ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2022 р. Справа№ 925/86/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 17.02.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Коломієць Любові Олексіївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 (повний текст рішення складено 02.07.2021)

у справі №925/86/21 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Коломієць Любові Олексіївни

до Акціонерного товариства «Укрпошта»

про визнання права власності.

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року Фізична особа-підприємець Коломієць Любов Олексіївна (далі - ФОП Коломієць Л.О., позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», що перейменоване на Акціонерне товариство «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта», відповідач) про визнання за позивачем права власності на 69/100 частини нежитлового приміщення, загальною площею 120,2 кв.м., розташованого за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності йому було передано в оренду майно державної власності - приміщення загальною площею 120,2 кв.м. Під час дії договору оренди, позивачем було здійснено за власний рахунок всі необхідні будівельні роботи для приведення майна у технічний стан, що відповідає умовам договору та меті використання майна.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було збільшено позовні вимоги у зв?язку з чим, останній просив суд визнати за позивачем право приватної власності на 75/100 частини нежитлового приміщення з цільовим призначенням - аптека, загальною площею 116,5 кв.м., розташованого за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у своєму відзиві вказав, що умовами договору оренди було передбачено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Орендар зобов?язаний був своєчасно за згодою балансоутримувача здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна.

Водночас п.5.9 договору було передбачено, що у разі, якщо орендар подає заяву на погодження орендодавцем здійснення невід?ємних поліпшень орендованого майна, він зобов?язаний надати експертний висновок на проектно-кошторисну документацію на здійснення невід?ємних поліпшень. Невід?ємні поліпшення здійснюються за згодою орендодавця, балансоутримувача і органу, уповноваженого управляти об?єктом оренди.

Відповідачем було надано дозвіл від 27 лютого 2012 року за №10-201 на проведення саме ремонтних робіт, з урахуванням п.5.8 договору оренди. Водночас, цей дозвіл не розглядався як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов?язання щодо компенсації вартості поліпшень.

Таким чином, дозвіл відповідача стосується проведення ремонтних робіт, а не як заявляє позивач у своєму позові - погодження будівельних робіт.

Проведення перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень у ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише її поліпшує.

Положення щодо новоствореної речі не застосовуються до правовідносин оренди державного та комунального майна, оскільки сама лише обставина збільшення вартості орендованого майна не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі.

У правовідносинах щодо оренди державного та комунального майна не передбачено ні створення приміщень, ні прийняття до експлуатації можливих новостворень.

Також відповідач стверджує, що позивач у своєму позові зазначає, що всі здійснені ним будівельні роботи не потребували прийняття їх та введення в експлуатацію органами Державного архітектурно-будівельного контролю, а це означає, що ніякого створення нового майна позивачем не було зроблено.

В зв?язку з чим відповідач просив суд у задоволення позову відмовити повністю.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/86/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що в даному випадку позивачем не доведено, що внаслідок здійсненої реконструкції нежилого приміщення відбулося створення нової речі, оскільки збільшення вартості орендованого майна, його комерційної привабливості, а також поліпшення технічного, фізичного, функціонального стану приміщень не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Коломієць Любов Олексіївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області по справі №925/86/21 від 29.06.2021 повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Коломієць Любов Олексіївни повністю, судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вважає, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про відмову у задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. За доводами скаржника, позов підлягає задоволенню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №925/86/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Коломієць Любові Олексіївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021, справу призначено до розгляду на 09.09.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а рішення місцевого господарського суду від 29.06.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. У правовідносинах щодо оренди державного та комунального майна не передбачено ні створення приміщень, ні прийняття до експлуатації можливих новостворень.

Судове засідання 09.09.2021 не відбулось у зв?язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці.

Після виходу судді Станіка С.Р. з відпустки, ухвалою суду від 13.09.2021 справу призначено до розгляду на 12.10.2021.

Судове засідання 12.10.2021 не відбулось у зв?язку із перебуванням суддів Станіка С.Р. з 11.10.2021 по 13.10.2021 та Тищенко О.В. з 12.10.2021 по 19.10.2021 у відпустках.

Після виходу суддів з відпусток, ухвалою суду від 20.10.2021 справу призначено до розгляду на 04.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 за клопотанням ФОП Коломієць Л.О. розгляд справи відкладено на 23.12.2021.

Судове засідання 23.12.2021 не відбулось у зв?язку із перебуванням головуючого судді Тищенко О.В. з 21.12.2021 по 06.01.2022 у відпустці. Враховуючи, що судді Шаптала Є.Ю. з 28.12.2021 по 14.01.2022 та Станік С.Р. з 04.01.2022 по 22.01.2022 також перебували у відпустках, ухвалою суду від 24.01.2022 після виходу суддів з відпусток, справу призначено до розгляду на 17.02.2022.

