ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 травня 2022 року Справа № 903/137/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Старосілля

про стягнення 7700,00 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

позивач - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ПЗУ Україна звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Мрія Старосілля про стягнення збитків в порядку регресу в сумі 7700,00 грн виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обов`язок відповідача відшкодувати позивачу шкоду, завдану водієм під час виконання ним своїх трудових обов`язків, оскільки його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Ухвалою суду від 11.02.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 14.03.2022, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

Сторони в судове засідання 14.03.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 14.03.2022 повідомлено сторін про те, що розгляд справи відбудеться 05.04.2022.

Сторони в судове засідання 05.04.2022 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 05.04.2022 повідомлено сторін про те, що розгляд справи відбудеться 24.05.2022.

У судове засідання 24.05.2022 представники сторін повторно не з`ялися, про причини неявки суд не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу № 170, а позивачу доставкою на зазначену у позовній заяві електронну пошту.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

22.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії ОТР № 73248 (далі договір), строк дії якого з 22.11.2018 по 21.11.2024(шість періодів страхування, кожен з яких складає до 12 місяців). Згідно умов договору страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ravon R2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі- забезпечений ТЗ) (а.с.10).

14.06.2019 в АДРЕСА_1 водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Ravon R2 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2019 ОСОБА_2 , водія ТзОВ «Мрія Старосілля» визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 17).

Згідно з рахунком-фактурою № 887 від 24.06.2019, розрахунком страхового відшкодування до страхового акту № UA036/L01/01 та страхового акту № UA036/L01/01 вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП ТЗ Ravon R2 д.н.з. НОМЕР_1 складає 7700,00 грн (а.с.22-24).

Потерпіла ОСОБА_1 19.06.2019, з метою отримання відшкодування, звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з відповідною заявою про настання страхового випадку.

На підставі заяви про настання страхового випадку згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії ОТР № 73248 від 22.11.2018 ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" визнало дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 14.06.2019, страховим випадком і склала відповідний страховий акт за UA036/L01/01 від 29.07.2019 з розрахунком страхового відшкодування в сумі 7700,00 грн.

ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", виконуючи свої договірні зобов`язання перед страхувальником виплатила страхове відшкодування згідно страхового акта № UA036/L01/01 від 29.07.2019 в сумі 7700,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №33330 від 30.07.2019 (а.с.25).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх і трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом двічі, а саме ухвалами суду від 11.02.2022, 05.04.2022 витребовувались належним чином завірені копії доказів: 1) документ згідно з яким ОСОБА_2 було прийнято на роботу до ТзОВ Мрія Старосілля; 2) документи, що підтверджують правові підстави згідно яких ТзОВ Мрія Старосілля використовує автомобіль ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 ; 3) табель виходу на роботу водіїв ТзОВ Мрія Старосілля за 14.06.2019, а також було зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Старосілля надати відповіді на питання позивача у формі заяви свідка (в порядку ст.90 ГПК України), а саме: чи перебував ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТзОВ Мрія Старосілля станом на 14.06.2019?; яку посаду займав ОСОБА_2 станом на 14.06.2019?; за яким робочим графіком працював ОСОБА_2 станом на 14.06.2019?.

Відповідач двічі вимог ухвал суду від 11.02.2022, 05.04.2022 не виконав, хоча вчасно та належно був повідомлений, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №№ 492, 170 з відмітками про отримання 25.02.2022 та 26.04.2022 відповідно.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 7,8,10 ст.81 ГПК України передбачено, що будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з приписами ч.2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, враховуючи розподіл обов`язків доказування, неподання відповідачем витребуваних судом доказів без повідомлення причин, суд дійшов висновку, що обставина, для з`ясування якої витребовувався доказ визнається судом, а саме що дорожньо-транспортна пригода сталася саме під час виконання ОСОБА_2 своїх трудових обов`язків та перебування у трудових відносинах з ТзОВ «Мрія Старосілля».

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем належним чином обґрунтовано розмір страхового відшкодування, вина ОСОБА_2 (встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2019) та надано належні докази протиправної поведінки водія ОСОБА_2 , який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Мрія Старосілля»(обставина, що визнається судом через неподання відповідачем доказів) та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виплати відповідачем відшкодування в добровільному порядку, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 7700,00 грн обґрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2481,00 грн в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Старосілля» (вул.Шкільна,74, с.Боратин, Луцький район, Волинська область, 45605, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ПЗУ Україна (вул.Січових Стрільців,40, м.Київ, 04053, ) 7700,00 грн (сім тисяч сімсот гривень 00 коп.) страхового відшкодування та 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню 00 коп.) судовому збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

26.05.2022.

Суддя А. С. Вороняк