р.

02.06.2021 р. АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулось до Сільради із претензію про сплату заборгованості, яка станом на 02.06.2021 р. становила 16473,75 грн.

06.08.2021 р. АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулось до Сільради із претензію про сплату заборгованості, яка станом на 06.08.2021 р. становила 22180,10 грн.

25.10.2021 р. АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" звернулось до Сільради із претензію про сплату заборгованості, яка станом на 25.10.2021 р. становила 28071,15 грн

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до пунктів 1 та 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" унормовано, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів закріплюють, серед іншого, реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, оскільки безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 р. у справі № 904/94/19.

Статтею 82 Бюджетного кодексу України встановлено, що 1) видатки на забезпечення конституційного ладу, державної цілісності та суверенітету, незалежного судочинства, а також інші передбачені цим Кодексом видатки, які не можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню; 2) видатки, які визначаються функціями держави і можуть бути передані на виконання Автономній Республіці Крим та місцевому самоврядуванню з метою забезпечення найбільш ефективного їх виконання на основі принципу субсидіарності; 3) видатки на реалізацію прав та обов`язків Автономної Республіки Крим та місцевого самоврядування, які мають місцевий характер і визначені законами України.

В свою чергу, статтею 83 Бюджетного кодексу України унормовано, що видатки, визначені пунктом 1 частини першої статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки, визначені пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів місцевих бюджетів, у тому числі трансфертів з Державного бюджету України.

При цьому, частиною 2 статті 85 Бюджетного кодексу України передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи відповідних місцевих рад зобов`язані забезпечити здійснення видатків, визначених пунктами 2 і 3 частини першої статті 82 цього Кодексу, з відповідних місцевих бюджетів з додержанням розподілу цих видатків між бюджетами, визначеного статтями 89-91 цього Кодексу та законом про Державний бюджет України. Забороняється планувати та здійснювати видатки, не віднесені до місцевих бюджетів цим Кодексом, а також здійснювати впродовж бюджетного періоду видатки на утримання бюджетних установ одночасно з різних бюджетів, крім випадків, коли такі видатки здійснюються за рішенням відповідної місцевої ради за рахунок вільного залишку бюджетних коштів або перевиконання дохідної частини загального фонду місцевого бюджету за умови відсутності простроченої кредиторської заборгованості такого бюджету за захищеними статтями видатків на останню звітну дату, що передує плануванню видатків, або за рішенням Кабінету Міністрів України. Такі видатки здійснюються шляхом надання міжбюджетного трансферту з відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до пункту 1 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 р., компенсаційні виплати залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі.

Пунктом 2 Порядку № 1359 визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі - пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку № 1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (пункт 5 Порядку № 1359).

За приписами пункту 7 Порядку № 1359 сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Положеннями пунктів 9-11 Порядку № 1359 передбачено, що на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Таким чином, вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгових категорій населення на території Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області у повному обсязі.

Перевезення позивачем пасажирів пільгових категорій за пільговими тарифами протягом січня-вересня 2021 року на території Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області підтверджується обліковими формами, а також актами звіряння розрахунків за січень-вересень 2021 року, згідно з якими сума недоотриманих коштів становить 28071,15 грн.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків; причинного зв`язку між порушенням права та збитками; наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Суд встановив, що відповідач не компенсував позивачу, на неодноразові звернення останнього, суму недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян.

Акти звіряння не підписані відповідачем.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У правовідносинах, які склалися між сторонами, обов`язок щодо здійснення перевезень окремих категорій громадян за пільговими тарифами покладений на позивача відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремою угодою чи договором, укладеними між сторонами. Відповідно й зобов`язання з відшкодовування позивачу збитків залізничного транспорту від їх використання за рахунок бюджету також виникає у відповідача в силу закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах здійснено позивачем на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок уповноважений на те державою орган відповідач у даній справі в силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не відшкодував позивачу збитки по перевезенню пільгових категорій громадян залізничним транспортом за період з січня 2021 по вересень 2021 (такі докази відсутні в матеріалах справи, відповідачем не подані), суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача 28071,15 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючисьст.ст.13,20,73,74,76,86,126,129,165,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" до відповідача: Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про стягнення 28071,15 грн задовольнити.

Стягнути з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (67661, Одеська обл., Одеський р-н, с. Нерубайське, пл. Партизан, буд. 4, Код ) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, Код ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонивська, буд. 19, Код ) 28071/двадцять вісім тисяч сімдесят одну/грн 15 коп. компенсації за пільгові перевезення пасажирів з січня по вересень 2021 р. та 2481/дві тисячі чотириста вісімдесят одну/грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 31 травня 2022 р.

Суддя С.Ф. Гут