У судове засідання 17.02.2022 представники позивача та відповідача не з?явились. При цьому, до суду від представників позивача 16.02.2022 та 17.02.2022 надійшли клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв?язку з перебуванням їх у відрядженні та зайнятістю у інших судових справах. Відповідач про причини неявки свого представника, суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє у задоволенні клопотаннь про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників позивача та відповідача. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що за клопотанням скаржника розгляд справи вже відкладався.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та перевірено судом апеляційної інстанції, 01 лютого 2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Коломієць Любов?ю Олексіївною (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності за №1155.

Згідно п. 1.1 вищевказаного договору орендодавець зобов?язався передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі будинку зв?язку загальною площею 120,2 кв.м., реєстровий номер 21560045.2400.АААЖЕК452, розташоване за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26, що обліковується на балансі Черкаської дирекції Українського державного підприємства поштового зв?язку «Укрпошта» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 07 грудня 2011 року і становить 125 120,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення аптеки, що реалізує готові ліки (96,8 кв.м.), розміщення торговельного об?єкту з продажу непродовольчих товарів (9,4 кв.м.), використання площ спільного користування (14 кв.м.) (п. 1.2. договору).

Договір укладено строком на 2 роки і 364 дні, що діє з 01 лютого 2012 року до 30 січня 2015 року включно (п. 10.1 договору).

Згідно договору №1 від 27 січня 2015 року про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01 лютого 2012 року № 1155 дію договору продовжено до 29 січня 2018 року включно.

23 серпня 2017 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області (орендодавець), фізичною особою-підприємцем Коломієць Любов?ю Олексіївною (орендар) та публічним акціонерним товариством «Укрпошта» в особі Черкаської дирекції публічного акціонерного товариства «Укрпошта» було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 01 лютого 2012 року №1155.

Згідно п. 1 додаткової угоди у зв?язку з набуттям публічним акціонерним товариством «Укрпошта» права власності на нерухоме майно - частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі відділення поштового зв`язку, загальною площею 120,2 кв.м., розташованого за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26 до публічного акціонерного товариства «Укрпошта» перейшли всі права та обов?язки орендодавця за договором оренди нерухомого майна від 01 лютого 2012 року №1155, а в Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області такі права та обов?язки припинилися, проти чого не заперечує орендар.

Договір оренди нерухомого майна, відповідно до абзацу другого частини першої статті 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зберігає чинність для нового власника (п. 2 додаткової угоди).

Згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони домовилися, що всі умови даної угоди застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01 серпня 2017 року.

З моменту набрання чинності цієї додаткової угоди всі взаємовідносини за договором оренди від 01 лютого 2012 року №1155 вирішуються між орендодавцем (публічним акціонерним товариством «Укрпошта») та орендарем (фізичною особою-підприємцем Коломієць Любов?ю Олексіївною) у порядку, передбаченому договором оренди (п.п.4, 5 додаткової угоди).

Сторони в своїх письмових заявах визнають факт продовження дії договору на новий строк, а саме до 27 січня 2021 року.

Пункт 2.2 договору оренди передбачав, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Водночас, як вже було зазначено вище, акціонерне товариство «Укрпошта» набуло право власності на нерухоме майно - частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі відділення поштового зв?язку, загальною площею 120,2 кв.м., розташованого за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26.

Згідно п.5.8. договору орендар зобов?язаний своєчасно за згодою балансоутримувача здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов?язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень.

Відповідно до п.5.9 договору, у разі, якщо орендар подає заяву на погодження орендодавцем здійснення невід?ємних поліпшень орендованого майна, він зобов?язаний надати експертний висновок на проектно-кошторисну документацію на здійснення невід?ємних поліпшень. Невід?ємні поліпшення здійснюються за згодою орендодавця, балансоутримувача і органу, уповноваженого управляти об?єктом оренди.

З матеріалів справи вбачається, що Черкаською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» було надано дозвіл від 27 лютого 2012 року за №10-201 на проведення поточного та капітального ремонту орендованого приміщення за договором оренди від 01 лютого 2012 року №1155, відповідно до п.5.8 договору. У вказаному погодженні відповідачем було зазначено, що цей дозвіл не розглядається, як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов?язання щодо компенсації вартості поліпшень (а.с. 20, т. 1).

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про те, що відповідачем вказаним листом було погоджено виконання будівельних робіт саме як невід?ємних поліпшень.

Також з матеріалів справи вбачається, що директором Черкаської дирекції Українського підприємства поштового зв?язку «Укрпошта» та першим заступником начальника РВ ФДМУ по Черкаській області у 2012 році було погоджено зведений кошторисний розрахунок на проведення ремонтних робіт.

