ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. Справа № 911/1886/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021

у справі № 911/1886/21 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова"

про стягнення 158 059,21 грн збитків

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція Столичного округу (надалі - ДЕІ Столичного округу, позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" (надалі - КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова", відповідач) про стягнення 158 059,21 грн збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ДЕІ Столичного округу під час проведення у період з 12.02.2019 по 19.02.2019 планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів виявлено самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів, а саме відповідачем у період з 01.01.2019 по 19.02.2019 здійснювався забір води із артезіанських свердловин без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням статей 44, 48, 110 та 111 Водного кодексу України, що призвело до заподіяння збитків державі в розмірі 158 059,21 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності всіх складових правопорушення, а саме факту неправомірної поведінки відповідача (самовільного водокористування), наявності шкоди (збитки в загальному розмірі 158 059,21 грн) та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог природоохоронного законодавства.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначав про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження завдання збитків відповідачу; розмір збитків не доведений належними та допустимим доказами; вина та протиправна поведінка в діях відповідача відсутня; позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору; резолютивна частина рішення не містить всіх необхідних реквізитів для виконання рішення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 апеляційну скаргу КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/20 залишено без руху; КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

14.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 № 09.1-08/185/22, у зв`язку із перебуванням судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022, апеляційну скаргу у справі № 911/1886/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мальченко А.О. (головуючий), суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 поновлено КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова"; розгляд апеляційної скарги КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; ДЕІ Столичного округу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21 та витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1886/21.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 10.02.2022 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач наголошував на тому, що досудове врегулювання спору є правом, а не обов`язком особи; факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів; розрахунок збитків здійснений відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389; сплата рентної плати за спеціальне використання води не звільняє відповідача від відшкодування збитків.

Згідно з частиною 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Державною екологічною інспекцією Столичного округу на підставі наказу Державної екологічної інспекції Столичного округу від 04.02.2019 № 222-П "Про здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)" та направлення від 07.02.2019 № 03-04/000274 на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) у період з 07.02.2019 по 20.02.2019 проведено планову перевірку дотримання відповідачем - Комунальним підприємством "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Під час проведення перевірки виявлені порушення Комунальним підприємством "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" положень статей 44, 48 Водного кодексу України, які полягали в тому, що відповідачем у період з 01.01.2019 по 19.02.2019 здійснювалось самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів.

За наслідками проведеної перевірки Державною екологічною інспекцією Столичного округу складено акт від 19.02.2019, в якому, зокрема, вказано:

- КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" здійснює свою діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вид діяльності: 36.00 Забір очищення та постачання води;

- КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" здійснює забір води з 02.01.2019 по 19.02.2019 без дозволу на спеціальне водокористування, (попередній дозвіл на спеціальне водокористування надрами від 01.01.2016 № 497/13, термін дії до 01.01.2019); згідно довідки підприємства, у період відсутності дозволу на спеціальне водокористування було спожито 155,9 тис. куб. м води;

- виявлені порушення: відсутній дозвіл на користування надрами, відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відсутній дозвіл на спеціальне водокористування, на підприємстві допускається змішування відходів, відсутні документи дозвільного характеру у сфері поводження з відходами, на підприємстві не ведеться журнал первинного обліку відходів.

Проведення вказаної перевірки дотримання Комунальним підприємством "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища було здійснено в присутності директора відповідача Оглоданого А.Р. та головного інженера Козак О.В. Примірник акта отримав директор відповідача Оглоданий А.Р., про що свідчить його підпис на вказаному акті. В даному акті перевірки в розділі VIII "Пояснення, зауваження або заперечення щодо проведеного заходу державного нагляду (контролю) та цього акта", директор відповідача зазначив, що з виявленими порушеннями згоден.

За Довідкою КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" про кількість спожитої води від 19.02.2019 № 102, КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" за період з 01.01.2019 до 19.02.2019 видобуто води в січні - 100,6 тис. куб. м, у лютому (19 днів) - 55,3 тис. куб. м.

Згідно розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел на виробничі потреби без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, виконаного державними інспекторами з ОНПС Столичного округу Аксютенко А.О. та Ткачук С.О., загальний розмір збитків становить 158 059,21 грн за об`єм використаної води - 155,9 тис. куб.м.

Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування здійснено згідно "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 № 389.

З метою усунення порушень вимог природоохоронного законодавства, виявлених під час проведеної перевірки, державними інспекторами з ОНПС Столичного округу Ткачук С.О. та Аксютенко А.О. 19.02.2019 складено припис, який підлягає обов`язковому виконанню у встановлені ним терміни. Припис видано директору Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" під підпис.

Предметом спору у даній справі є вимога до відповідача про стягнення збитків, заподіяних державі самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування).

Відповідач проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведення позивачем факту заподіяння ним шкоди навколишньому природному середовищу, вжиття ним всіх необхідних заходів по вчасному отриманню дозволу на спеціальне водокористування та відсутність вини відповідача у вчиненні порушення природоохоронного законодавства.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом відшкодування збитків (абзац 7 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України)).

Статтею 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі.

Частиною 2 статті 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 149 ГК України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За змістом статті 151 ГК України суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах).

Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування. Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства (стаття 2 Водного кодексу України).

Згідно зі статтею 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Відповідно до статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється лише на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, частина перша статті 49 Водного кодексу України).

Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно (частини друга, четверта статті 49 Водного кодексу України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 02.01.2019 по 19.02.2019 відповідачем здійснювався забір води без спеціального дозволу водокористування, що підтверджується актом планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Акт від 19.02.2019 за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів в судовому порядку не оскаржувався, зауважень до акта відповідачем не надано. Більше того, відповідач погодився з виявленими порушеннями, про що свідчить підпис директора підприємства, проставлений в акті.

Частиною 1, пунктом 6 частини 3 статті 110 Водного кодексу України унормовано, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно із статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов`язаний, зокрема, відшкодовувати збитки, завдані ним власникам або первинним користувачам природних ресурсів (частина 1 статті 153 ГК України).

Місцевий господарський суд правильно зазначив, що для застосування такого виду господарської санкції, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданими збитками є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

З огляду на вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими порушення відповідачем норм пункту 9 частини першої статті 44, частини першої статті 49 Водного кодексу України, статті 111 Водного кодексу України.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що він є добросовісним учасником у правовідносинах з державою, ним було вжито усіх можливих заходів щодо отримання дозволу на користування надрами, затримка в отриманні дозволу виникла не з його вини, а згідно положень Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" відповідач не міг зупинити здійснення водопостачання населенню міста Василькова.

Відповідно до частини третьої статті 49 Водного кодексу України видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності (абзац 4 частини першої статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в редакції чинній на момент проведення перевірки).

Об`єкт, на який видається документ дозвільного характеру - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід) (абзац 7 цієї ж статті).

Окрім того, частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" визначено підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Предметом спору у даній справі є вимога до відповідача про стягнення збитків, заподіяних державі самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів. Як вже зазначалося, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

В той же час, як вбачається із заперечень відповідача, що ним було вжито усіх можливих заходів щодо отримання дозволу на користування надрами.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, твердження відповідача жодними належними доказами не підтверджено, доказів звернення до уповноважених органів та тривалість процедури отримання дозволу на спеціальне водокористування не надано.

Водночас місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено, що сама по собі процедура отримання спеціального дозволу на користування надрами не звільняє від відповідальності за самовільне їх використання.

Судом також враховано, що відповідно до даних ЄДР основним видом економічної діяльності Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" є забір, очищення та постачання води.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що законодавство, яким передбачено здійснювати спеціальне водокористування на підставі виданого дозволу, не містить виключень для комунальних підприємств, які надають послуги з водопостачання.

Судом правомірно відхилено заперечення відповідача у відзиві, оскільки чинним законодавством не передбачено звільнення від відповідальності у разі використання води із підземних джерел за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Таким чином, з наданих позивачем доказів, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено наявність всіх складових правопорушення, а саме факту неправомірної поведінки відповідача (самовільного водокористування), наявності шкоди (збитки в загальному розмірі 158 059,21 грн) та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог природоохоронного законодавства; самої шкоди.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Відповідно до пункту 1.7 Методики самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Згідно з пунктами 9.1, 9.2 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.),(23), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)); Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб.м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Позивачем зроблено розрахунок збитків, заподіяних державі самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів відповідно до Методики за період з 02.01.2019 по 19.02.2019, розмір яких склав 158 059,21 грн.

Суд також зазначає, що факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування за законом є самостійною підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, а тому посилання відповідача у відзиві та в апеляційній скарзі, що позивачем не доведено наявність збитків, які понесенні державою, є помилковим. Такого ж висновку дійшов і Верховний суд України у постанові від 03.09.2013 у справі № 13/333-38/463-2012 та у постанові від 25.06.2018 у справі № 910/8682/16.

Відповідач зазначив, що позивачем не долучено до матеріалів позову копії претензії про відшкодування збитків та доказів її надіслання на адресу відповідача, що на його думку є істотним, оскільки відповідач вважав що рентна плата в п`ятикратному розмірі відповідно до вимог податкового законодавства є належною відповідальністю, а також спірне питання можливо було вирішити в позасудовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 222 ГК України у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги, а також обов`язку щодо досудового врегулювання спору, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до порушника з претензією, листом тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Таким чином, твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що за відсутності будь-яких претензій з боку позивача відповідач добросовісно вважав, що сплата ним рентної плати у п`ятикратному розмірі є відповідальністю за водокористування за відсутності спеціального дозволу, є помилковими.

Положення Податкового кодексу України передбачають: у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів (пункт 255.11.13).

За відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання (пункт 255.11.15).

З аналізу вказаних положень вбачається, що державне регулювання справляння рентної плати не звільняє водокористувача від відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування, з огляду на що викладені в апеляційній скарзі твердження відповідача в цій частині відхиляються колегією суддів.

Доказів відшкодування відповідачем збитків до суду не надано, а отже 158 059,21 грн підлягають стягненню з відповідача.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Твердження апелянта про невідповідність рішення статті 236 ГПК України, зокрема резолютивної частини, також відхиляються колегією суддів, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2022 внесено виправлення у пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021, та вірно зазначено про стягнення збитків на розподільчий рахунок Васильківської територіальної громади, код класифікації доходів бюджету - 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", та судового збору у розмірі 2 370 грн 89 коп. на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ДЕІ Столичного округу до КП "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" про стягнення 158 059,21 грн збитків.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253, 255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств м. Василькова" на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 911/1886/21.

4. Матеріали справи № 911/1886/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз