РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2022Справа № 910/17822/21

За первісним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс»

про стягнення 5 394,67 грн,

За зустрічним позовом Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 47 633,59 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Найденко І.О., Мітічкін С.А.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - позивач, ДП «НАЕК «Енергоатом») в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - відповідач, ТОВ «Хімімпекс») про стягнення 5 394,67 грн пені за Договором поставки № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням ТОВ «Хімімпекс» строків поставки продукції за Договором поставки № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/17822/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

24.11.2021 через відділ діловодства суду від ТОВ «Хімімпекс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» в задоволенні частини позовних вимог в розмірі 2 697,33 грн, також просив зменшити розмір заявленої в позові неустойки до 50% та стягнути останню в розмірі 2 697,33 грн.

24.11.2021 через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява № 784/11 від 22.11.2021 ТОВ «Хімімпекс» про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» 47 633,59 грн, з яких: 13 265,59 грн - 3% річних; 34 368,00 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані простроченням ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» строків оплати продукції, поставленої ТОВ «Хімімпекс» за Договором поставки № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019.

Судом встановлено що зустрічний позов ТОВ «Хімімпекс» у справі № 910/17822/21 (№ 784/11 від 22.11.2021) подано з дотриманням строку, встановленого ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення зустрічного позову без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 зустрічну позовну заяву ТОВ «Хімімпекс» залишено без руху, встановлено позивачу за зустрічним позовом спосіб та строк усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

10.12.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про усунення недоліків, в якості додатку до якої, на усунення недоліків первісно поданої зустрічної позовної заяви, додано зустрічну позовну заяву № 833/12 від 06.12.2021 з доказами направлення копії цієї заяви і доданих до неї документів відповідачу за зустрічним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 прийнято зустрічний позов Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 47 633,59 грн, до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/17822/21. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, постановлено справу № 910/17822/21 розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі № 910/17822/21 на 17.01.22 о 14:00 год.

17.01.2022 через відділ діловодства суду відповідачем за зустрічним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

У підготовче засідання, призначене на 17.01.2022, з`явився представник позивача за зустрічним позовом. Представник відповідача за зустрічним позовом не з'явився, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку надання відзиву.

Представник позивача за зустрічним позовом заперечив проти задоволення клопотання відповідача за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи та продовження строку надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

Суд відхилив клопотання відповідача за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи та продовження строку надання відзиву на зустрічну позовну заяву.

У підготовчому засіданні, призначеному на 17.01.2022 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2022 об 11:30 год.

18.01.2022 через відділ діловодства суду від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого ДП «НАЕК «Енергоатом» просило суд відмовити ТОВ «Хімімпекс» в задоволенні зустрічної позовної заяви, а, у разі задоволення зустрічного позову, зменшити розмір нарахованих 3% річних до розумного та справедливого розміру, відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Судове засідання, призначене на 14.02.2022, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Гумеги О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва призначено судове засідання у справі на 30.05.2022 о 11:00 год.

У судове засідання, призначене на 30.05.2022, з`явились представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом). Представники відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 30.05.2022 здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

У судовому засіданні 30.05.2022 суд заслухав вступне слово представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом).

У судовому засіданні 30.05.2022 судом здійснювалось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, після чого суд перейшов до судових дебатів. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) виступив з промовою (заключним словом).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 30.05.2022 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), з`ясувавши обставини справи та дослідивши в судовому засіданні докази, якими обґрунтовувано обставини справи, су

УСТАНОВИВ:

09.10.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - покупець, позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом, ДП «НАЕК «Енергоатом») в особі Відокремленого підрозділу «Автокомплект» (згідно наказу від 26.05.2021 № 01-523-н перейменовано на Відокремлений підрозділ «Централізовані закупівлі») та Спільним Українсько-Латвійським підприємством «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - постачальник, відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом, ТОВ «Хімімпекс») був укладений Договір поставки № 53-129-01-19-01964 (далі - Договір або Договір № 53-129-01-19-01964 від 09.10.2019, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов?язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити смоли іонообмінні виробництва DOW (Specialty Electronic Material Switzerland GmbH), Франція (далі - продукція) для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов?язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію. Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації (далі - Специфікація), яка є невід?ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Сума Договору складає 1 798 224,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 299 704,00 грн (п. 3.1 Договору). Ціна за кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 5.1 Договору строк поставки продукції зазначений в Специфікації. За погодженням з покупцем допускається поставка продукції партіями. Поставка продукції згідно Специфікації здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP- склад Южно-Українського відділення ВП «Складське господарство» (м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл.) (далі - вантажоодержувач) згідно Інкотермс 2010. Постачальник не пізніше, ніж за три дні до відвантаження продукції, письмово повідомляє покупця про заплановану дату поставки продукції, із зазначенням номенклатури та вартості партії продукції, що поставляється (п. 5.2 Договору).

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 Договору).

Зі Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) вбачається, що сторони погодили поставку продукції на загальну суму 1 798 224,00 грн. Специфікацією № 1 визначено, що поставка продукції здійснюється у строк - протягом 30 днів з моменту укладання Договору або до 15.11.2019, залежно від того, що настане раніше.

Враховуючи дату укладання Договору № 53-129-01-19-01964 (09.10.2019) та строк поставки, погоджений сторонами у Специфікації № 1, останнім днем виконання зобов`язання з поставки продукції є 08.11.2019.

12.11.2019 відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) здійснив поставку продукції на загальну суму 1 798 224,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000850 від 12.11.2019. Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін, що свідчить про прийняття продукції позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом).

У зв`язку з порушенням ТОВ «Хімімпекс» зобов`язання по Договору щодо поставки продукції, ДП «НАЕК «Енергоатом» направило на адресу постачальника претензію № 1984/51 від 26.02.2020 з вимогою про сплату пені за порушення строків поставки продукції.

Оскільки претензія не була задоволена, ДП «НАЕК «Енергоатом» (позивач за первісним позовом) звернувся з позовом до суду, в межах якого просить суд стягнути з ТОВ «Хімімпекс» (відповідача за первісним позовом) 5 394,67 грн пені за порушення строків поставки продукції.

Відповідач за первісним позовом проти первісних позовних вимог заперечив, посилаючись на надмірний формалізм у тлумаченні умов Договору позивачем за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували майнові втрати позивача за первісним позовом внаслідок прострочення поставки продукції. В той же час, відповідач за первісним позовом не заперечує факт існування прострочення поставки продукції на 3 дні. Також, відповідач за первісним позовом просить суд зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем за первісним позовом, на 50 %.

У свою чергу, ТОВ «Хімімпекс» (позивач за зустрічним позовом) звернувся із зустрічним позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» (відповідач за зустрічним позовом).

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що відповідач за зустрічним позовом всупереч п. 4.2. Договору здійснив оплату вартості поставленої продукції з порушенням строку, встановленого Договором, а тому просить суд стягнути з останнього 47 633,59 грн, з яких: 13 265,59 грн 3% проценти річних та 34 368,00 грн інфляційних втрат за порушення строків оплати товару.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечив. Просив суд у разі задоволення зустрічного позову зменшити розмір нарахованих 3% річних до розумного та справедливого розміру, відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Щодо первісних позовних вимог.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, укладеним в процедурі публічної закупівлі, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 712 ЦК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами Специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) поставка продукції здійснюється у строк - протягом 30 днів з моменту укладання Договору або до 15.11.2019, залежно від того, що настане раніше. Відтак, кінцевим строком поставки товарів є 08.11.2019 включно.

Таким чином, за умовами Договору відповідач за первісним позовом зобов`язаний був поставити продукцію вартістю 1 798 224,00 грн до 08.11.2019 включно, проте, поставив продукцію 12.11.2019 на суму 1 798 224,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000850 від 12.11.2019.

Прострочення поставки продукції становить 3 дні (з 09.11.2019 по 11.11.2019).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1 та 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Згідно ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Відповідач за первісним позовом не навів суду ні доводів щодо не вчинення покупцем дій, до вчинення яких він не міг виконати свій обов`язок, ні доводів щодо відсутності з його боку вини в порушенні строків поставки товару.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на наведене та виходячи з положень статей 610, 611, 612 ЦК України, відповідач за первісним позовом є порушником зобов`язання зі своєчасної поставки продукції по Договору, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених Договором або законом, зокрема, у вигляді нарахування та стягнення за порушення строків виконання зобов`язання пені на підставі п. 7.2 Договору.

Умовами п. 7.2 Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки продукції за Договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов`язання. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Позивач за первісним позовом відповідно до п. 7.2. Договору нарахував відповідачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочення, що дорівнює 5 394,67 грн (1 798 224,00 грн х 0,1% х 3 = 5 394,67 грн).

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок пені за період з 09.11.2019 по 11.11.2021, наведений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 394,67 грн пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем за первісним позовом клопотання про зменшення розміру неустойки до 50% від розрахунків, наданих позивачем за первісним позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем за первісним позовом в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру суми пені.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 42 та частини 2 статті ГК України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.

У будь-якому випадку у вирішенні питання щодо зменшення заявлених до стягнення коштів мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

При цьому, суд зазначає, що сторони є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Разом із тим, доказів того, що порушення строків поставки продукції сталось не з вини відповідача за первісним позовом, суду не надано.

Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведених сум грошових коштів не є обов`язком суду, а є його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, врахувавши заявлений до стягнення розмір пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення розміру нарахованої суми пені.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами, позивач за зустрічним позовом поставив 12.11.2019, а відповідач за зустрічним позовом прийняв продукцію на суму 1 798 224,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000850 від 12.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.2 Договору оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем за кожну партію протягом 45 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції. Оплата покупцем вартості поставленої партії продукції здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (п. 4.3 Договору).