Згідно листа від 13 січня 2021 року №30-01 відповідач повідомив позивача про завершення терміну дії договору оренди №1155 від 01 лютого 2012 року та відсутністю наміру продовжувати його дію на попередніх умовах. Позивачу було запропоновано повернути майно та підписати акти приймання-передачі (повернення) нерухомого майна.

Одночасно позивача було проінформовано про новий порядок передачі в оренду нерухомості, що є власністю товариства, на конкурсних засадах, у тому числі шляхом проведення електронних торгів.

У висновку про вартість об?єкта оцінки частини нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі відділення поштового зв?язку, загальною площею 120,2 кв.м., балансоутримувач Черкаська дирекція Українського підприємства поштового зв?язку «Укрпошта», розташованого за адресою: площа Миру, 26, смт. Лисянка, Черкаська область вказано, що вид нерухомого майна - вбудовані приміщення. Дата оцінки 31 грудня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, 01 лютого 2012 року відповідач прийняв в оренду частину нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі за адресою: Черкаська область, смт. Лисянка, площа Миру, 26, що підтверджується копією акту прийому-передачі майна.

В акті зазначено технічний стан приміщень задовільний. Зауваження по технічному стану приміщень, що здаються в оренду немає.

Скаржник, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і в своїй апеляційній скарзі вказує, що відповідач зобов?язаний був передати майно у технічному стані, що відповідає умовам договору оренди та попередити позивача про особливі властивості та недоліки майна.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач при укладенні договору оренди повідомляв про те, що позивачу потрібно буде самостійно зробити певні роботи щодо приведення приміщення у стан, що відповідає меті його використання за договором оренди, а саме для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки, розміщення торговельного об?єкту з продажу непродовольчих товарів за власні кошти, що передбачає його часткову перебудову, заміну фасадів, підведення відповідних інженерних мереж, облаштування нової вхідної групи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою забезпечення можливості виконання зазначених вище робіт за власний рахунок було замовлено виготовлення відповідної документації на реконструкцію, кошторису таких робіт.

Позивач стверджує, що після виготовлення такої документації останнім за власний рахунок були виконані всі необхідні будівельні роботи для приведення майна у технічний стан, що відповідає умовам договору та меті використання. На його думку, у результаті виконаних ним будівельних робіт було створено нову річ, а саме: окреме приміщення з окремим входом, власною електромережею та іншими інженерними мережами, що повністю відповідає вимогам, що ставляться до приміщень аптеки згідно норм чинного законодавства України, оскільки майно, що було передане відповідачем по договору оренди таким вимогам не відповідало. В результаті чого змінилось і цільове призначення майна, переданого в оренду, а саме замість майна, що мало цільове призначення частина нежитлових приміщень адміністративно-виробничої будівлі відділення поштового зв?язку, створено окреме нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 120,0 кв.м., а саме, відповідно до п. 1.2 договору оренди, приміщення аптеки, що реалізує готові ліки з розміщенням торгівельного об?єкту продажу непродовольчих товарів.

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 07 червня 2021 року №281/459/21-23 виконаного експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на замовлення позивача, що міститься в матеріалах справи, зазначено, що в результаті дослідження методом аналогів продажу, найбільш імовірна дійсна (ринкова) вартість нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення загальною площею 116,5 кв.м., розташованого по пл. Миру, 26, смт. Лисянка, Черкаської області, станом на час проведення експертизи, із заокругленням до цілих одиниць, становить 1 009 520 грн 00 коп.

Вартість невід?ємних поліпшень, після проведеної реконструкції, здійснених орендарем ПП Коломієць Л.О. в орендованому нежитловому приміщенні площею 116,5 кв.м. розташованому за адресою: пл. Миру, 26, смт. Лисянка, Черкаської області, за період з 2012 року по теперішній час, становить 757 624,80 грн (з ПДВ) або 631 354 грн (без ПДВ), в результаті чого було створено новий об?єкт (новостворене майно) з іншим функціональним призначенням - аптека, що є невід?ємним від будівлі зв?язку, питома вага вартості якого (вартість невід?ємних поліпшень) у порівнянні до ринкової вартості об?єкта становить 75%.

Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Як вірно вказав місцевий господарський суд, дефініція «новостворене майно» відсутня в Державних будівельних нормах України та інших нормативних документах з галузі будівництва, це є юридичний термін, і його роз?яснення не відноситься до компетенції судового експерта - будівельника.

