ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/67/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/67/22

за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Ужгород», м. Ужгород до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , м. Ужгород про стягнення суми 71.094,72грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 71.094,72 грн., у тому числі 48.517,35 грн. заборгованості по орендній платі за Договором оренди майна від 30.04.2019р., 12.348,00 грн. - заборгованість за комунальні послуги, 5.066,00 грн. - нестача по майну, 3.419,40 грн. - нарахування штрафних санкцій у зв`язку з несплатою орендної плати (пеня та 3% річних), а також 1.743,97 грн. - нарахування штрафних санкцій у зв`язку з наявністю заборгованості по комунальним платежам (інфляційне збільшення та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/67/22, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.02.2022 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 10.02.2022 року була надіслана відповідачу 10.02.2022 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження юридичної особи, та як вбачається з відстеження поштового відправлення №269, отримана відповідачем 19.02.2022 року.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ Ужгород» (далі - Орендодавець, Позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендар, Відповідач), укладено Договір оренди майна (далі - Договір).

Згідно з умовами п.1.1 якого Орендодавець взяв на себе зобов`язання передати Орендареві, а Орендар - прийняти у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: мансардний поверх, загальною площею 110,2 м2 будівлі літери «А» за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 травня 2019 року по 01 травня 2020 року, а також сплачувати Орендодавцеві плату за користування названим в цьому Договорі нерухомим майном, сплачувати та відшкодовувати вартість комунальних послуг, зазначених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Договору, предметом даного Договору є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать Орендодавцю на праві приватної власності, а також усі наявні у даних приміщеннях меблі, обладнання та комунікації.

Відповідно до п. 3.1. Договору, загальний розмір орендної плати за користування майном становить 6 860,00 грн. (шість тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 копійок) плюс ПДВ, але не нижче суми у гривнях, що еквівалентна 245,00 доларів США (двісті сорок п`ять доларів США 00 центів) згідно курсу продажу долара США до української гривні на день сплати, встановленого ПАТ «УкрСиббанк» (за відсутності вказаного банку застосовується курс АТ «Укрексімбанк», АТ «Ощадбанк») плюс ПДВ. Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю щомісячно у національній валюті України з урахуванням п. 3.4. цього Договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем у розмірі, визначеному Договором до 5 (п`ятого) числа поточного місяця оренди майна.

У п. 3.3. Договору Сторони обумовили, що Орендар зобов`язаний з 01 вересня 2019 року нести витрати, пов`язані з експлуатацією орендованого майна у такому порядку: 3.3.1. Орендар відшкодовує Орендодавцю вартість експлуатації орендованого майна, в межах наданого в оренду майна, а саме: електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення. 3.3.2. Сума відшкодування вартості експлуатації орендованого майна, зазначена в п. 3.3.1. цього Договору, сплачується Орендарем на підставі виставлених Орендодавцем рахунків. Строк оплати вказаних рахунків складає 3 банківські дні, з моменту отримання відповідного Рахунку Орендарем. 3.3.3. Орендар забезпечує прибирання орендованих приміщень, технічне приєднання до телефонної мережі, укладає договори про надання цих та інших послуг (в тому числі послуг доступу до мережі Інтернет), які необхідні для користування, приміщеннями відповідно до їх цільового призначення. Орендар самостійно сплачує щомісячні послуги телефонної мережі та мережі Інтернет.

Згідно з Актом приймання - передавання № 1 від 30.04.2019 року та Актом приймання - передавання № 2 від 30.04.2019 року Орендодавець належним чином виконав всі свої обов`язки, обумовлені Договором та передав Орендареві майно в стані, який забезпечує його нормальне функціонування та можливість використання такого майна у відповідності до мети, визначеної у п. 1.4. цього Договору.

Після спливу строку Договору - « 01» травня 2020 року, Сторонами за спільною згодою було пролонговано даний Договір на тих самих умовах на один рік у відповідності до п. 6.4. Договору, який передбачає, що у випадку, якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії даного Договору не повідомить письмово іншу сторону про припинення (розірвання) Договору, то він вважається продовженим (пролонгованим) на один рік, на тих самих умовах.

31 грудня 2020 року Сторонами укладено Додаткову угоду від 31.12.2020 року про розірвання договору оренди майна від 30.04.2019 року (копія додається). Даною угодою приписано вважати Договір розірваним із 31.12.2020 року, Орендарю звільнити приміщення, що є предметом Договору і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - з 01 січня 2021 року.

Сторони підписали акт приймання-передавання № 2 від 31.12.2020 року, яким зафіксовано нестачу майна, а саме: стілець звичайний офісний (2 шт.), стілець звичайний офісний (3 шт.), вішалка (2 шт.), кошик для сміття (1 шт.).

Згідно п. 2.3 Договору Орендар взяв на себе обов`язок відшкодувати вартість ремонту пошкодженого чи заміну знищеного орендованого майна.

Згідно п. 4.4. Договору оренди майна від 30.04.2019 року у разі несплати або неповної сплати Орендарем орендної плати Орендодавець має право нараховувати, а Орендар зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості за кожен день прострочення.

За доводами позивача загальна вартість втраченого майна становить 5 066,00 грн.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань по договору допустив прострочення платежів, по орендній платі в сумі 48 517,35 грн., по оплаті за комунальні платежі в розмірі 12 348,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем крім основної суми боргу заявлено також позовні вимоги про стягнення 5 066,00 грн. - нестача по майну, 3 419,40 грн. - нарахування штрафних санкцій у зв`язку з несплатою орендної плати (пеня та 3% річних), 1 743,97 грн. - нарахування штрафних санкцій у зв`язку з наявністю заборгованості по комунальним платежам (інфляційне збільшення та 3% річних).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору від 30.04.2019 р, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.2, 3 ст.774 Цивільного кодексу України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. і ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦКУ несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, загальний розмір орендної плати за користування майном становить 6 860,00 грн. (шість тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 копійок) плюс ПДВ, але не нижче суми у гривнях, що еквівалентна 245,00 доларів США (двісті сорок п`ять доларів США 00 центів) згідно курсу продажу долара США до української гривні на день сплати, встановленого ПАТ «УкрСиббанк» (за відсутності вказаного банку застосовується курс АТ «Укрексімбанк», АТ «Ощадбанк») плюс ПДВ. Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю щомісячно у національній валюті України з урахуванням п. 3.4. цього Договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата за поточний місяць сплачується Орендарем у розмірі, визначеному Договором до 5 (п`ятого) числа поточного місяця оренди майна.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи умови Договору, строк виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов`язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктом оренди за Договором, відповідачем вказані обставини передбаченим законодавством способом не спростовано та не заперечено.

З огляду на, що суд здійснивши перевірку нарахування орендної плати за період з 04.06.2020 року по 01.12.2020 року у відповідності до п. 3.1 Договору, в розмірі 48 517,35 грн. прийшов до висновку про задоволення цієї позовної вимоги в повному обсязі.

У п. 3.3. Договору Сторони обумовили, що Орендар зобов`язаний з 01 вересня 2019 року нести витрати, пов`язані з експлуатацією орендованого майна у такому порядку: 3.3.1. Орендар відшкодовує Орендодавцю вартість експлуатації орендованого майна, в межах наданого в оренду майна, а саме: електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення. 3.3.2. Сума відшкодування вартості експлуатації орендованого майна, зазначена в п. 3.3.1. цього Договору, сплачується Орендарем на підставі виставлених Орендодавцем рахунків. Строк оплати вказаних рахунків складає 3 банківські дні, з моменту отримання відповідного Рахунку Орендарем. 3.3.3. Орендар забезпечує прибирання орендованих приміщень, технічне приєднання до телефонної мережі, укладає договори про надання цих та інших послуг (в тому числі послуг доступу до мережі Інтернет), які необхідні для користування, приміщеннями відповідно до їх цільового призначення. Орендар самостійно сплачує щомісячні послуги телефонної мережі та мережі Інтернет.

За доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи позивачем у відповідності до умов договору виставлено рахунки на оплату суми 25 417,30 грн. у відшкодування витрат комунальних послуг, які відповідачем в порушення умов договору оплачені частково на суму 13 069,30 грн.

У зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення суми 12 348,00 грн. заборгованості за комунальні послуги підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на порушення відповідачем умов договору, позивачем у відповідності до умов договору та ст. 625 ЦК України заявлено також позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, відсотків річних та пені.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 4.4. Договору оренди майна від 30.04.2019 року у разі несплати або неповної сплати Орендарем орендної плати Орендодавець має право нараховувати, а Орендар зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості за кожен день прострочення.

Суд здійснивши перевірку розрахунку суми 1 438,58 грн. пені дійшов висновку, що така нарахована вірно, а відтак позовна вимога про стягнення суми 1 438,58 грн. пені є правомірною та підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На суми заборгованості по орендній платі та заборгованості по комунальним послугам позивачем нараховано відсотки річних в розмірі 1 980,82 грн. та 403,96 грн. А також, на суму заборгованості по комунальним послугам позивачем нараховано втрати від інфляції в розмірі 1340,01 грн.

З огляду на наведене, суд, перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум 3% річних у розмірі 2 384,78 грн. та інфляційних втрат 1 340,01 грн. встановив, що такі нараховані вірно та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми 5 066,00 грн., яка заявлена позивачем у зв`язку з нестачею майна, Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із указаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Право на стягнення збитків не звільняє позивача від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України.

В той же час матеріали справи не містять та позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру понесених з ним збитків.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

З огляду на наведене, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення суми 5 066,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Ужгород», м. Ужгород до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , м. Ужгород про стягнення суми 71.094,72 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 66 028,72 грн.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак на відповідача покладається судовий збір в сумі 2 304,21 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Ужгород» (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вулиця Перемоги, 32 А, ) суму 66 028,72 грн. (шістдесят шість тисяч двадцять вісім гривень 72 коп.) в.т.ч. 60 865,35 грн. основного боргу, 1 438,58 грн. пені, 1 340,01 грн. втрат від інфляції, 2 384,78 грн. трьох відсотків річних, а також суму 2 304,21 грн. (дві тисячі триста чотири гривні 21 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.05.2022.

Суддя О. Ф. Ремецькі