ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" травня 2022 р. Cправа № 902/1301/21

за позовом:Українсько-американського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (вул. Іванівська, 1, офіс 501, м. Харків, 61058)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" (вул. Олександра Савченка, 6, смт. Крижопіль, Вінницька обл., 24600)

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне Підприємство "Лагуна-С" (вул. Малиновського,12, м. Суми, 40030)

про стягнення 1 648 642,95 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Глазов О.В.

відповідача: Купрій О.М.

третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

29.12.2021 р. Українсько-американське спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "КАІС" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" про стягнення 1648642,95 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1301/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд вважає їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду. Ухвалою суду від 31.12.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/1301/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 18.01.2022 р. та залучено третю особу на стороні позивача - ПП "Лагуна-С". На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду.

17.01.2022 р. від приватного підприємства «Лагуна-С» надійшло пояснення (вх. № канц. 01-34/446/22 від 17.01.2022 р.), який долучений судом до матеріалів справи.

17.01.2022 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Судом задоволено дане клопотання.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи, про що винесено ухвалу яку занесено до протокол судового засідання.

Ухвалою суду від 18.01.2022 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання на 23.02.2022 р.

22.02.2022 р. від відповідача ТОВ «Крижопільський елеватор» надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до позовної заяви.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 18.01.2022 р.

Суд зауважує, що на адресу суду що представником відповідача надійшло клопотання про витребовування доказів.

Представник позивача проти даного клопотання заперечив.

Суд відхилив дане клопотання, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, як наслідок судом винесено ухвалу про відкладення розгляду справи, яку занесено до протокол судового засідання.

23.02.2022р. ухвалою суду відкладено розгляд справи на 02.03.2022р.

02.03.2022р. в судове засідання представники сторін не з`явились.

На адресу суду надійшло клопотання 02.03.2022 р. від представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 02.03.2022 р. продовжено розгляд справи на 30 днів та розгляд справи відкладено на 31.03.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 02.03.2022 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання на 27.04.2022 р., про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 31.03.2022 р. повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання на 27.04.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 31.03.2022 р.

Суд зазначає, що на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення експертизи.

Представник відповідача проти даного клопотання заперечив.

Суд за наслідками розгляду даного клопотання дійшов висновку про відмову в його задоволенні, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.04.2022 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті на 24.05.2022 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 27.04.2022 р.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання третьої особи.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що третя особа належним чином була повідомлена про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивачем зазначається наступне: 27.12.2016 р. між ПП "Лагуна-С" та Українсько-американським спільним підприємством товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" укладено договір поставки №2712Ла, відповідно до умов якого позивачем отримано зерно Сої, врожаю 2016 року, у розмірі 65 000,00 кг.

23.02.2017 р. між УАСП ТОВ "КАІС" та ТОВ "Крижопільський елеватор" укладено договір складського зберігання, приймання, сушки, очистки та відпуску зерна № СЗ-23-02/194 від 23.02.2017 р.

Позивачем вказується, що 23.02.2017 р. зерновий склад видав УАСП ТОВ КАІС видав складську квитанцію на зерно № 9508 на бланку серії АЦ № 715678, яка за доводами позивача підтверджує прийняття зерновим складом від УАСП ТОВ КАІС зерна сої (клас відсутній), рік збирання урожаю 2016, вага фізична 65 000 кг, сміттєва домішка 2, білок 35, переоформлено з ПП "Лагуна-С" документ який засвідчує якість зерна - аналіз на картка № 358 від 23.02.2017 р. видана ВТЛ ТОВ "Крижопільський елеватор" - Складською квитанцією встановлений строк зберігання зерна - «до запитання».

Крім того, позивачем стверджується, що як підтвердження безпосереднього відвантаження на зерновий склад, стало підставою для складання та підписання видаткової накладної № 06/02 від 23.02.2017 року на отримання УАСП ТОВ КАІС від ПП "Лагуна-С" сої врожаю 2016 р. 65 000 кг. на суму без ПДВ 568 208,33 грн.

11.05.2018 р. позивач звернувся до відповідача із запитом вих. № 211/2 з вимогою провести звірку наявності належного йому зерна шляхом складання і підписання сторонами відповідного акту звірки, який відповідач отримав 14.05.2018 р. за вх. № 4

14.05.2018 р. позивач направив відповідачу запит вих. № 36 з вимогою провести звірку наявності належного йому зерна шляхом складання і підписання сторонами відповідного акту звірки, яку відповідач отримав 24.05.2018 р.

08.06.2018 р. відповідач надав відповідь на запит вих. № 282, в якої повідомив, що акт звірки провести не має змоги. При цьому, відповідач не заперечував укладання 23.02.2017 р. договору зберігання зерна сої у кількості 65 000 кг з УАСП ТОВ КАІС та видачу складської квитанції, але зазначив, що фактично зерно не передавалось на зберігання, що підтверджується звітом зернового складу "заготовка зерна по підприємству". Крім того, визначена кількість зерна сої не передавалась на зберігання зерновому складу від ПП "Лагуна-С", у якого позивач його придбав на підставі договору поставки № 2712 ЛА від 272016 р. Також в зазначеному листі відповідач вказує, що оригінал складської квитанції № 9508 не видавався і тому ця квитанція була погашена. Такі самі дані відповідач надав позивачу листом вих. № 460 від 25.09.2018 р.

03.07.2018 р. листом за вих. № 312 зерновий склад надав позивачу копію звіту "Заготовка зерна по підприємству" в період з 01.02. по 01.03.2017 р. на підтвердження того, що зерно сої на зберігання в цей період до нього не поступало.

Позивач вказує, що звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, в рамках кримінального провадження було вилучено оригінал складської квитанції.

07.02.2020 р., в ході здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 р. (справа № 127/1212/20) був проведений обшук в приміщеннях ТОВ "Крижопільський елеватор", під час якого був вилучений оригінал складської квитанції № 9508 на бланку серії АЦ № 715678 від 23.02.2017 р. без відмітки "погашено", оригінал якої на час подання цього позову знаходиться у матеріалах вищевказаного кримінального провадження, долучений до них як речовий доказ.

З цього часу у позивача виникла обґрунтована можливість звернутись до суду за захистом порушених прав та майнових інтересів, оскільки раніше у позивача не було достатніх доказів та відомостей про наявність (існування) оригіналу відповідної складської квитанції, внаслідок приховування цього факту з боку відповідача.

Позивачем зазначається, що згідно цінової довідки № 778/21 від 30.03.2021 р. виданої Харківською торгово-промисловою палатою станом на 30.03.2021 р. встановлено наступний рівень ринкових цін на сою 15000-19600 грн/т (з урахуванням ПДВ).

Крім того, при розгляді господарської справи № 902/466/21 на замовлення позивача, з дотриманням вимог ст. 101 - 103 ГПК України, було виготовлено на замовлення позивача висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 04/12.1/2021 від 02.08.2021 р.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 04/12.1/2021 від 02.08.2021 р. ринкова вартість зерна сої у кількості 65 000 кг з урахуванням його якісних показників становить: станом на дату укладення договору складського зберігання, приймання, сушки, очистки зерна ТОВ "Крижопільський елеватор" на 2016-2017 М.Р. № C3-23-02/194 - 720 590,00 грн., в тому числі ПДВ; станом на дату проведення товарознавчої експертизи - 02.08.2021 р. - 1 267 435,00 грн, в тому числі ПДВ.

Таким чином, позивач для відновлення свого порушеного права мусить витратити на придбання 65000 кг. сої: 65 000 кг * 19 499 грн./т = 1 267 435,00 грн. (реальні збитки), що надає йому право на стягнення відповідної суми у судовому порядку.

Позиція відповідача зводиться до наступного: в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 27.12.2016 р. між ПП "Лагуна-С" та Українсько-американським спільним підприємством товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" укладено договір поставки № 2712Ла, відповідно до умов якого позивачем отримано зерно Сої, врожаю 2016 року, у розмірі 65 000,00 кг. вартістю 568 208,33 грн. без ПДВ.

Пунктом 7.1. договору складського зберігання № СЗ-02-02/194 від 23.02.2017, строк зберігання Зерна: до 15.05.2017, як зазначив позивач: « Отже, обов`язок повернення зерна сої позивачу виник з 16.05.2017 р. тобто з дати закінчення строку зберігання встановленої п.7.1 договору зберігання але відповідач відмовив у видачі зерна».

Тобто, позивач зазначає і визнає, що про порушення свого права щодо повернення сої із зберігання в кількості 65т. вартістю 568 208,33 грн. без ПДВ йому було відомо 16.05.2017 р., а тому відповідач повинен був повернути 65 т. сої або виплатити її вартість в сумі 720 590,00 грн.

Крім того, представником відповідача зазначається, що позивачем не обґрунтовано підстави зміни вартості зерна сої станом на 16.05.21 з 568208,33 грн. без ПДВ на 720 590,00 грн.

Окрім цього, відповідач вважає безпідставним вимога позивача щодо стягнення інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 282 477,25 грн., та 3% річних, оскільки у відповідача по договору складського зберігання № СЗ-02-02/194 від 23.02.2017 р. є не є грошове зобов`язання.

Відповідач не згоден із твердженням позивача щодо реального передання сої в кількості 65т. на зберігання. В підтвердження зазначеного посилається на матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000179 від 15.05.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В рамках кримінального провадження, згідно постанови від 16.09.2021 р. було призначено судово - економічну експертизу з метою підтвердження чи спростування надходження та зберігання зерна сої в кількості 65 т на ТОВ « Крижопільський елеватор» від ПП «Лагуна-С». 30.09.21 на адресу відповідача надійшло клопотання експерта від 20.09.2021 р. за № СЕ -19/102-21/13374-ЕК .

За результатами проведеної судово - економічної експертизи, кримінальне провадження, за №00000179 від 15.05.2018 закрито. Підставою закриття провадження слугувало відсутність надходження та зберігання зерна сої в кількості 65 т на ТОВ « Крижопільський елеватор» від ПП «Лагуна-С» із подальшим її переоформленням на позивача.

Водночас, представником відповідача з врахуванням позиції відносно позову подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки як уже останнім зазначалось про порушення свого права щодо повернення сої із зберігання в кількості 65т. вартістю 568 208,33 грн. без ПДВ. Позивача було відомо 16.05.2017 р., а тому відповідач повинен був повернути 65 т. сої або її вартість.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 27.12.2016 р. між приватним підприємством «Лагуна-С» американським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "КАІС було укладено договір поставки № 2712 ЛА.

У відповідності до укладеного договору ПП «Лагуна-С» взяло на себе зобов`язання щодо поставки Сої, врожаю 2016 р., з передплатою в розмірі 1 000 000 грн (загальна сума договору 2 098 000 грн.), на умовах поставки: «базис поставки EXVV (франко елеватор)- Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. О. Савченко, 6, ТОВ "Крижопільський елеватор", відповідно до Інкотермс 2010».

23.02.2017 р. між Українсько-американським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "КАІС" (в подальшому - позивач/УАСП ТОВ КАІС) та товариством з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" було укладено договір складського зберігання, приймання, сушки, очистки зерна ТОВ "Крижопільський елеватор" на 2016-2017 М.Р. № C3-23-02/194.

Умовами договору між сторонами було погоджено, що Поклажодавець зобов`язується передати на зберігання Зерновому складу Зерно та в установлений строк забрати його зі зберігання, якість якого відповідає ДСТУ за заліковою вагою в кількості, яка визначається в залежності від якісних показників по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а Зерновий склад зобов`язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством (п.1.1. договору зберігання).

Відповідно до п. 1.2 договору зберігання документом підтверджуючим кількість зерна сої яке знаходиться на зберіганні на зерновому складі (елеваторі) є складські документи (складська квитанція, складське свідоцтво) на приймання хлібопродуктів згідно Наказу Міністерства Аграрної політики України від 27.06.2003 року № 198.

У відповідності до п. 7.1., 7.2. договору строк зберігання Зерна : до 15.05.2017 року. Зберігання Зерна понад" строк, встановлений цим договором, можливе тільки за

взаємного домовленістю сторін шляхом укладення додаткового договору.

Судом із наявних доказів в матеріалах справи встановлено, що 23.02.2017 р. зерновий склад видав УАСП ТОВ КАІС складську квитанцію на зерно № 9508 на бланку серії АЦ № 715678, у відповідності до якої зерновим складом прийнято від УАСП ТОВ КАІС зерна сої (клас відсутній), рік збирання урожаю 2016, вага фізична 65 000 кг, сміттєва домішка 2, білок 35, переоформлено з ПП "Лагуна-С". документ який засвідчує якість зерна - аналізна картка № 358 від 23.02.2017 року (видана ВТЛ ТОВ "Крижопільський елеватор")- Складською квитанцією встановлений строк зберігання зерна - «до запитання».

Як слідує з матеріалів справи, зазначену складську квитанцію позивач отримав 23.02.2017 р. у вигляді сканованої копії з електронної пошти: на електронну пошту: .

Крім того, зерновим складом була видана та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна № 86 від 28.02.2017 р. на послуги по зберіганню сої на загальну суму 470,42 грн.

Судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 656 від 04.04.2017 р. позивачем вказана сума була оплачена на рахунок відповідача.

Також, позивачем та відповідачем був складений акт здачі приймання робіт (надання послуг) № 141 від 28.02.2017 р., в якому відображено послугу зі зберігання зерна сої врожаю 2016 р. на підставі договору зберігання № C3-23-02/194 від 23.02.2017 р.

Водночас, між сторонами було підписано видаткову накладну № 06/02 від 23.02.2017 р. , в якій відображено отримання УАСП ТОВ КАІС від ПП "Лагуна-С" сої врожаю 2016 р. 65 000 кг. на суму без ПДВ 568 208,33 грн.

Згідно із витягом з картки рахунку УАСП ТОВ КАІС № 631 за 23.02.2017 р. - 31.03.2021 р.р.. 23.02.2017 р. прийнято зерно сої, яке знаходиться на Крижопільському елеваторі на суму 568 208,33 грн.

Теж саме підтверджується бухгалтерською довідкою № 185 від 24.04.2018 р. щодо перебування на балансі УАСП ТОВ КАІС в місці зберігання ТОВ «Крижопільський елеватор» сої в кількості 65 тон, вартістю 568 208, 33 грн. без ПДВ.

Судом встановлено, що 05.12.2017 р. позивач отримав витяг № 13706 з реєстру складських документів на зерно, з якого встановлено, що Державне підприємство "Держреєстри України засвідчує, що УАСП ТОВ КАІС станом на 05.12.2017 р. зберігав на ТОВ "Крижопільський елеватор" зерно згідно договору складського зберігання від 23.02.2017 р. № СЗ-23- 02/194. На зерно виданий документ складська квитанція № 9508 на бланку серії АЦ № 715678. 12.04.2017 року складська квитанція погашена.

Позивачем було направлено до відповідача претензію вих. № 39 від 17.01.2018 р. з вимогою видати новий бланк складської квитанції на зерно сої, яке знаходиться на зберіганні на зерновому складі згідно договору складського зберігання від 23.02.2017 року № C3-23-02/194, яка залишена без задоволення.

11.05.2018 р. позивач звернувся до відповідача із запитом вих. № 211/2 з вимогою провести звірку наявності належного йому зерна шляхом складання і підписання сторонами відповідного акту звірки, який відповідач отримав 14.05.2018 р. за вх. № 4 (відмітка на запиті).

14.05.2018 р. позивач направив відповідачу запит вих. № 36 з вимогою провести звірку наявності належного йому зерна шляхом складання і підписання сторонами відповідного акту звірки, яку відповідач отримав 24.05.2018 р., що стверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

08.06.2018 р. відповідач надав відповідь на запит вих. № 282, в якої повідомив, що акт звірки провести не має змоги, оскільки фактично зерно не передавалось на зберігання, що підтверджується звітом зернового складу "заготовка зерна по підприємству". Також в зазначеному листі відповідач вказує, що оригінал складської квитанції № 9508 не видавався і тому ця квитанція була погашена. Такі самі дані відповідач надав позивачу листом вих. № 460 від 25.09.2018 року.

03.07.2018 р. листом за вих. № 312 зерновий склад надав позивачу копію звіту "Заготовка зерна по підприємству" в період з 01.02. по 01.03.2017 року на підтвердження того, що зерно сої на зберігання в цей період до нього не поступало.

Як слідує з матеріалів справи 22.05.2018 р. Крижопільським відділенням поліції Бершадського відділу поліції ГУ НП у Вінницької області за заявою УАСП ТОВ КАІС були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що між УАСП ТОВ КАІС та ТОВ Крижопільський елеватор" було укладено договір складського зберігання сої та в подальшому посадовими особами без видачі зерна складську квитанцію було погашено, але зерно власнику не видається, чим завдано шкоду підприємству на суму 568 208,33 грн. Було відкрите кримінальне провадження № 0000179 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

07.02.2020 р., в ході здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 р. (справа № 127/1212/20) був проведений обшук в приміщеннях ТОВ "Крижопільський елеватор", під час якого був вилучений оригінал складської квитанції № 9508 на бланку серії АЦ № 715678 від 23.02.2017 р.. без відмітки "погашено".

16.09.2021 р. Господарським судом Вінницької області було ухвалено рішення по справі № 902/466/21. яким було відмовлено у задоволенні позову Українсько-американського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" до ТОВ "Крижопільський елеватор" про визнання недійсним договору та стягнення збитків.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з приписами ст.509 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст.173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 ГК України). Згідно зі ст.179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 7 ст.179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Спірні господарські правовідносини сторін виникли із укладеного 23.07.2017 р. між Українсько-американським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "КАІС" та товариством з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" договору складського зберігання, приймання, сушки, очистки зерна ТОВ "Крижопільський елеватор" на 2016-2017 М.Р. № C3-23-02/194.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов`язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 956 ЦК України).

На підставі ч. 1 ст. 957 ЦК України, за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 ЦК України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів, зокрема, складську квитанцію.

Правовідносини сторін також підлягають спеціальному врегулюванню з урахуванням норм Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

На підставі ст. 37 Закону, зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Форма бланків складських документів на зерно, порядок їх випуску, передачі, продажу зерновим складам встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 43 Закону, якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Крім того, порядок оформлення складських документів, а також їх внесення до Реєстру складських документів на зерно визначена Порядком випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2003 р. № 510.

Таким чином, факт видачі складського свідоцтва підтверджує прийняття зерновим складом відповідної кількості зерна на зберігання.

В силу ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ "Крижопільський елеватор" видано складську квитанцію на зерно №9508 від 23.02.2017 року, на підставі договору складського зберігання № СЗ-23-02/194 від 23.02.2017 р., щодо прийняття від УАСП ТОВ "КАІС" на зберігання Сої 2016 року збирання врожаю, вагою 65 000,00 кг, переоформленого з ПП "Лагуна-С".

За своєю формою та змістом зазначена складська квитанція відповідає типовій формі, затвердженій Кабінетом Міністрів України.

Видача цієї складської квитанції підтверджує кількість зерна, яке було передано на зберігання, що відповідає умовам п. 1.2. договору зберігання.

УАСП ТОВ "КАІС" посилається на поставку зі сторони ПП "Лагуна-С" товару - Сої врожаю 2016 року, вагою 65 000,00 кг, згідно умов договору поставки №2712ЛА від 27.12.2016 року та видаткової накладної №06/02 від 23.02.2017 р.

На виконання п. 5.1. договору поставки позивачем перераховано на користь третьої особи 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1483 від 05.01.2017 р.

В силу положень ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 668 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3. договору поставки, товар вважається поставленим з моменту підписання Сторонами видаткових накладних.

При цьому Господарським судом Вінницької області в ході розгляду справи № 902/466/21 було встановлено певні обставини та факти, що мають преюдиціальне значення для справи за цим позовом, а саме:

«... 25.09.2018 року відповідачем направлено повідомлення про неможливість проведення звірки руху зерна через його не надходження на зерновий склад.

14.10.2019 р. УАСП ТОВ "КАІС" залучено до участі у кримінальному провадженні №0000179 як потерпілого, що підтверджено Постановою Слідчого СВ СУ ГУНПу Вінницькій області.

07.02.2020 р. у ході обшуку офісного приміщення ТОВ "Крижопільський елеватор" за адресою: вул. Олександри Савченка, 6. емт Крижопіль, Вінницька область, 24600. проведеного на підставі Ухвали Слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/1232/20 від 20.01.2020 р., вилучено оригінал складської квитанції на зерно №9508 від 23.02.2017 р.

...Таким чином, надані позивачем документи підтверджують виникнення права власності у УАСП ТОВ "КАІС" на товар (Сою, врожаю 2016 р., вагою 65 000,00 кг) та розміщення його для зберігання у ТОВ "Крижопільський елеватор".

Тобто, обставини належності позивачу відповідного товару та прийняття його на зберігання відповідачем підтверджено належними та допустимими засобами доказування.

Суд критично оцінює наведені у відзиві доводи з приводу того, що складську квитанцію на зерно №9508 від 23.02.2017 р. видано помилково за відсутності фактичного відвантаження товару на зерновий склад ТОВ "Крижопільський елеватор"....

...Підсумовуючи суд вважає встановленими обставини виникнення в Українсько- американського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" права власності на зерно сої. врожаю 2016 року, вагою 65 000.00 кг. згідно умов Договору поставки № 2712ЛА від 27.12.2016 р. та прийняття його на зберігання ТОВ "Крижопільський елеватор" згідно Договору складського зберігання, приймання, сушки, очистки та відпуску зерна № C3-23-02/194 від 23.02.2017 року шляхом видачі складської квитанції 12.04.2017 року.

Судом встановлено, що незважаючи на вимоги та лист позивача, відповідачем не повернуто зерно із зберігання ...».

Дане рішення набрало законної сили 19.10.2021р.

Таким чином, надані позивачем документи підтверджують виникнення права власності у УАСП ТОВ "КАІС" на товар (Сою, врожаю 2016 року, вагою 65 000,00 кг) та розміщення його для зберігання у ТОВ "Крижопільський елеватор".

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем строків позовної давності з вимогою про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягає захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом строку позовної давності з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 7.1., 7.2. договору від 23.07.2017 р. укладеного між Українсько-американським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "КАІС" та товариством з обмеженою відповідальністю "Крижопільський елеватор" складського зберігання, приймання, сушки, очистки зерна ТОВ "Крижопільський елеватор" на 2016-2017 М.Р. № C3-23-02/194, - строк зберігання Зерна: до 15.05.2017 р. Зберігання Зерна понад" строк, встановлений цим договором, можливе тільки за взаємного домовленістю сторін шляхом укладення додаткового договору.

З наведеного слідує, що про строк виконання умов даного договору позивачу було відомо, оскільки обопільно погоджено між сторонами, при цьому матеріали справи не містять будь яких додаткових угод укладених між сторонами.

Відповідно останній не позбавлений був права, в межах трирічного строку, починаючи з 16.05.2017 р. по 16.05.2020 р. звернутись до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Звертаючись до суду з позовом позивачем не дотримано строк позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення.

При цьому суд зауважує, що позивачем не зазначено будь-яких причин пропуску позовної давності.

Доводи позивача щодо того, 07.02.2020 р., в ході здійснення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 р. (справа № 127/1212/20) був проведений обшук в приміщеннях ТОВ "Крижопільський елеватор", під час якого був вилучений оригінал складської квитанції № 9508 на бланку серії АЦ № 715678 від 23.02.2017 р. без відмітки "погашено", тому з цього часу у позивача виникла обгрунтована можливість звернутись до суду за захистом порушених прав та майнових інтересів, оскільки раніше у позивача не було достатніх доказів та відомостей про наявність (існування) оригіналу відповідної складської квитанції, внаслідок приховування цього факту з боку відповідача не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищевстановленим.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 3 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судами обставин справи, колегія суддів зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає з статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Також Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені із спливом строку позовної давності, cуд приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі.

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 02 червня 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Іванівська, 1, офіс 501, м. Харків, 61058)

3 - відповідачу (вул. Олександра Савченка, 6, смт. Крижопіль, Вінницька обл., 24600)