Таким чином, враховуючи, що акт приймання-передачі ТМЦ № 09-185 був підписаний 13.12.2019, відповідач за зустрічним позовом був зобов?язаний здійснити оплату поставленої 12.11.2019 позивачем за зустрічним позовом продукції у строк до 18.02.2020 включно.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних в матеріалах справи доказів, а саме: виписки по рахунку, доданої позивачем за зустрічним позовом до зустрічної позовної заяви, вбачається, що відповідач за зустрічним позовом здійснив оплату поставленої продукції в сумі 1 798 224,00 грн лише 18.05.2020.

Наведене свідчить, що відповідач за зустрічним позовом належним чином не виконав зобов`язання щодо оплати продукції у строк, встановлений Договором, відтак допустив порушення зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із приписів статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом трьох процентів річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач за зустрічним позовом є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості продукції за Договором, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період прострочення є обгрунтованими.

Щодо періоду прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості продукції за Договором судом встановлено наступне.

Відповідач за зустрічним позовом був зобов?язаний здійснити оплату продукції у строк до 18.02.2020 включно, а отже прострочення такої оплати виникло з 19.02.2020.

Крім того, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи наведене, нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань в спірному випадку можливе за період з 19.02.2020 по 17.05.2020, тоді як позивач за зустрічним позовом здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 18.02.2020 по 18.05.2020.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок 3% річних за період з 19.02.2020 по 17.05.2020, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 13 265,59 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 13 118,19 грн.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок інфляційних втрат за період з 19.02.2020 по 17.05.2020, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 34 368,00 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно викладеного у відзиві на зустрічну позовну заяву відповідачем за зустрічним позовом клопотання про зменшення розміру санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідач за зустрічним позовом, керуючись приписами статті 233 ГК України, просив суд у разі задоволення зустрічного позову зменшити розмір нарахованих 3% річних до розумного та справедливого розміру, взявши до уваги при цьому відсутність збитків у позивача за зустрічним позовом, скрутне фінансово-економічне становище відповідача за зустрічним позовом та його стратегічне значення у видобутку електроенергії для потреб населення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд відзначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки 3% річних не є штрафними санкціями у розумінні ГК України, відтак статтею 233 ГК України не передбачено право суду на їх зменшення.

Наразі приписами частини 2 статті 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання відповідача за зустрічним позовом.

Щодо клопотання відповідача за зустрічним позовом про відстрочення виконання рішення суду на один рік, суд зазначає таке.

Приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Судом встановлено, що відповідачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами наявності обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством.

За таких обставин, клопотання відповідача за зустрічним позовом про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що первісний позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) про стягнення 5 394,67 грн пені підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд також дійшов висновку, що зустрічний позов Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 13 118,19 грн 3% річних та 34 368,00 грн інфляційних втрат.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем за первісним позовом у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн, при цьому зазначено, що інших витрат позивач за первісним позовом не очікує понести.

Позивачем за зустрічним позовом в зустрічній позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 14 000,00 грн, при цьому зазначено, що документи, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, та обсяг таких послуг будуть надані додатково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та повне задоволення первісного позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн повністю покладається на відповідача за первісним позовом.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та часткове задоволення зустрічного позову, судовий збір за зустрічним позовом у сумі 2 262,96 грн покладається на відповідача за зустрічним позовом, а у сумі 7,04 грн - на позивача за зустрічним позовом.

Частиною 11 статті 129 ГПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов?язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов?язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи приписи ч. 11 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 7,04 грн судового збору (різницю між 2 270,00 грн та 2 262,96 грн) та в такому випадку звільнити сторони від обов?язку сплачувати одна одній іншу частину судового збору.

Щодо витрат позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом абзаців першого, другого частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У зустрічній позовні заяві ТОВ «Хімімпекс» викладено заяву про намір подати докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу в процесі розгляду судом зустрічного позову.

Враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом не було подано жодних доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат позивача за зустрічним позовом на правову допомогу.

Керуючись статтями 4, 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 233, 236 237, 238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (Україна, 01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18 А; ідентифікаційний код 14345702) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01054, місто Київ, вул. Франка Івана (Шевченківський р-н), будинок 31; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 26251923) 5 394,67 грн (п?ять тисяч триста дев?яносто чотири гривні 67 коп.) пені, 7,04 грн (сім гривень 04 коп.) судового збору.

3. Зустрічний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01054, місто Київ, вул. Франка Івана (Шевченківський р-н), будинок 31; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 26251923) на користь Спільного Українсько-Латвійського підприємства «Хімімпекс» (Товариство з обмеженою відповідальністю) (Україна, 01103, місто Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 18 А; ідентифікаційний код 14345702) 13 118,19 грн (тринадцять тисяч сто вісімнадцять гривень 19 коп.) 3% річних та 34 368,00 грн (тридцять чотири тисячі триста шістдесят вісім гривень 00 коп.) інфляційних втрат.

5. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 01.06.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА