РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 м. КиївСправа № 910/19363/21

За позовом: державної установи "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ДРБ ГРУП";

про: стягнення 1.148.546,48 грн.

Суддя Балац С.В.

в.о. секретаря судового засідання Просов В.М.

Представники:

позивача: Калінський С.В.;

відповідача: Немцев Д.Г.

С У Т Ь С П О Р У:

Державна установа "ГЕНЕРАЛЬНА ДИРЕКЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ДРБ ГРУП" (далі - відповідач) про стягнення 1.148.546,48 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору договором від 02.10.2020 № 166-К-20, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків в сумі 1.148.546,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19363/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 17.01.2022.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням відмови вантажоодержувачів позивача приймати товар за договором від 02.10.2020 № 166-К-20. Також відповідач зазначає про відсутність необхідних умов цивільно-правової відповідальності для відшкодування збитків та укладення договорів окремими установами виконання покарань на поставку товару іншого коду закупівлі. Крім того, виділення позивачем у 2021 грошових коштів не має жодного відношення до договору від 02.10.2020 № 166-К-20, приймаючи до уваги закінчення строку його дії у 2020 та закінчення бюджетного періоду.

В підготовчому засіданні 17.01.2022 оголошено перерву до 07.02.2022.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про відсутність поставки товару за договором від 02.10.2020 № 166-К-20 у встановлений строк та усунення різниці непоставленого товару потребами окремих установ виконання покарань.

В підготовчому судовому засіданні 07.02.2022 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 28.02.2022.

Судове засідання призначене на 28.02.2022 не відбулось у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні.

Ухвалою від 26.04.2022 судове засідання у справі № 910/19363/21 призначене на 25.05.2022.

В судовому засіданні 25.05.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, укладено договір від 02.10.2020 № 166-К-20 (далі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач зобов`язується у 2020 продати і відвантажити вугілля кам`яне марки ДГ 13-100 (далі - товар) в обсязі та асортименті згідно з рознарядками позивача відповідно до його потреби, а позивач - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору (загальна сума вартості товару без ПДВ і з транспортними витратами: 18.200.000,00 грн.) (п. 1.1 Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями протягом дії цього Договору відповідно до виданих позивачем рознарядок, які позивач вручає представнику відповідача. Відповідач повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 15.10.2020.

Додатковою угодою від 02.10.2020 № 1 до Договору здійснення поставки товару у повному обсязі визначено сторонами Договору до 15.12.2020 включно.

Положеннями пункту 10.1 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20.12.2020.

Так позивачем видано рознарядки на поставку товару за Договором в окремі територіальні уповноважені представництва позивача, які підписані сторонами Договору, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 02.10.2020 № 1 (загальна кількість: 2660 тон; строк дії з 05.10.2020 до 25.10.2020) (загальна кількість змінена до 2523,93);

- від 02.10.2020 № 2 (загальна кількість: 2310 тон; строк дії з 05.10.2020 до 15.11.2020) (загальна кількість змінена до 2260,0);

- від 02.10.2020 № 3 (загальна кількість: 2030 тон; строк дії з 05.10.2020 до 15.12.2020) (загальна кількість змінена до 2216,07).

Проте, відповідачем не здійснено поставку товару за вказаними вище рознарядками в повному обсязі та у встановлений строк.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем здійснені заходи з пошуку та виділення установам виконання покарань та слідчим ізоляторам коштів для додаткових закупівель палива, необхідного ля забезпечення належних умов опалювального періоду.

Таким чином, за твердженнями позивача, загальна сума виділених та витрачених коштів (з урахуванням коригування) становить 1.148.546,48 грн., яку позивач заявляє до стягнення з відповідача у вигляді збитків у зв`язку з добровільною несплатою такої суми відповідачем.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписами пункту 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Положеннями частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, положеннями пункту 7.2 Договору передбачено, що у випадку порушення строків поставки товару, зазначених у пунктах 2.2, 5.1, 5.3 Договору, відповідач сплачує позивачу пеню від вартості товару, поставленого із порушенням строків та всі збитки, які були понесені позивачем в результаті такого порушення. Пеня сплачується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення та за кожен день такого прострочення.

При цьому, за висновками суду, в даному випадку у спірних правовідносинах відповідальність відповідача, закріплена в пункті 7.2 Договору застосована бути не може з огляду на наступне.

По перше: умовами пункту 7.2 Договору передбачені, зокрема, збитки понесені саме позивачем. При цьому, пропозиції позивача з виділення грошових коштів (лист "Про виділення фінансування на закупівлю твердого палива" від 11.12.2020 № 3156 та лист від 26.01.2021 № 145) стосувались виключно окремих установ виконання покарань, а не позивача.

По друге: наявні в матеріалах справи договори про закупівлю товарів укладені між постачальниками та безпосередньо окремими установами виконання покарань, а не позивачем, що не свідчить про понесення позивачем будь-яких збитків.

По-третє: позивачем не подано до суду жодних доказів понесення збитків, в розумінні положень пункту 7.2 укладеного між сторонами спору Договору.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не подано до суду жодних доказів понесення останнім суми збитків в розмірі 1.148.546,48 грн., приймаючи до уваги витрачання заявлених до стягнення грошових коштів безпосередньо окремими установами виконання покарань, а не позивачем (як це передбачено умовами пункту 7.2 Договору), що виключає можливість покладення заявленої до стягнення суми збитків на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін (бюджетний період; листування; придбання товару по іншому коду закупівлі; наявність/відсутність повернення забезпечення виконання Договору) не має жодного значення для вирішення спору по суті, оскільки відшкодування, саме заявленої до стягнення, суми збитків не передбачено умовами укладеного між сторонами спору Договору.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31 травня 2022 року

Суддя С.В. Балац