ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 5/58 (907/60/21)

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (ідентифікаційний код: 36210111)

до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Юдін М.А.

до закритого акціонерного товариства "Котнар" (ідентифікаційний код: 22091380)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

у межах справи № 5/58

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „ФУДЗ ТРЕЙД", м. Рівне

до закритого акціонерного товариства „Котнар", с. Мужієво, Берегівський район

про банкрутство

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 (представник ліквідатора) - Лозовський Володимир Миколайович, довіреність від 17 серпня 2021 року - в режимі відеоконференції

від відповідача 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар М" звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.A. по справі у посвідченні договору про відступлення права вимоги за договором застави від 13 липня 2017 року (нотаріальної дії) протиправними та припинити чинність цього договору шляхом зобов`язання скасувати посвідчувальний запису, що зареєстрований в реєстрі за №525, а також про зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. вжити заходів щодо скасування оскаржуваної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.02.2021 справу №907/60/21 було передано за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області для розгляду в межах справи № 5/58 про банкрутство закритого акціонерного товариства "Котнар".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2021 матеріали справи були передані судді Ремецькі О.Ф.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 позовну заяву було залишено без руху.

09.03.2021 позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 907/60/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар М", м. Ужгород до Юдіна М.А., приватного нотаріуса Київського нотаріального округу, м. Київ та до Закритого акціонерного товариства "Котнар", с. Мужієво про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії у межах справи №5/58 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „ФУДЗ ТРЕЙД", м. Рівне до закритого акціонерного товариства „Котнар", с. Мужієво, Берегівський район про банкрутство. Справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28 квітня 2021 р.

Ухвалою суду від 28.04.2021 р. відкладено підготовче засідання на 16.06.2021 року.

Ухвалою суду від 16.06.2021 р. відкладено підготовче засідання на 18.08.2021.

Ухвалою суду від 18.08.2021 р. відкладено підготовче засідання на 28.09.2021.

Ухвалою суду від 28.09.2021 р. відкладено підготовче засідання на 27.10.2021.

Ухвалою суду від 27.10.2021 р. відкладено підготовче засідання на 30.11.2021р.

Ухвалою суду від 30.11.2021 р. відкладено розгляд справи на 18.01.2022 р.

Ухвалою суду від 18.01.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 лютого 2022 року.

Ухвалою суду від 03.02.2022 р. відкладено розгляд справи на 23.02.2022 р.

Ухвалою суду від 23.02.2022 р. відкладено розгляд справи.

Ухвалою суду від 12.05.2022 р. відкладено розгляд справи призначено розгляд справи по суті на 24 травня 2022 р.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Вказує на те, що 13 липня 2017 року приватним нотаріусом Юдін Максимом Анатолійовичем Київського нотаріального округу (свідоцтво № 7398) було здійснено посвідчувальний напис (зареєстрований у реєстрі за №525) на договорі про відступлення права вимоги по договору застави, який припинений в силу закону в 2012 році на підставі судових рішень.

За доводами позивача, здійснюючи посвідчувальний надпис, відповідач не прийняв до уваги те, що предметом договору про відступлення права вимоги від 13.07.2017р. є не право вимоги виконання основного, а похідне право на заставу, яке, як юридичний факт, не існує через відсутність Договору застави правочину, на підставі якого б у кредитора це право виникло.

Позивач звертає увагу на те, що ТОВ «Котнар-М» у період видачі кредитів згідно кредитних договорів № 019КІ. від 26.06.2007 р. та № 025КІ. від 14.08.2008 р., як юридична особа, не існувало, а в подальшому не укладало із ПАТ ВТБ Банк жодних договорів, якими б ці кредитні зобов`язання забезпечувалися поручительством, заставою або іпотекою. Відповідно, договір про відступлення права вимоги від 13.07.2017 р. не може бути укладений і, відповідно, посвідчений у зв`язку із відсутністю у ПАТ АТБ Банк активу, яким би цей банк володів і який би міг бути переданий за цим правочином.

Крім того, позивач стверджує, що основне зобов`язання, яке забезпечувалось договором застави обладнання від 25.04.2012 р. випливало саме з мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012, яка в подальшому була скасована в судовому порядку, а в затвердженні відповідної мирової угоди було відмовлено, як і припинено господарські правовідносини між сторонами цієї мирової угоди.

За наведених підстав, позивач вважає, що вчинений посвідчувальний напис нотаріуса, прямо порушує його права та інтереси, та є таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачами письмово викладеної позиції по суті спору не подано, разом з тим присутній в судовому засіданні представник відповідача 2, з приводу задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 24.05.2022 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2017 року приватним нотаріусом Юдін Максимом Анатолійовичем Київського нотаріального округу (свідоцтво № 7398) було здійснено посвідчувальний напис (зареєстрований у реєстрі за №525) на договорі про відступлення права вимоги по договору застави укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «СМАРТ КАПІТАЛ ІНВЕСТ» та публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК».

Пунктом 1.1. Договору визначено, що у зв`язку з укладенням Сторонами Договору від 13.07.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Кредитними договорами, згідно якого Первісним кредитором відступається новому кредитору право грошової вимоги до Закритого акціонерного товариства «Котнар» за договором про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії від 26.06.2007 №019KL і договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії від 14.08.2008 №025 KL щодо вимоги по сплаті заборгованості у розмірі 32 750 000,00 грн., Первісний кредитор передає, а Новий кредитор одержує в повному обсязі належні Первісному кредитору права заставодержателя в зобов`язаннях, що виникли за Договором застави обладнання від 25.04.2012, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар - М», посвідченим приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2139 укладеним в якості забезпечення виконання Боржником своїх зобов`язань перед Первісним кредитором за Кредитними договорами, надалі іменується як «Договір застави».

Позивач вважає, що вчинений посвідчувальний напис нотаріуса та договір, прямо порушують його права та інтереси, та є такими, що підлягають скасуванню.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. по справі у посвідченні договору про відступлення права вимоги за договором застави від 13 липня 2017 року (нотаріальної дії) протиправними та вимога про припинення чинності цього договору шляхом скасування посвідчувального запису, що зареєстрований в реєстрі за №525. А також про зобов`язання приватного нотаріуса вжити заходи щодо скасування оскаржуваної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, суд зауважує про можливість застосування не передбаченого законом способу захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо суд дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо суд дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства позивачем не було наведено будь-яких доводів на підтвердження неможливості ефективного захисту порушених прав шляхом застосування передбачених законом способів.

Згідно приписів Господарського процесуального кодексу України господарський суд не може за власною ініціативою виходити за межі позовних вимог, змінювати предмет та підстави заявленого позову.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про обрання відповідачем неналежного способу захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019р. по справі №916/3156/17.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (ідентифікаційний код: 36210111) до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Юдін М.А. та до закритого акціонерного товариства "Котнар" (ідентифікаційний код: 22091380) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 145, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення складено та підписано: 02.06.2022.

Суддя О. Ф. Ремецькі