ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3245/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52)

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16)

про стягнення 1037120,65 грн. заборгованості за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р., у тому числі 954753,00 грн. основного боргу, 29118,01 грн. 3% річних, 53249,64 грн. інфляційних втрат,

та за зустрічним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16)

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52)

про стягнення 771920,21 грн. штрафних санкцій, у тому числі 514818,05 грн. пені та 257102,16 грн. штрафу, за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р.,

секретар судового засідання: Ковальчук С.О.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): не з`явився;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (далі ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ, позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (далі ДП УКРСПИРТ, відповідач за первісним позовом) про стягнення 1037120,65 грн. заборгованості за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р., у тому числі 954753,00 грн. основного боргу, 29118,01 грн. 3% річних, 53249,64 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ДП УКРСПИРТ зобов`язань щодо проведення повної оплати за поставлений позивачем товар, за який відповідачем було сплачено лише 3430839,50 грн. Натомість, решту вартості товару за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р. в сумі 954753,00 грн. сплачено не було, що і спричинило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.11.2021 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.12.2021 р.

Підготовче засідання відкладалось.

16.12.2021 р. до Господарського суду Київської області від ДП УКРСПИРТ надійшов відзив б/н від 15.12.2021 р. (вх. № 29043/21 від 16.12.2021 р.), за змістом якого останнє просило суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі з огляду на те, що ні зміст позовної заяви, ні доданий до неї розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат не містять відомостей стосовно підстави походження зобов`язання (відповідна неоплачена видаткова накладна/накладні), на яке здійснювались відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат, тоді як вказані у розрахунку суми боргу та періоди обрахунку не дозволяють ідентифікувати підставу походження такого боргу (відповідна неоплачена видаткова накладна/накладні), на який позивачем здійснено нарахування. Отже, на переконання відповідача за первісним позовом, наявний в матеріалах справи розрахунок є незрозумілим та необгрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з ДП «УКРСПИРТ» 3% річних та інфляційних втрат є необгрунтованими.

Окрім того, 16.12.2021 р. до Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява б/н від 15.12.2021 р. (вх. № 29038/21 від 16.12.2021 р.) Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ про стягнення 771920,21 грн., у тому числі - 514818,05 грн. пені та 257102,16 грн. штрафу, за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ було порушено строки та обсяги поставки ДП УКРСПИРТ товару за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.12.2021 р. було прийнято зустрічну позовну заяву ДП УКРСПИРТ до спільного розгляду з первісним позовом у даній справі.

10.01.2022 р. до Господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 06.01.2022 р. (вх. № 383/22 від 10.01.2022 р.), в якому відповідач за зустрічним позовом зазначає, що позивач за зустрічним позовом не звертався з приводу здійснення ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ поставки товару, письмової заявки не надавав. Такі дії, на думку відповідача за зустрічним позовом, свідчать про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та про створення ним таких умов, що унеможливлюють виконання даного договору з боку відповідача за зустрічним позовом. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом вважає, що позивачем за зустрічним позовом штучно створені умови, за яких останній вимагає сплати штрафних санкцій.

Поряд з цим, відповідач за зустрічним позовом вважає, що штраф є нерозумним, несправедливим, суттєво порушує баланс інтересів. Сам розрахунок суми штрафних санкцій є помилковим, а зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також відповідач за зустрічним позовом зазначав про те, що згідно зі статтею 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦK України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд на свій розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

12.01.2022 р. до Господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про долучення відомостей про фінансовий стан товариства б/н від 10.01.2022 р. (вх. № 606/22 від 12.01.2022 р.), відповідно до якого відповідач за зустрічним позовом просить долучити до матеріалів справи документи, які відображають фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ, а саме - оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 311 за грудень 2021 р., які свідчать про той факт, що товариство має суттєві борги, та його фінансовий стан дуже скрутний.

У підготовчому засіданні 17.01.2022 р. представник позивача за зустрічним позовом надав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву б/н від 14.01.2022 р. (вх. № 986/22 від 17.01.2022 р.), в якій вказує, що ДП УКРСПИРТ не було зобов`язано заявляти будь-яку додаткову вимогу про допоставку товару, оскільки обсяг та строки поставки були погоджені сторонами в додаткових угодах і повинні були бути виконані. Відповідно, подання додаткових заявок чи вимог умовами договору не передбачено.

Разом з тим, у своїй відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву позивач за зустрічним позовом зазначає, що ціна продукції в кожній наступній додатковій угоді до договору була вищою за попередню, недопоставка певного обсягу продукції призводила до необхідності укладення нової додаткової угоди з ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ, внаслідок чого ДП УКРСПИРТ було змушене переплатити ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ 814298,50 грн. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що штрафні санкції в даному випадку не просто застосовуються до ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ за неналежне виконання зобов`язання останнім, але і компенсують понесені ДП УКРСПИРТ збитки.

18.02.2022 р. до Господарського суду Київської області засобами електронного зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ надійшло клопотання б/н від 18.02.2022 р. (вх. № 3632/22 від 18.02.2022 р.), згідно якого зазначалося, що 21.02.2022 р. у адвоката товариства Лемби А.В. призначено судове засідання у справі № 911/2543/21, яка перебуває в провадженні судді Яреми В.А., об 11:30 в приміщенні Господарського суду Київської області, з огляду на що товариство просило суд визнати поважними причини неявки представника та відкласти судове засідання на іншу дату та час.

21.02.2022 р. до Господарського суду Київської області від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ надійшли заперечення щодо зменшення розміру штрафних санкцій б/н від 18.02.2022 р. (вх. № 3711/22 від 21.02.2022 р.), відповідно до яких останнє зазначає, що внаслідок самостійного застосування підприємством строків позовної давності вимоги сторін практично урівнялися, і загальний розмір штрафних санкцій є цілком співмірним зі збитками ДП УКРСПИРТ та справедливим при врахуванні господарських відносин сторін в комплексі, а тому ДП УКРСПИРТ просить суд задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі, а розмір нарахованих штрафних санкцій не зменшувати.

У підготовчому засіданні 21.02.2022 р. представник відповідача за первісним позовом заперечував проти задоволення судом клопотання представника позивача за первісним позовом про відкладення розгляду справи, наголошуючи на тому, що причина неявки останнього не є поважною, оскільки судове засідання у справі № 911/2543/21, яке було призначене на 21.02.2022 р. об 11:30 в приміщенні Господарського суду Київської області у справі, що перебуває в провадженні судді Яреми В.А., закінчилося до початку розгляду даної справи № 911/3245/21, а також зазначив, що представник ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ у судове засідання у справі № 911/2543/21 також не з`явилась.

Поряд з цим, у підготовчому засіданні 21.02.2022 р. представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) зазначав про надання суду всіх наявних у відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) доказів, що мають значення для вирішення спору, а також про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2022 р. було закрито підготовче провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 17.03.2022 р.

У зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 24 Закону України Про судоустрій і статус суддів, рішення Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 р., враховуючи положення Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 р., розпоряджень Київської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, наказу Господарського суду Київської області Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Київської області в умовах воєнного стану від 03.03.2022 р., яким, зокрема, було зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України, судове засідання у даній справі 17.03.2022 р. не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2022 р. було призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 23.05.2022 р.

22.04.2022 р. до Господарського суду Київської області від ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ надійшли пояснення б/н від 23.02.2022 р. (вх. № 4538/22 від 22.04.2022 р.) на заперечення щодо зменшення штрафних санкцій, за змістом яких позивач за первісним позовом зазначав, що факти, на які посилається ДП «УКРСПИРТ», які начебто підтверджують завдання останньому збитків, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ свого зобов`язання щодо поставки продукції, не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними належними доказами. Так, ДП «УКРСПИРТ» має обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ своїх обов`язків. Натомість, наведені ДП «УКРСПИРТ» розрахунки розміру упущеної вигоди базуються на визначенні можливого прибутку і не можуть бути належним доказом збитків, оскільки є теоретичним припущенням можливого очікування доходу, що, водночас, не підтверджено первинними документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач за зустрічним позовом.

З урахуванням зазначеного вище, ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ вважає доводи, викладені ДП «УКРСПИРТ» у запереченні щодо розміру штрафних санкцій, необгрунтованими. Окрім цього, враховуючи складне матеріальне становище ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ, яке підтверджується оборотно-сальдовими відомостями, доданими до матеріалів даної справи, розмір заявлених ДП «УКРСПИРТ» штрафних санкцій, на думку товариства, не є співмірним. Відтак, ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ просить суд зменшити їх розмір.

У судове засідання 23.05.2022 р. представники сторін не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 23.05.2022 р. було прийнято рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу у підготовчому провадженні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

28.04.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (постачальник) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (покупець) було укладено договір № 07-20-07 поставки зернових культур, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю протягом строку дії цього договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.

Згідно з п. 1.2 договору загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами цього договору.

У відповідності з п. 2.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, встановлюється у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

Відповідно до п. 4.4 договору право власності на продукцію, що поставляється за цим договором, переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного прийняття продукції покупцем у місці поставки, вказаному в п. 4.3 цього договору, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця на відповідній товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 5.2 договору оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу - протягом 20 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції, та за умови надання постачальником всіх документів, передбачених п. 4.6 цього договору, та виконання постачальником умов п. 4.7. цього договору.

У відповідності з п. 7.6 договору, за прострочення платежу покупець на письмову вимогу постачальника сплачує постачальнику суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 р. включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії договору (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору № 07-20-07 від 28.04.2020 р. постачальником було поставлено покупцю продукції на загальну суму 4385602,50 грн., що підтверджується видатковими накладними № 75 від 29.04.2020 р. на суму 199876,00 грн., № 78 від 07.05.2020 р. на суму 380973,50 грн., № 303 від 22.10.2020 р. на суму 488693,00 грн., № 308 від 23.10.2020 р. на суму 253399,00 грн., № 318 від 25.10.2020 р. на суму 484930,00 грн., № 327 від 01.11.2020 р. на суму 726934,00 грн., № 335 від 04.11.2020 р. на суму 481735,00 грн., № 349 від 08.11.2020 р. на суму 484930,00 грн., № 352 від 09.11.2020 р. на суму 257020,00 грн., № 369 від 16.11.2020 р. на суму 627112,00 грн.

Покупець, у свою чергу, за поставлену постачальником продукцію розрахувався частково в сумі 3430839,50 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ, а саме 28.05.2020 р. в сумі 199876,00 грн., 28.05.2020 р. в сумі 100124,00 грн., 29.05.2020 р. в сумі 280839,50 грн., 24.11.2020 р. в сумі 488693,00 грн., 24.11.2020 р. в сумі 111297,50 грн., 26.11.2020 р. в сумі 142101,50 грн., 26.11.2020 р. в сумі 457898,50 грн., 04.12.2020 р. в сумі 27031,50 грн., 04.12.2020 р. в сумі 572968,50 грн., 24.12.2020 р. в сумі 153965,50 грн., 24.12.2020 р. в сумі 487735,00 грн., 24.12.2020 р. в сумі 64309,00 грн., 26.01.2021 р. в сумі 150000,00 грн., 11.02.2021 р. в сумі 100000,00 грн., 02.03.2021 р. в сумі 100000,00 грн.

Решта поставленої постачальником покупцеві продукції оплачена останнім не була, у зв`язку з чим, звертаючись з позовом до суду, позивач за первісним позовом вказує, що покупець не виконав зобов`язання з оплати поставленої продукції загалом на суму 954753,00 грн.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення первісних позовних вимог у даній справі в повному обсязі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття рішення відповідач за первісним позовом отриману від первісного позивача продукцію оплатив частково та не надав суду жодних доказів, які б спростовували наявність чи розмір заявленого позивачем за первісним позовом до стягнення боргу у сумі 954753,00 грн.

Отже, факт порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем за первісним позовом не спростований.

За таких обставин, вимога позивача за первісним позовом щодо стягнення з первісного відповідача основного боргу у розмірі 954753,00 грн. є належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленої продукції, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 29118,01 грн. 3% річних та 53249,64 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що заявлені позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних нараховані на заборгованість останнього щодо кожної накладної окремо, у тому числі

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 20/11/2020 до 24/11/2020 488 693,00 x 3 % x 5 : 366 : 1005200,28 грн.
з 21/11/2020 до 24/11/2020 253 399,00 x 3 % x 4 : 366 : 100483,08 грн.
з 25/11/2020 до 26/11/2020 142 101,50 x 3 % x 2 : 366 : 100223,30 грн.
з 21/11/2020 до 25/11/2020 484 930,00 x 3 % x 5 : 366 : 1005198,74 грн.
з 26/11/2020 до 04/12/2020 27 031,50 x 3 % x 9 : 366 : 100919,94 грн.
з 28/11/2020 до 04/12/2020 726 934,00 x 3 % x 7 : 366 : 1007417,09 грн.
з 05/12/2020 до 24/12/2020 153 965,50 x 3 % x 20 : 366 : 10020252,40 грн.
з 03/12/2020 до 24/12/2020 481 735,00 x 3 % x 22 : 366 : 10022868,70 грн.
з 05/12/2020 до 24/12/2020 489 930,00 x 3 % x 20 : 366 : 10020803,16 грн.
з 25/12/2020 до 31/12/2020 420 621,00 x 3 % x 7 : 366 : 1007241,34 грн.
з 01/01/2021 до 26/01/2021 420 621,00 x 3 % x 26 : 365 : 10026898,86 грн.
з 27/01/2021 до 11/02/2021 270 621,00 x 3 % x 16 : 365 : 10016355,89 грн.
з 12/02/2021 до 02/03/2021 170 621,00 x 3 % x 19 : 365 : 10019266,45 грн.
з 03/03/2021 до 26/10/2021 70 621,00 x 3 % x 238 : 365 : 1002381 381,46 грн.
з 08/12/2020 до 31/12/2020 257 020,00 x 3 % x 24 : 366 : 10024505,61 грн.
з 01/01/2021 до 26/10/2021 257 020,00 x 3 % x 299 : 365 : 1002996 316,35 грн.
з 15/12/2020 до 31/12/2020 627 112,00 x 3 % x 17 : 366 : 10017873,84 грн.
з 01/01/2021 до 26/10/2021 627 112,00 x 3 % x 299 : 365 : 1,49 грн.
Судом встановлено, що розмір 3% річних, визначений позивачем за первісним позовом, є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв`язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом у заявленому позивачем за первісним позовом розмірі, а саме 29118,01 грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем за первісним позовом, які останній просить стягнути з відповідача за первісним позовом, становить 53249,64 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за первісним позовом на суму 627112,00 грн. (на заборгованість за видатковою накладною № 369 від 16.11.2020 р.) за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року, є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом у заявленому первісним позивачем розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ у повному обсязі.

Крім того, позивач за первісним позовом просив суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків та інфляційних втрат до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з приписами ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Враховуючи наявність боргу та заявлене позивачем за первісним позовом клопотання, суд дійшов висновку про можливість зазначення в рішенні про нарахування 3% річних органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення, до моменту виконання рішення згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України, починаючи з 27.10.2021 р. до моменту погашення боргу первісним відповідачем за формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365.

Поряд з цим, слід відзначити, що аналіз приписів вказаної статті 238 ГПК України свідчить про те, що суд може зазначити у рішенні лише про подальше (до виконання рішення) нарахування відсотків або пені.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом просить суд встановити в рішенні зазначений механізм нарахування, в тому числі, і по відношенню до стягуваної суми інфляційних втрат.

Проте, інфляційні втрати за своєю сутністю до відсотків або пені не належать, з огляду на що суд не вважає за можливе застосувати механізм нарахування, визначений ч. 10 ст. 238 ГПК України, до інфляційних втрат, стягнутих у даній справі.

Щодо зустрічних позовних вимог Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ про стягнення 514818,05 грн. пені та 257102,16 грн. штрафу, за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.1 договору поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р. асортимент (вид) продукції, що є предметом поставки за цим договором, визначається у додаткових угодах, що укладаються сторонами протягом строку дії цього договору і є його невід`ємними частинами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується постачати покупцеві продукцію узгодженими партіями та згідно укладених сторонами додаткових угод до цього договору.

ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ та ДП УКРСПИРТ було укладено додаткові угоди до договору поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р., а саме додаткову угоду № 1 від 28.04.2020 р., додаткову угоду № 02 від 22.10.2020 р., додаткову угоду № 03 від 30.10.2020 р., додаткову угоду № 04 від 03.11.2020 р., додаткову угоду № 05 від 09.11.2020 р., додаткову угоду № 06 від 16.11.2020 р., якими було узгоджено найменування продукції, обсяг поставки, ціну за тону продукції, період поставки та адресу поставки.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, за вказаними додатковими угодами постачальник здійснив поставки лише частково. При цьому, у видаткових накладних була відсутня прив`язка поставки до конкретної додаткової угоди. Поряд з цим, майже в кожній додатковій угоді сторонами була погоджена інша ціна за тону продукції, тому поставки за видатковими накладними можна прив`язати до конкретної додаткової угоди за ціною поставки продукції. В тих додаткових угодах, де ціна співпадає, поставки можна розрізнити за періодом здійснення поставок та видом продукції.

Позивач за зустрічним позовом відзначав, що на підставі ціни, періоду поставки та виду продукції було визначено, які поставки були здійснені за конкретними додатковими угодами, а саме за додатковою угодою № 01 від 28.04.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 2675000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 580849,50 грн. (на 2094150,50 грн. не поставлено); за додатковою угодою № 02 від 22.10.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 5680000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 1708757,00 грн. (на 3971243,00 грн. не поставлено); за додатковою угодою № 03 від 30.10.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 730000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 726934,00 грн. (на 3066,00 грн. не поставлено); за додатковою угодою № 04 від 03.11.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 710000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 484930,00 грн. (на 225070,00 грн. не поставлено); за додатковою угодою № 05 від 09.11.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 2130000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 257020,00 грн. (на 1872980,00 грн. не поставлено); за додатковою угодою № 06 від 13.11.2020 р. погоджена вартість поставки на суму 4300000,00 грн., вартість фактично поставленої продукції 627112,00 грн. (на 3672888,00 грн. не поставлено).

Відповідно до п. 4.5 договору, поставка продукції постачальником покупцю здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) склад покупця, за адресою, вказаною в п. 4.3 цього договору.

Згідно Інкотермс-2010 поставка на умовах DDP передбачає, що продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця. Покупець несе відповідальність за розвантаження.

Отже, на умовах поставки DDP постачальник зобов`язаний поставити продукцію власними силами на склад покупця, тому при поставці товару (продукції) на умовах DDP відповідальність за непоставку чи не повну поставку продукції лягає повністю на постачальника.

Крім того, умови щодо зобов`язання постачальника поставити продукцію на склад покупця передбачені сторонами і в п. 4.2 та 4.3 договору, а строки та обсяги поставки продукції обумовлені сторонами в додаткових угодах.

Отже, сторонами було узгоджено, що постачання продукції здійснюється транспортом постачальника. Місцем поставки та розвантаження продукції, визначеним покупцем за цим договором, є Косарське МПД ДП "УКРСПИРТ" за адресою: Черкаська обл., Кам`янський р-н, с. Косарі, вул. Холодноярська, 1.

Як слідує із зустрічного позову, визначені сторонами строки поставки погоджених обсягів продукції ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» дотримані не були, у зв`язку з чим ДП "УКРСПИРТ" і звернулося із зустрічним позовом про стягнення з ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» 514818,05 грн. пені та 257102,16 грн. штрафу за договором поставки № 07-20-07 від 28.04.2020 р.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як узгоджено сторонами в п. 7.3 договору, за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від вартості несвоєчасно поставленої або непоставленої продукції за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені, нарахованої на заборгованість відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним), у тому числі за період з 16.12.2020 р. до 07.05.2021 р. на суму 3971243,00 грн. в сумі 198396,27 грн., з 16.12.2020 р. до 02.05.2021 р. на суму 3066,00 грн. в сумі 146,87 грн., з 16.12.2020 р. до 07.05.2021 р. на суму 225070,00 грн. в сумі 11244,10 грн., з 16.12.2020 р. до 10.05.2021 р. на суму 1872980,00 грн. в сумі 95879,92 грн., з 16.12.2020 р. до 24.05.2021 р. на суму 3672888,00 грн. в сумі 209150,89 грн., є обгрунтованим та арифметично вірним.

Суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 р. «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості», було утворено Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на базі майна Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн "УКРСПИРТ"), державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, зазначених в абзаці третьому цього пункту, з віднесенням підприємства до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Зазначеною постановою Кабінетом Міністрів України було здійснено реорганізацію державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства, згідно з додатками 1 і 2, шляхом приєднання до Державного підприємства "УКРСПИРТ" та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція, і передачі такого майна до Державного підприємства "УКРСПИРТ".

Згідно з п. 1.1 редакції статуту ДП «УКРСПИРТ», затвердженої наказом Мінекономіки № 543 від 15.03.2021 р., Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України і є державним комерційним підприємством.

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 6.6 статуту).

З урахуванням зазначеного, ДП «УКРСПИРТ» є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Розмір штрафу, визначений позивачем за зустрічним позовом, становить 257102,16 грн., нарахований на суму 3672888,00 грн. станом на 24.12.2020 р., є арифметично вірним та обґрунтованим.

Суд відзначає, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі 910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі № 910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 9 липня 2018 року у справі № 903/647/17 та від 8 серпня 2018 року у справі № 908/1843/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом правомірно заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню та штраф.

З огляду на вищевикладене, заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо неможливості подвійного стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання судом відхиляються.

Отже, за результатами перевірки судом розрахунків пені та штрафу, наданих позивачем за зустрічним позовом, враховуючи заявлені останнім в зустрічній позовній заяві періоди нарахувань, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, відповідають умовам договору та нормам законодавства України.

Водночас, як зазначалось вище, зустрічний відповідач вказував на наявність підстав, за якими суд має зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), оскільки позивач за зустрічним позовом не звертався з приводу здійснення ТОВ АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ поставки товару, письмової заявки не надавав, що свідчить про недобросовісність позивача за зустрічним позовом та створення ним таких умов, що унеможливлюють виконання даного договору з боку відповідача за зустрічним позовом. Також, на підтвердження скрутного матеріального становища, Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ до матеріалів справи було долучено оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за грудень 2021 р., оборотно-сальдову відомість по рахунку 311 за грудень 2021 р., які, на переконання зустрічного відповідача, свідчать про той факт, що товариство має суттєві борги, та його фінансовий стан дуже скрутний.

У свою чергу, зустрічний позивач просив суд відмовити у зменшенні розміру пені та штрафу, наголошуючи на тому, що ціна продукції в кожній наступній додатковій угоді була вищою за попередню, недопоставка певного обсягу продукції призводила до необхідності укладення додаткової угоди з ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» вже за вищою ціною. Внаслідок наведеного ДП «УКРСПИРТ» за поставлений об`єм продукції змушене було переплатити ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» 814298,50 грн. При цьому, ДП «УКРСПИРТ» не було жодного сенсу підписувати додаткові угоди зі збільшеною ціною при невиконаних попередніх додаткових угодах, і додаткові угоди укладалися лише у зв`язку з тим, що ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» збільшувало ціну на продукцію і відмовлялося здійснювати погоджені об`єми поставок за попередньою погодженою ціною. Отже, за твердженням зустрічного позивача, штрафні санкції в даному випадку не просто застосовуються до ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» за неналежне виконання зобов`язання, але і компенсують понесені ДП «УКРСПИРТ» збитки.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявлених позивачем за зустрічним позовом до стягнення пені та штрафу з огляду на наступне.

До матеріалів справи зустрічним відповідачем не додано належних і достатніх доказів, які би могли свідчити на користь наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема, щодо неможливості здійснення ним вчасної поставки продукції зустрічному позивачу.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження намагань відповідача за зустрічним позовом виконати зобов`язання за договором вчасно.

Водночас, суд звертає увагу на те, що ТОВ «АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ» до справи надані оборотно-сальдові відомості за грудень 2021 року, при тому, що прострочення поставок відбувалось у 2020 році.

Поряд з цим, дослідивши позиції учасників процесу, суд відзначає, що Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі - відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд відзначає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд бере до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Отже, вирішуючи у даній справі питання щодо можливості зменшення, за клопотанням зустрічного відповідача, суми неустойки, що заявлена до стягнення зустрічним позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи слідує, що наведені зустрічним відповідачем доводи не свідчать про виключність зазначених ним обставин та про вжиття останнім будь-яких заходів для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з вчасної поставки продукції.

Таким чином, зустрічним відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявлений до стягнення розмір пені та штрафу не є надмірним відносно вартості недопоставленої продукції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, заявлених до стягнення за зустрічним позовом.

Відтак, вимоги зустрічного позивача про стягнення з зустрічного відповідача 514818,05 грн. пені та 257102,16 грн. штрафу підлягають задоволенню в заявленому зустрічним позивачем розмірі, і відтак зустрічні позовні вимоги ДП «УКРСПИРТ» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, суд зазначає, що частиною 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

На підставі викладеного, судом у даній справі в частині стягнутих сум здійснюється зарахування грошових вимог за первісним та зустрічним позовами, у зв`язку з чим з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ підлягає до стягнення 182832,79 грн. основного боргу, 29118,01 грн. 3% річних, 53249,64 грн. інфляційних втрат, що складає різницю між розміром задоволених позовних вимог за первісним позовом та розміром задоволених позовних вимог за зустрічним позовом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін (у тому числі щодо твердження ДП «УКРСПИРТ» про понесення збитків внаслідок недопоставки продукції зустрічним відповідачем) була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду щодо наявності підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів не спростовує.

Також, відповідно до змісту позовної заяви, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати.

У первісній позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які первісний позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, 311918,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, станом на час прийняття рішення, первісним позивачем, у підтвердження понесення заявлених очікуваних судових витрат (витрат на правову допомогу), не надано доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, отже, підстави для вирішення судом питання щодо розподілу витрат первісного позивача на професійну правничу допомогу на час прийняття рішення є відсутніми.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору суд зазначає наступне.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом - на відповідача за зустрічним позовом.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про здійснення зустрічного зарахування відповідних сум судового збору та про стягнення різниці між ними у розмірі 3977,99 грн. судового збору з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, код 43183899) 954753 (дев`ятсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. 00 коп. основного боргу, 29118 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімнадцять) грн. 01 коп. 3% річних, 53249 (п`ятдесят три тисячі двісті сорок дев`ять) грн. 64 коп. інфляційних втрат, 15556 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 81 коп. судового збору.

3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нараховувати 3% річних за формулою: сума 3% річних = сума залишку боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365, починаючи з 27.10.2021 р. до моменту виконання рішення.

4. Зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, код 43183899) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, код 37199618) 514818 (п`ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 05 коп. пені, 257102 (двісті п`ятдесят сім тисяч сто дві) грн. 16 коп. штрафу, 11578 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. 82 коп. судового збору.

6. Провести зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними.

7. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, код 37199618) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО ЗАХІД ЛЬВІВ (79000, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, 50/52, код 43183899) 182832 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) грн. 79 коп. основного боргу, 29118 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімнадцять) грн. 01 коп. 3% річних, 53249 (п`ятдесят три тисячі двісті сорок дев`ять) грн. 64 коп. інфляційних втрат, 3977 (три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 99 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06.06.2022 р.

Суддя В.М. Бабкіна