Разом з тим, судом враховано, що у висновку експерта від 07 червня 2021 року №281/459/21-23 є посилання на рішення Лисянської селищної ради виконавчого комітету від 05 березня 2012 року №48 «Про надання дозволу Коломієць Л.О. на реконструкцію приміщення операційної зали Лисянського відділення «Укрпошта», в якому зазначено та вирішено:

«Відповідно до п.п. 9 п. «а» ч.1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 6, 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», затвердженим рішенням селищної ради від 21 квітня 2011 року №8-12/VІ ескізним генеральним планом та розглянувши заяву Коломієць Л.О. на реконструкцію приміщення операційної зали Лисянського відділення «Укрпошта», за адресою смт. Лисянка, пл. Миру, 26 під приміщення аптеки з відділом парфумо-косметичної продукції, виконком селищної ради вирішив:

1. Погодити намір Коломієць Л.О. на реконструкцію приміщення операційної зали Лисянського відділення «Укрпошта», за адресою смт. Лисянка, пл. Миру, 26 під приміщення аптеки з відділом парфумо-косметичної продукції.

2. Забудовнику протягом місяця звернутися у відділ містобудування та архітектури Лисянської райдержадміністрації для виготовлення містобудівних умов та обмежень.

3. Після завершення будівництва замовник зобов?язаний у семиденний строк подати у виконком копію декларації про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкту.».

Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, матеріали справи не містять доказів того, що позивач на виконання рішення Лисянської селищної ради виконавчого комітету від 05 березня 2012 року №48 подав у виконком копію декларації про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкту і що таку декларацію взагалі було отримано позивачем.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, Господарським судом Черкаської області правомірно було відхилено висновок експерта будівельно-технічної експертизи від 07 червня 2021 року №281/459/21-23 Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз зробленого на замовлення позивача в частині того, що в результаті проведеної реконструкції було створено новий об?єкт (новостворене майно). Враховуючи при цьому, що «новостворене майно» це є юридичний термін, і його роз?яснення не відноситься до компетенції судового експерта - будівельника.

Згідно ст. ст. 759, 760 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов?язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Приписами статті 18-1 Закону України «Про орендну державного та комунального майна» (далі - Закон, в редакції Закону чинній на день укладення договору оренди державного майна), передбачено, що поточний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендарем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.

У статті 23 Закону визначено, що передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. Орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна. Якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Аналогічні положення містяться у ст. 778 ЦК України, за якою наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів погоджує з висновком суду першої інстанції, що у разі, якщо внаслідок здійснених наймачем поліпшень орендованого майна було створено нову річ, тобто річ, яка має істотно інші ознаки у порівнянні з попереднім об?єктом найму, то наймач стає її співвласником, якщо інше не передбачено договором оренди або законом.

Разом з тими, обов?язок орендаря за власний рахунок здійснювати капітальний та поточний ремонт орендованого майна (за згодою балансоутримувача) встановлений пунктом 5.8 договору оренди від 01 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом власності, згідно з вимогами ч.1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з нормами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов?язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість.

Відповідно до ДБН А.2.2-3-2004 від 20.01.2004 N 8 реконструкція - це перебудова існуючих об?єктів виробничого та цивільного призначення, пов?язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшенням умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).

Згідно листа Державного комітету України з будівництва та архітектури, від 30 квітня 2003 року № 7/7-401 «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів» капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв?язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об?єкта.

Тобто, проведення перепланування і реконструкції приміщень у ході капітального ремонту не створює нову річ, а лише її поліпшує.

При цьому, поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі.

Відповідно до п.2 Методики затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження методики оцінки майна» від 10 грудня 2003 року №1891 невід?ємні поліпшення орендованого майна - це здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.

Однією з підстав припинення права власності на майно, які наведені в ст.346 ЦК України, є його знищення.

З положень ст.ст. 332, 346, 349 ЦК України слідує, що нова річ може створюватися внаслідок переробки попередньої речі шляхом її використання як матеріалу, при цьому попередня (стара) річ знищується, як об?єкт цивільних відносин з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведення капітального ремонту, реконструкції, внутрішнє перепланування, переобладнання приміщення, у тому числі надання об?єкту нового функціонального призначення в межах існуючої капітальної будівлі не може призвести до створення нової речі.

На переконання колегії суддів новоствореним об?єктом нерухомості вважається виключно об?єкт, створений без прив?язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Отже, не є новоствореним об?єктом об?єкт нерухомого майна, створений з прив?язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням її функціональних елементів.

У даній справі, позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено, що внаслідок здійсненої реконструкції нежилого приміщення (поліпшення) відбулося створення нової речі. Як зазначалось вище, збільшення вартості орендованого майна, його комерційної привабливості, а також поліпшення технічного, фізичного, функціонального стану приміщень не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі. Проведення реконструкції та ремонту орендованого приміщення не створює нову річ, а лише його поліпшує.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позову щодо визнання за позивачем права приватної власності на 75/100 частини нежитлового приміщення за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 29.06.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Коломієць Любові Олексіївни слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Коломієць Любові Олексіївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/86/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.06.2021 у справі №925/86/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу - підприємця Коломієць Любов Олексіївну.

4. Матеріали справи №925/86/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 30.05.2022 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік