ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ 910/13277/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.02.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на додаткове рішення

Господарського суду міста Києва

від 22.12.2021

у справі № 910/13277/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ "КОМФОРТ-МАЙСТЕР"

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості у розмірі 3 089 357,98 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва вiд 22.12.2021 у справі № 910/13277/21 стягнуто з Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, Акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» звернулося до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати додаткове рішення, прийняти нове, яким відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції відповідачем не надано до суду першої інстанції належних доказів, які б підтверджували (обґрунтовували) виконання адвокатом обсягів та розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначеної у актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.12.2021.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ "КОМФОРТ-МАЙСТЕР" подано відзив, у якому вказує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу і те, що безпосередньо подачу/надсилання документів до суду першої інстанції, зокрема, відзиву та пояснень щодо аргументів третьої особи, здійснив саме відповідач по справі, факту понесення таких витрат останнім у підтверджених обсягах жодним чином позивачем не спростовано. Так, відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У серпні 2021 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до «Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ "КОМФОРТ-МАЙСТЕР" про стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 238,090 тис. куб.метрів у розмірі 3 089 357,98 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 у справі №910/13277/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 в частині відмови у задоволенні позову через пропуск позовної давності, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

06.12.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі №910/13277/21.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва вiд 22.12.2021 у справі № 910/13277/21 стягнуто з Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами частин 3-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8, 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати, заявлені до відшкодування, мають бути документально підтвердженими та доведеними. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У своїй заяві ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер» просило стягнути з позивача витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 39939,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ «КОМФОРТ-МАЙСТЕР» (клієнт) та Костирко Юлією Володимирівною (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги б/н, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у порядку та на умовах, передбачених цим договором, у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва за позовом АТ «Укртрансгаз» про стягнення 3089357 грн. 98 коп. вартості безпідставно набутого майна, у якій клієнт має статус відповідача.

Згідно з пунктом 1.2. договору виконавець надає правову допомогу у вигляді: представництва інтересів клієнта у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва за позовом АТ «Укртрансгаз» про стягнення з Клієнта 3 089 357,98 грн. вартості безпідставно набутого майна, у судах першої та апеляційної інстанцій; підготовка заяв, клопотань, скарг, інших процесуальних документів по справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва за позовом АТ «Укртрансгаз» до Клієнта про стягнення 3 089 357,98 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Додатковою угодою №1 від 01.09.2021 до договору про надання правової допомоги б/н від 01.09.2021 сторони погодили, що за надання правової допомоги згідно до договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 б/н клієнт здійснює виконавцю оплату з наступного розрахунку:

1.1. підготовка заяв (у т.ч., по суті справи), клопотань, інших процесуальних документів по справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва у ході розгляду справи судом першої інстанції- 2 500 грн. 00 коп.

1.2. представництво інтересів Клієнта у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва у суді першої інстанції - 3 000 грн. 00 коп. за 1 (один )судодень.

1.3. підготовка, за необхідності, апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу на можливе рішення суду у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва-3 000 грн. 00 коп.

1.4. представництво, за необхідності, інтересів Клієнта у справі №910/13277/21 у суді апеляційної інстанції - 3 000 грн. 00 коп. за 1 (один) судодень.

Сторони дійшли згоди, що у випадку прийняття у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва можливого рішення на користь Клієнта (відмова у задоволенні позову) клієнт додатково до оплат, визначених у п. 1 цієї додаткової угоди №1, сплачує виконавцю 30 893 грн. («гонорар успіху») упродовж 2 (двох) календарних днів з дати прийняття рішення. Даний розмір погодженого сторонами гонорару становить 1% від ціни позову у справі та не перевищує ставки, рекомендованої рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.04.2021 №99.

Отже, сторони у договорі про надання правової допомоги від 01.09.2021 б/н погодили, що винагорода адвоката за надання правової допомоги відбувається у формі як «основного гонорару», так і «додаткового гонорару», так званого «гонорару успіху».

У теорії «гонорар успіху» - це договірна форма оплати юридичних послуг (роботи адвоката), яка здійснюється лише у випадку отримання адвокатом певного правового результату передбаченого договором про надання правової допомоги з клієнтом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 вирішено виключну правову проблему щодо можливості віднесення до судових витрат додаткового гонорару, передбаченого договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто, так званого гонорару успіху.

У вказаній постанові висловлено наступну правову позицію: «Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.». При цьому Велика Палата Верховного Суду, вказала, що відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2. додаткової угоди, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, тому дійшла висновку, що суди не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача і вимоги позивача про стягнення «гонорару успіху» задовольнила пропорційно до розміру задавлених вимог.

Отже, «гонорар успіху» може включатись до витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу.

Матеріалами справи підтверджено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат відповідачем було подано рахунки на оплату №07/09-21 від 08.09.2021, №11/12-21 від 01.12.2021, №12/12-21 від 01.12.2021, платіжні доручення №3952 від 10.09.2021 на суму 3000,00 грн, №4224 від 02.12.2021на суму 5500,00 грн, №4225 від 02.12.2021 на суму 30893,00 грн, акти приймання - передачі виконаних робіт від 08.09.2021 на суму 3000,00 грн, від 01.12.2021 на суму 5500,00 грн, від 01.12.2021 на суму 30893,00 грн.

Згідно з актами приймання - передачі виконаних робіт від 08.09.2021, від 01.12.2021, від 01.12.2021 виконавцем надано, а замовником отримано послуги згідно договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 б/н., додаткової угоди №1 від 01.09.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 б/н: представництво інтересів клієнта у справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва у суді першої інстанції у судових засіданнях 08.09.2021, 01.12.2021, підготовка документів по справі №910/13277/21 Господарського суду міста Києва (відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, прояснення щодо аргументів третьої особи), оплата «гонорару успіху» у справі.

Водночас, позивачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правочину допомогу, обґрунтоване тим, що відповідачем не надано до суду першої інстанції належних доказів, які б підтверджували (обґрунтовували) виконання адвокатом обсягів та розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначеної у актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.12.2021, розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим, а заява про стягнення витрат на професійну допомогу адвоката подана з порушенням частини 8 статті 129 ГПК України (відповідачем до закінчення судових дебатів не було зроблено відповідної заяви про розподіл судових витрат та про намір подання до суду доказів, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг).

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного Закону)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З огляду на викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, розмір заявленого до стягнення із позивача у даній справі гонорару є завищеним та не відповідає критерію розумності.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням заперечення позивача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, що також включає в себе «гонорар успіху», суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн і саме вказаний розмір суд вважає співрозмірним по відношенню до обсягу фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

В той же час, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження позивача щодо незаявлення відповідачем до закінчення судових дебатів у справі про подачу доказів понесення витрат протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі, оскільки про це було заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія «Комфорт-майстер" та покладення на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 30000,00 грн, що є пропорційним предмету спору та значенням справи для сторін.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва вiд 22.12.2021 у справі № 910/13277/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а, отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/13277/21 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2021 у справі №910/13277/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/13277/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 30.05.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка