ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

м. Київ

Cправа № 01/5026/333/2011

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г.,

суддів: Банаська О. О., Погребняка В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І.,

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси,

представник в судове засідання не з`явився,

боржник - Державне підприємство "Черкаське будівельно-монтажне управління",

ліквідатор - арбітражний керуючий Звєздічев Максим Олександрович присутній в судовому засідання в режимі відеоконференції,

представники Міністерства оборони України - Комар А.Ю., Тужиков М.А.,

представник Військової прокуратури Черкаського гарнізону - Ющенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Міністерства оборони України за вх. № 1609/2021 та ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича за вх. № 1806/2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021

у складі колегії суддів: Пантелієнка В.О. (головуючий), Доманської М.Л., Полякова Б.М.

та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020

у складі судді Хабазні Ю.А.

за заявою боржника в особі ліквідатора банкрута № 02-19/109 від 10.07.2020 про визначення умов продажу майна, а також клопотання Міністерства оборони України № 503/27/6437 від 21.08.2020 про закриття провадження у справі про банкрутство

у справі за заявою Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси

до Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління"

про банкрутство,

На розгляд Суду постало питання щодо закриття провадження у справі про банкрутство державного підприємства, що перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної судом 16.10.2018, на підставі положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон №145-ІХ), що набрав чинності 20.10.2019.

ВСТАНОВИВ

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

1. 21.02.2011 ухвалою Господарського суду Черкаської області було порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" (далі - ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління").

2.16.10.2018 постановою Господарського суду Черкаської області було визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Звєздічева М.О.

3. 16.09.2019 арбітражний керуючий Звєздічев М.О. отримав від Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України (органу управління майном боржника) відомості про те, що останнім порядок погодження переліків ліквідаційної маси у провадженні у справах про банкрутство не розроблявся, оскільки такий порядок визначено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; що порядок визначення організаторів проведення аукціонів у провадженні у справах про банкрутство та вимоги до таких аукціонів визначені відповідним наказом Міністерства оборони України від 07.10.2014 №711, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.10.2014 за №1339/26116 (а.с.52 т.33).

4. 31.01.2020 ліквідатором банкрута (організатор аукціону) було укладено з Українською універсальною біржею (оператором авторизованого електронного майданчика) договір (оферта) на організацію проведення аукціонів з продажу майна боржника (а.в.49 т.33).

5. 22.04.2020 Головне управління майна та ресурсів Міністерства оборони України повідомило ліквідатора банкрута про те, що органом управління умови продажу та будь-які дії, спрямовані на відчуження майна Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" не погоджуються з огляду на норму п.2 розділу ІІІ Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон №145-ІХ) (а.с.57 т.33).

6. 19.05.2020 за №10568/23-00-10-02-011 Головне управління ДПС у Черкаській області (голова комітету кредиторів), повідомило ліквідатора банкрута про надання згоди на продаж майна боржника та зміну умов його продажу, згідно з якими перший повторний та другий повторний аукціони мають проводитися без можливості зниження початкової вартості (а.с.58 т.33).

7. 17.06.2020 за №02-22/97 ліквідатор банкрута звернувся до комітету кредиторів з листом про погодження умов продажу майна банкрута (а.с.53 т.33), а саме:

Склад майна: Продаж майна ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" здійснювати у складі сформованих ліквідатором та погоджених на засіданні комітету кредиторів від 02.07.2020 11-ти лотів.

Початкова ціна лотів: лот №1 - 1694029,65 грн., лот №2 - 1095707,17 грн., лот №3 - 5919912,41 грн., лот №4 - 758085,50 грн., лот №5 - 56413,95 грн., лот №6 - 778046,25 грн., лот №7 - 181480,00 грн., лот №8 - 50460,00 грн., лот №9 - 52640,00 грн., лот №10 - 75830,00 грн., лот №11 - 35320,00 грн.

Крок аукціонів: 1%.

У разі закінчення аукціону(ів) без визначення переможця, оголосити про проведення повторного аукціону, на якому початковою ціною повторного аукціону є зменшена на 20 відсотків початкова ціна першого аукціону. Повторний аукціон проводити з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче 50% від початкової вартості повторного аукціону.

У разі закінчення першого повторного аукціону без визначення переможця, провести другий повторний аукціон, на якому встановити початковою ціною другого повторного аукціону є зменшена на 25 відсотків початкова ціна першого повторного аукціону. Другий повторний аукціон проводити з можливістю зниження початкової ціни.

8. 24.06.2020 ліквідатором банкрута було направлено на адресу членів комітету кредиторів повідомлення №02-22/99 про проведення 02.07.2020 засідання комітету кредиторів, до порядку денного якого, серед іншого, включено питання погодження умов продажу майна боржника та про вирішення питання про подальший хід процедури банкрутства останнього (а.с.59 т.33).

9. 02.07.2020 відбулося засідання комітету кредиторів, на якому були розглянуті: запропоновані арбітражним керуючим Звєздічевим М.О. умови продажу майна боржника у складі 11 лотів, зокрема, надано згоду на продаж майна банкрута у складі сформованих ліквідатором лотів на таких умовах: початкова ціна лотів: лот №1 - 1 694 029,65 грн, лот №2 - 1 095 707,17 грн., лот №3 - 5 919 912,41 грн, лот №4 - 758 085,50 грн, лот №5 - 56 413,95 грн, лот №6 - 778 046,25 грн, лот №7 - 181 480 грн, лот №8 - 50 460 грн, лот №9 - 52 640 грн, лот №10 - 75 830 грн, лот №11 - 35 320 грн; крок аукціонів: 1%; у разі закінчення аукціону(ів) без визначення переможця, оголосити про проведення повторного аукціону, на якому початковою ціною повторного аукціону є зменшена на 20 відсотків початкова ціна першого аукціону. Повторний аукціон проводити без можливості зниження початкової вартості; у разі закінчення першого повторного аукціону без визначення переможця, провести другий повторний аукціон, на якому встановити початковою ціною другого повторного аукціону є зменшена на 25 відсотків початкова ціна першого повторного аукціону. Другий повторний аукціон проводити без можливості зниження початкової вартості; вирішено продовжити строк для надання суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута для його затвердження на шість місяців (а.с.61 т.33).

10. 13.07.2020 ліквідатор банкрута звернувся до місцевого суду із заявою про визначення умов продажу майна (заява від 10.07.2020 №02-19/109) з вимогою визначити наступні умови продажу майна банкрута щодо проведення продажу майна банкрута:

"Склад майна: Продаж майна ДП "ЧБМУ" здійснювати у складі сформованих ліквідатором та погоджених на засіданні комітету кредиторів від 02.07.2020 11-ти лотів. Початкова ціна лотів: лот №1 - 1 694 029,65 грн, лот №2 - 1 095 707,17 грн, лот №3 - 5 919 912,41 грн, лот №4 - 758 085,50 грн, лот №5 - 56 413,95 грн, лот №6 - 778 046,25 грн, лот №7 - 181 480 грн, лот №8 - 50 460 грн, лот №9 - 52 640 грн, лот №10 - 75 830 грн, лот №11 - 35 320 грн. Крок аукціонів: 1%. У разі закінчення аукціону(ів) без визначення переможця, оголосити про проведення повторного аукціону, на якому початковою ціною повторного аукціону є зменшена на 20 відсотків початкова ціна першого аукціону. Повторний аукціон проводити з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче 50% від початкової вартості повторного аукціону. У разі закінчення першого повторного аукціону без визначення переможця, провести другий повторний аукціон, на якому встановити початковою ціною другого повторного аукціону є зменшена на 25 відсотків ціна першого повторного аукціону. Другий повторний аукціон проводити з можливістю зниження початкової ціни."

11. 12.08.2020 за №02-19/121 ліквідатор банкрута повідомив членів комітету кредиторів про проведення 28.08.2020 засідання комітету кредиторів, зокрема, для вирішення питання про подальший хід ліквідаційної процедури (а.с.146 т.33).

12. 28.08.2020 комітет кредиторів на своєму засіданні прийняв рішення про продовження провадження у справі, мотивоване тим, що на цей час правові підстави для закриття провадження у справі про банкрутство ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" відсутні, що Закон №145-ІХ не має зворотної дії у часі і не розповсюджується на правовідносини, які виникли у даній справі, оскільки ліквідаційну процедуру було розпочато до його прийняття; що норми вказаного Закону не встановлюють можливість припинення вже застосованої ліквідаційної процедури та закриття з цих підстав провадження у справі про банкрутство; що постанова суду від 16.10.2018 про визнання банкрутом ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" є чинною, не скасованою, отже відповідно до вимог ст.129-1 Конституції України обов`язковою й для цього суду у цій справі (а.с.149 т.33).

13. 01.09.2020 до місцевого суду було подано клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 №503/27/6437 про закриття провадження у справі з тих підстав, що ліквідаційна процедура боржника триває більше року; що за наявності прямої норми Закону №145-ІХ, згідно з яким у справах про банкрутство державних підприємств не застосовується судова процедура ліквідації (крім тих підприємств, що ліквідуються за рішенням власника), тому продаж майна ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" у ліквідаційній процедурі не вбачається можливим; що повернення до процедури розпорядження майном боржника є недоцільним з огляду на строковість кожної судової процедури та дотримання розумності строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження; що оскільки провадження у справі триває понад дев`ять років, оскільки до боржника неможливо застосувати процедуру ліквідації, оскільки чинний у справі мораторій протягом тривалого часу забороняє задоволення вимог конкурсних кредиторів - необхідним є закрити провадження у справі відповідно до пункту 9 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства, а також загальних процесуальних норм, а саме пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

14. 14.09.2020 ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі № 01/5026/333/2011 клопотання боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Звєздічева М.О. від 10.07.2020 № 02-19/109 задоволено частково; затверджено наступні умови продажу майна ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" у процедурі ліквідації банкрута: "Склад майна: Продаж майна ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" здійснювати у складі сформованих ліквідатором та погоджених на засіданні комітету кредиторів від 02.07.2020 11-ти лотів. Початкова ціна лотів: лот № 1 - 1 694 029,65 грн, лот № 2 - 1 095 707,17 грн, лот № 3 - 5 919 912,41 грн, лот № 4 - 758 085,50 грн, лот №5 - 56 413,95 грн, лот № 6 - 778 046,25 грн, лот № 7 - 181 480 грн, лот №8 - 50 460 грн, лот № 9 - 52 640 грн., лот № 10 - 75 830 грн, лот № 11 - 35 320 грн. Крок аукціонів: 1%. У разі закінчення аукціону(ів) без визначення переможця, оголосити про проведення повторного аукціону, на якому початковою ціною повторного аукціону є зменшена на 20 відсотків початкова ціна першого аукціону. Повторний аукціон проводити без можливості зниження початкової вартості. У разі закінчення першого повторного аукціону без визначення переможця, провести другий повторний аукціон, на якому встановити початковою ціною другого повторного аукціону є зменшена на 25 відсотків початкова ціна першого повторного аукціону. Другий повторний аукціон проводити з можливістю зниження початкової ціни."; в решті вимог відмовлено; у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 № 503/27/6437 про закриття провадження у справі відмовлено повністю.

15. Щодо погодження умов продажу майна боржника суд зазначив, що рішення комітету кредиторів від 02.07.2020, яким погоджено продаж майна боржника на першому повторному аукціоні, згідно з умовами якого повторний аукціон проводиться без можливості зниження початкової ціни, прийняте у межах наданих комітету кредиторів повноважень та відповідає ч. 2 ст. 79 та ч. 1 ст. 80 Кодексу України з процедур банкрутства, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги ліквідатора банкрута в частині можливості зниження на першому повторному аукціоні початкової вартості майна, але не нижче 50% від початкової вартості повторного аукціону. Рішення ж комітету кредиторів в частині визначення умов другого повторного аукціону, згідно з умовами якого повторний аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості, суперечить ч.3 ст.80 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з якою другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової ціни, отже є підставою для задоволення вимог ліквідатора банкрута та визначення умов другого повторного аукціону судом.

16. Щодо відмови в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі, суд першої інстанції зауважив, що на стадії ліквідаційної процедури закриття провадження у справі про банкрутство можливе лише з підстави затвердження звіту ліквідатора банкрута, або якщо таку підставу прямо передбачено законом.

17. Доводи власника (органу уповноваженого управляти державним майном) та прокурора Військової прокуратури Черкаського гарнізону про те, що справу про банкрутство необхідно закрити, оскільки начебто відсутній предмет спору у зв`язку з тим, що до боржника не можуть бути застосовані процедури санації чи ліквідації (відповідно до Закону №145-ІХ) суд відхилив з тих підстав, що предмет спору (а саме вимоги кредиторів) не зник. Власник жодного доводу про те, як ці вимоги будуть погашені та у які строки у разі закриття провадження у справі не вказує. Також власник не вказує жодного аргументу стосовно відновлення платоспроможності боржника та не вказує на жодну вчинену ним дію для досягнення цієї мети. Суд вказав також, що до боржника не може бути застосована процедура санації чи ліквідації, якщо її не було введено на момент набрання чинності цим законом. Закон №145-ІХ не передбачає додатково нової підстави для закриття провадження у справі про банкрутство, як це, наприклад, передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державних підприємств".

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

18. 11.01.2021 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційні скарги ГУ ДПС у Черкаській області і Міністерства оборони України задоволено частково, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 у справі № 01/5026/333/2011 змінено, виключено абзац 6 п. 1.1. з резолютивної частини ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020, в іншій частині оскаржувану ухвалу від 14.09.2020 залишено без змін. Справу № 01/5026/333/2011 повернуто до Господарського суду Черкаської області.

19. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду, що рішення комітету кредиторів від 02.07.2020, яким погоджено продаж майна боржника на першому повторному аукціоні, згідно з умовами якого повторний аукціон проводиться без можливості зниження початкової ціни, прийняте у межах наданих комітету кредиторів повноважень та відповідає частині другій статті 79 та частині першій статті 80 кодексу України з процедур банкрутства. Але місцевим судом було помилково ухвалено в оскаржуваній ухвалі від 14.09.2020 названі умови проведення другого повторного аукціону, оскільки ліквідатором Звєздічевим М.О. ще не здійснювався продаж майна банкрута на першому аукціоні.

20. Щодо клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі апеляційний господарський суд погодився із висновками місцевого господарського суду про його відхилення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи касаційної скарги Міністерства оборони України

21. 09.02.2021 Міністерством оборони України подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 в частині відмови у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 № 503/27/6437 про закриття провадження у справі № 01/5026/333/2011.

22. При цьому, Міністерство оборони України вказує, що боржник є державним підприємством, відносно нього не має застосовуватися процедура ліквідації, а перехід до іншої процедури після визнання боржника банкрутом чинним законодавством не передбачений, у зв`язку з чим, на думку скаржника, справа не підлягає подальшому розгляду господарським судом.

23. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій зроблено помилкове тлумачення пункту 6 частини першої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства та пункту 2 Розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ та безпідставно відхилено доводи про відсутність предмету спору. Скаржник стверджує, що закон не передбачає додатково нової підстави для закриття провадження у справі про банкрутство (як це передбачено наприклад частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна"). При цьому, в Законі № 145-ІХ чи інших нормативно-правових актах не встановлено жодних виключень для державних підприємств, які на момент прийняття Закону вже перебували на стадії санації чи ліквідації.

24. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Міністерство оборони України зазначає, що апеляційним господарським судом не враховано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 916/61/13-г, відповідно до якого зміст пункту 2 Розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" дає підстави для висновку, що встановлені обмеження відносно процедур санації чи ліквідації державних підприємств підлягають застосуванню незалежно від того, на яких стадіях розгляду перебуває справа про банкрутство.

Б. Доводи касаційної скарги ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління"

25. 09.02.2021 ліквідатором ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражним керуючим Звєздічевим М.О. через Північний апеляційний господарський суд подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить (з урахуванням клопотання про усунення недоліків касаційної скарги) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 в частині відмови у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 № 503/27/6437 про закриття провадження у справі № 01/5026/333/2011, а справу в цій частині направити до суду апеляційної інстанції. Розглянути у відповідності до абзацу 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 в частині розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у Черкаській області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 скасувати в частині часткового задоволення апеляційної скарги ГУ ДПС у Черкаській області в частині оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 про затвердження умов продажу майна. Залишити без змін ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 в частині задоволення клопотання боржника в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Звездічева М.О. від 10.07.2020 № 02-19/109.1

26. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 про відмову у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 № 503/27/6437 про закриття провадження у справі № 01/5026/333/2011, ліквідатор ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражний керуючий Звєздічев М.О. вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

27. Скаржник зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 911/3070/15 суд дійшов до висновку щодо можливості оскарження в апеляційному та касаційному порядках окремо від рішення суду першої інстанції ухвали про відмову в задоволенні заяви (клопотання) про закриття провадження у справі про банкрутство. Водночас, скаржник вважає такий висновок Верховного Суду поспішним та помилковим, оскільки, на його думку, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції. Аналогічні правові висновки щодо права на оскарження ухвали про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, як стверджує скаржник, викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13.06.2018 у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 524/6352/16-ц (провадження № 14-589цс18), від 13.03.2019 у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19), від 29.05.2019 у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19), від 03.07.2019 у справі № 607/12237/17 (провадження № 14-216цс19).

28. З урахування викладеного на думку скаржника, судом апеляційної інстанції було порушено статті 269, 282 Господарського процесуального кодексу України та норми статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, а суд апеляційної інстанції не мав приймати апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство.

29. Скаржник також стверджує про порушення судом апеляційної інстанції норм статей 256, 260, 261, 262 ГПК України, оскільки ним було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Черкаській області, яка подана з порушенням строку на апеляційне оскарження без клопотання про поновлення строку. Крім того, скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм статей 233, 281, 282, 240 ГПК України, оскільки судом було об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ГУ ДПС у Черкаській області однак винесено дві постанови. Також наголошує на неповному з`ясуванні судом апеляційної інстанції обставин справи із спростуванням доводів сторін.

30. Як на підставу касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 в частині часткового задоволення клопотання боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Звєздічева М.О. від 10.07.2020 № 02-19/109 та затвердження умов продажу майна боржника у справі № 01/5026/333/2011 скаржник посилається на абзац 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства та стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив частину другу статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

31. Як стверджує скаржник, оскаржуваною постановою від 11.01.2021 у даній справі суд апеляційної інстанції по суті створює повністю протилежну судову практику, яка різниться і в постановах Північного апеляційного господарського суду і в інших апеляційних судів України в аналогічних спорах.

32. Необхідністю оскарження постанови від 11.01.2021 у даній справі в суді касаційної інстанції скаржник вказує й те, що Північний апеляційний господарський суд приймає судові рішення з аналогічних спорів без єдиної встановленої позиції та практики, а тому необхідним є встановлення Верховним Судом судової практики та формування висновків щодо застосування норм права в такого роду спорах.

33. Так, оскаржуваною постановою від 11.01.2021 при застосуванні норми права, закріпленій в статтях 75, 80 Кодексу України з процедур банкрутства були зроблені висновки про те, що рішення про проведення другого повторного аукціону без пониження початкової вартості, комітетом кредиторів було прийняте незаконно та є таким, що суперечить частині третій статті 80 Кодексу України з процедур банкрутства. Однак, у зв`язку з тим, що ліквідатором ще не здійснювався продаж майна банкрута на першому аукціоні, суд апеляційної інстанції змінив ухвалу суду першої інстанції.

34. Водночас, як стверджує скаржник, постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 у справі № 925/1499/17 судом при застосуванні норм права, закріплених в частинах другій, шостій, сьомій статті 75, а також частині другій та третій статті 80 Кодексу України з процедур банкрутства були зроблені висновки з приводу того, що комітетом кредиторів було прийняте законне рішення щодо погодження умов продажу зі змінами внесеними комітетом кредиторів на другому повторному аукціоні без пониження початкової вартості майна, у свою чергу арбітражний керуючий безпідставно звернувся до суду, а суд першої інстанції прийняв незаконну ухвалу щодо визначення умов продажу майна банкрута на другому повторному аукціоні з пониженням початкової вартості майна.

35. При цьому, на думку скаржника, апеляційний суд залишив поза увагою імперативні приписи частини третьої статті 80 Кодексу України з процедур банкрутства щодо проведення другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості (і в цій частині у комітету кредиторів відсутня компетенція як у визначенні іншого способу проведення аукціону, так і встановлення граничної вартості майна), а також встановлення частиною сьомою статті 75 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язку арбітражного керуючого звернутись до суду, а суду - визначити умови продажу майна, у випадку коли або не прийняте рішення комітетом кредиторів щодо пролажу майна, або відсутності згоди арбітражного керуючого із запропонованими комітетом кредиторів умовами продажу.

36. Окремо скаржник звертає увагу, що в апеляційних господарських судах сформувалася різна практика щодо застосуванні норм права, закріплених у частинах другій, шостій та сьомій статті 75, частинах другій та третій статті 80 Кодексу України з процедур банкрутства.

37. Саме тому скаржник вважає, що касаційне оскарження даної постанови має важливе значення для вірного застосування положень Кодексу України з процедур банкрутства, формування єдиної та вірної практики застосування положень статей 48, 75, 79 та 80 Кодексу України з процедур банкрутства та забезпечення правової визначеності.

38. Окремо скаржник наголошує на порушенні принципу процесуальної економії адже, у випадку завершення другого повторного аукціону без визначення переможця, ліквідатор буде вимушений змінювати склад лотів, нести додаткові витрати тощо.

В. Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

39. 30.04.2021 від арбітражного керуючого Звездічева М.В. до Верховного Суду надійшло клопотання про передачу справи № 01/5026/333/2011 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивоване необхідністю вирішення проблеми щодо закриття провадження у справах про банкрутство державних підприємств, порушених до 20.10.2019 після дії обмежень, встановлених Законом № 145-ІХ.

40. Враховуючи те, що питання щодо закриття проваджень у справах про банкрутство державних підприємств, що перебувають як на стадії розпорядження майном, так і на стадії санації/ліквідації із застосуванням положень пункту 2 Розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ було предметом розгляду судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 до вирішення якої, в тому числі було зупинено провадження у цій справі № 01/5026/333/2011, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання.

Г. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

41. 30.04.2021 від арбітражного керуючого Звездічева М.В. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України, в якому арбітражний керуючий просить Суд залишити касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі про банкрутство. Також вказує, що закриття провадження у справі про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури можливе лише з підстав затвердження звіту ліквідатора банкрута або якщо таку підставу прямо передбачено законом.

Д. Касаційне провадження

42. 12.04.2021 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 01/5026/333/2011 за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 в частині відмови у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 № 503/27/6437 про закриття провадження, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

43. 15.04.2021 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 01/5026/333/2011 за касаційною скаргою ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі №01/5026/333/2011, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Об`єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційними скаргами ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. та Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 у справі № 01/5026/333/2011.

44. 06.05.2021 ухвалою Верховного Суду зупинено касаційне провадження у справі № 01/5026/333/2011 за касаційними скаргами Міністерства оборони України та ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 до оприлюднення судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду повного тексту рішення у справі № 1-24-7-5/297-06-7817.

45. 10.01.2022 ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі № 01/5026/333/2011 та вирішено здійснювати розгляд касаційних скарг ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. та Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 у справі № 01/5026/333/2011 у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 03.02.2022.

46. 03.03.2022 розгляд справи № 01/5026/333/2011 не відбувся, у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнного стану в Україні.

47. 05.04.2022 ухвалою Верховного Суду розгляд касаційних скарг Міністерства оборони України та ліквідатора Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 у справі № 01/5026/333/2011 призначено на 26.05.2022.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

48. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

49. Першочергово предметом касаційного перегляду у цій справі постало питання щодо відмови у задоволенні клопотання органу уповноваженого управляти майном боржника про закриття провадження у справі про банкрутство державного підприємства, що перебуває в процедурі ліквідації із застосуванням положень пункту 2 Розділу "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ.

50. Вирішуючи поставлене питання, колегія суддів звертається до висновку судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 та яка була прийнята судом касаційної інстанції після подання касаційних скаргу цій справі.

51. Так, судова палата у справі № 1-24-7-5/297-06-7817 дійшла наступних висновків.

52. На відміну від справ про банкрутство державних підприємств, що перебували в процедурі розпорядження майном, у учасників проваджень у справах про банкрутство державних підприємств, які перебували в процедурі санації або ліквідації на час набрання чинності Законом, виникає неоднозначне розуміння щодо застосування пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону № 145-ІХ, оскільки у цьому пункті відсутнє окреме застереження щодо правил його застосування за темпоральною ознакою - у справах про банкрутство, у яких на час набрання Законом № 145-ІХ вже були застосовані процедури санації та ліквідації.

53. Так, незважаючи на можливість закриття провадження у справі у судовій процедурі розпорядження майном із застосуванням пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ (пункти 9.12, 9.13), ці норми, між тим, не містять ні прямої вказівки, ні передбачають можливості (як для процедури розпорядження майном у сукупності із застосуванням інших норм: статті 90, 96 Кодексу України з процедур банкрутства, стаття 231 ГПК України тощо) закрити провадження у справах про банкрутство Державних підприємств, у яких, на момент набрання чинності Законом № 145-ІХ, тривають вже запроваджені судові процедури санації чи ліквідації.

54. А тому в питанні тлумачення та застосування пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону у справах про банкрутство Державних підприємств, які перебували в процедурі санації або ліквідації на час набрання чинності Законом № 145-ІХ, Суд виходить з такого.

55. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

56. Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 ГПК України.

57. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

58. Відповідно до частини одинадцятої статті 11 ГПК України забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

59. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

60. Консультативна рада європейських судів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень наголосила на тому, що судді повинні послідовно застосовувати закон.

61. На думку ЄСПЛ, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах "C.G. та інші проти Болгарії" ("C. G. and Others v. Bulgaria", заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), "Олександр Волков проти України" ("Oleksandr Volkov v. Ukraine", заява № 21722/11, § 170)).

62. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).

63. Отже, зміст пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ потребує тлумачення у справах про банкрутство Державних підприємств, які перебували в процедурі санації або ліквідації на час набрання чинності Законом, таким чином, щоб результат застосування вказаних норм відповідав засадам розумності та справедливості та узгоджувався з принципом верховенства права з урахуванням всіх його складників.

64. Для досягнення такого тлумачення Суд, передусім, покладається на визначений у Кодексі України з процедур банкрутства порядок запровадження кожної із передбачених у справі про банкрутство процедур, їх зміст та мету, а також правила переходу від однієї процедури до наступної.

65. Так, відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства кожна судова процедура у справі про банкрутство містить правовий інструментарій (юридично значимі дії, рішення, правочини тощо), за допомогою якого досягається мета відповідної процедури.

66. Зокрема, процедура судової санації запроваджується для превенції банкрутства та ліквідації боржника, його фінансового оздоровлення, а також задоволення вимог кредиторів шляхом додаткових заходів (реструктуризація боргів, реорганізація юридичної особи тощо) (частина перша статті 50 КУзПБ).

67. Ліквідаційна процедура спрямована, в першу чергу, на задоволення вимог кредиторів та виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.

68. Судові процедури застосовуються у справах про банкрутство шляхом прийняття судових рішень, з моменту набрання чинності яких, законодавець надає учасникам справи комплекс прав і обов`язків та запроваджує відповідні наслідки.

69. При цьому, якщо Кодекс України з процедур банкрутства допускає перехід від однієї до іншої (наступної за цим Кодексом) процедури (від процедури розпорядження майном до санації та/або ліквідації, від санації до ліквідації, статті 49, 57 КУзПБ тощо), то можливість повернення до попередньої процедури банкрутства, окрім як шляхом скасування у встановленому законом (ГПК України) порядку судового рішення про відкриття відповідної судової процедури у справі про банкрутство, правила Кодексу України з процедур банкрутства не містить.

70. Щодо судового рішення про застосування судової процедури у справі про банкрутство, що набрало чинності, в контексті застосування пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ Суд зазначає про таке.

71. За правилами частини третьої статті 3 ГПК України, статті 58 Конституції України не допускається зворотна дія закону в часі.

72. Це правило застосовується із врахуванням принципу правової визначеності, який закріплений також і в статті 18 ГПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

73. Принцип правової визначеності, серед іншого (пункт 9.15) передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII).

74. В основі принципу юридичної визначеності, як одного із істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися; та який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

75. Суд у прийнятті цієї постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 62 рішення ЄСПЛ у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII), тобто поваги до остаточного рішення суду.

76. Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

77. Таким чином, вжиту законодавцем в нормі пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ лінгвістичну конструкцію "не застосовуються" щодо судових процедур санації та ліквідації, що передбачає обмеження на їх застосування у подальшому (тобто, коли їх ще не було застосовано), між тим не можна ототожнювати з "закриттям провадження", а відповідно не можна і розуміти як вказівку на припинення чинних процедур санації та ліквідації і з закриттям провадження у тих справах про банкрутство Державних підприємствах, щодо яких відповідні процедури вже були застосовані (відкриті) на час набрання чинності цим Законом.

78. Зважаючи на викладене, Суд, формулюючи правову позицію щодо застосування нечітких та неоднозначних для їх застосування положень пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ за темпоральною ознакою, доходить висновку, що на боржників - Державних підприємств, до яких процедури санації/ліквідації у справах про банкрутство застосовані до набрання чинності Законом № 145-ІХ, положення його пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" не поширюються та не застосовуються як підстава для закриття провадження у відповідній справі про банкрутство, а провадження продовжується відповідно до застосованої у відповідній справі процедури, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

79. Правильність цих висновків підтверджується наступним.

80. Застосування норм як нових (через зміни у законодавстві, які відбулись з прийняттям Закону № 145-ІХ - його положень в пункті 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення"), що не містять окремої вказівки щодо їх зворотної дії в часі, призведе до не передбаченого законом та не врегульованого ним втручання в ті правовідносини між їх учасниками (у спірних правовідносинах - між визнаними кредиторами та банкрутом на стадії ліквідації у справі про банкрутство, зокрема щодо задоволення вимог кредиторів за правилами спеціального закону про банкрутство), які виникли до цих змін - згідно з судовим рішенням (постановою про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури), яке не скасоване, набрало законної сили, є обов`язковим до виконання (стаття 18 ГПК України).

81. При цьому, закриттям провадження у справі про банкрутство посеред триваючої процедури санації/ліквідації відбудеться втручання у наведені правовідносини тією мірою, що ці правовідносини залишаться без їх вирішення, що, в свою чергу, обумовить виникнення нових спорів, однак за відсутності їх правового врегулювання. Тобто закриття судової процедури банкрутства без її завершення та/або без переходу до іншої (передбаченої законом) судової процедури не вирішує, а ускладнює, передусім становище кредиторів боржника.

82. А тому наведений підхід у застосуванні пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 145-ІХ створює умови для порушення у відповідних правовідносинах у цих справах принципу правової визначеності (певності).

83. Отже, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин перебування боржника у цій справі ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" в процедурі ліквідації (з 16.10.2018), введеної судом до набрання чинності Законом № 145-ІХ (20.10.2019), а також, враховуючи вищевикладені висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 18.11.2021 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817, колегія суддів погоджується із мотивами судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у цій справі про банкрутство.

84. Окрім того, судова палата дійшла висновку про наявність підстав для відступу від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.10.2020 у справі № 916/61/13-г, на яку посилається в своїй касаційній скарзі Міністерство оборони України у цій справі та відповідно до якої Суд підтримав висновок суду першої інстанції - щодо наявності підстав для закриття (відповідно до пункту 7 частини 1 статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства із застосуванням положення пункту 2 Розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ) провадження у справі про банкрутство боржника, процедуру ліквідації щодо якого у справі про банкрутство застосовано до набрання чинності вказаним Законом.

85. Враховуючи відступ від правової позиції в постанові від 20.10.2020 у справі № 916/61/13-г постановою судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 1-24-7-5/297-06-7817, висновки якої мають пріоритет у застосуванні над висновками судової колегії, колегія суддів відхиляє посилання скаржника Міністерства оборони України на постанову Верховного Суду у справі № 916/61/13-г.

86. Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги Міністерства оборони України про те, що, відмовляючи в задоволенні клопотання про закриття провадження у цій справі про банкрутство, судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та не враховано висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження.

87. Щодо доводів касаційної скарги ліквідатора боржника арбітражного керуючого Звєздічева М.О. про те, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження у справі про банкрутство не підлягає оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку, а суд апеляційної інстанції мав не приймати апеляційну скаргу Міністерства оборони України на таку ухвалу та відмовити у відкритті апеляційного провадження, Суд зауважує таке.

88. За правовим висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 911/3070/15, відсутність словосполучення "ухвали про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство" в переліку судових рішень, які можуть переглядатися апеляційному та касаційному порядках, з огляду на наявність "ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство", та системне застосування приписів Закону про банкрутство (Кодексу України з процедур банкрутства з 21.10.2019), не виключає можливості апеляційного та касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство. Тож учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання (заяви) про закриття провадження у справі про банкрутство та, відповідно, подати касаційну скаргу на таку ухвалу після її перегляду в апеляційному порядку згідно з пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України.

89. При цьому, колегія суддів вважає, що викладений Верховним Судом у постанові від 13.10.2020 у справі № 911/3070/15 правовий висновок є чітким, зрозумілим, актуальним, є сталою та послідовною судовою практикою, а тому судова колегія не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції Верховного Суду, а доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують його.

90. Посилання скаржника (ліквідатора боржника арбітражного керуючого Звєздічева М.О.) як на аналогічні правові висновки щодо відсутності права на оскарження ухвали про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справах позовного провадження в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 522/14750/16-ц, від 13.06.2018 у справі № 761/6099/15-ц та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 524/6352/16-ц, від 13.03.2019 у справі № 522/18296/14-ц, від 29.05.2019 у справі № 219/10010/17, від 03.07.2019 у справі № 607/12237/17, Суд відхиляє оскільки висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 911/3070/15 стосуються реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство, яке відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главою 1 "Апеляційне провадження" розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до 21.10.2019) та Кодексі України з процедур банкрутства (з 21.10.2019), зважаючи на те, що судові рішення (ухвали у справі про банкрутство) про закриття (відмову в закритті) провадження за своїм правовим наповненням є значно ширшими та не можуть ототожнюватися з ухвалами про закриття (відмову у закритті) позовного провадження, які оскаржуються згідно зі статтею 255 ГПК України.

91. Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. про порушення судом апеляційної інстанції норм статей 255, 260, 264 Господарського процесуального кодексу України та статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства не знайшли свого підтвердження.

92. Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги арбітражного керуючого Звєздічева М.О. про те, що судом апеляційної інстанції порушення судом апеляційної інстанції норм статей 233, 281, 282, 240 ГПК України, оскільки судом було об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ГУ ДПС у Черкаській області однак винесено дві постанови, оскільки в матеріалах справи міститься один оригінал повного тексту постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, який підписаний всім складом колегії суддів.

93. Отже, оскільки доводи касаційних скарг Міністерства оборони України та ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині розгляду заяви Міністерства оборони України про закриття провадження у цій справі про банкрутство не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційних скарг, а рішення судів попередніх інстанцій без змін у вказаній частині.

94. Щодо касаційної скарги ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. в частині розгляду клопотання арбітражного керуючого про погодження умов продажу майна боржника, Верховний Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19.

95. Так, у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19 Суд дійшов наступних висновків.

96. З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", стаття 2 ГПК України).

97. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

98. Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

99. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

100. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

101. Норма процесуального закону можливість касаційного оскарження судових рішень у справі про банкрутство ставить у пряму залежність від особливостей (випадків), передбачених законодавством про банкрутство (Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодекс України з процедур банкрутства з 21.10.2019).

102. 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII, цей Кодекс введено в дію з 21.10.2019.

103. З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами);"Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).

104. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

105. Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

106. Провадження у справі про банкрутство поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме із здійсненням такого провадження, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.

107. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 зробила висновок про те, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

108. Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

109. Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

110. Порядок оскарження судових рішень у процедурах банкрутства врегульовано статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства (щодо першої групи судових рішень), а для спорів, які вирішуються в межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства друга група судових рішень) - статтями 255, 287 ГПК України. Така правова позиція неодноразово висловлювалась у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.04.2021 у справі № 4/5007/33-Б-11, від 06.05.2021 у справі 910/2526/14, від 18.05.2021 у справі № 924/549/19, від 19.05.2021 у справі № 925/236/15.

111. Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17) можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

112. Частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім:

- ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство

- ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів

- ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство

- постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

113. Наведений в частині третій статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

114. Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено можливість оскарження окремо постанов суду апеляційної інстанції, прийнятих за результатами апеляційного перегляду ухвал місцевого господарського суду у справах про банкрутство щодо затвердження умов продажу майна банкрута у справі про банкрутство, що в сукупності з положеннями статті 287 ГПК України виключає можливість касаційного перегляду у разі окремого оскарження такої постанови суду апеляційної інстанції.

115. Водночас, абзацом 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

116. Аналіз змісту абзацу 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства у сукупності з іншими частинами статті 9 та статті 7 Кодексу дає підстави для висновку про те, що необхідними умовами застосування процесуальної можливості включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню, є такі умови (але не виключно, тільки в межах доводів і вимог цієї касаційної скарги):

- судовими рішеннями, що підлягають касаційному оскарженню в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства можуть бути тільки постанови апеляційного господарського суду, з них первісний/основний об`єкт касаційного оскарження - постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню та щонайменше одна постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо в касаційному порядку.

- процесуальна можливість спільного касаційного оскарження в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства внаслідок включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню може бути застосована тільки щодо касаційного оскарження тих судових рішень (постанов апеляційного господарського суду) у процедурі банкрутства, які стосуються не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17).

- Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає процесуальну можливість включення скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал, рішень господарського суду в порядку статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяв (в порядку позовного провадження) у межах справи про банкрутство (друга група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17) до касаційної скарги на ті ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню в порядку частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства (перша група судових рішень за висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі № 918/335/17), і навпаки. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 924/549/19.

117. При вирішенні питання наявності підстав для відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами на судові рішення, визначені абзацом першим частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, до яких включені/приєднані скарги на постанови апеляційного суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку окремо, слід враховувати і таке.

118. По-перше, як скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства підлягають оскарженню, так і включена/приєднана до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягають оскарженню окремо, мають відповідати вимогам процесуального Закону щодо прийнятності, зокрема статтям 289, 290, 291 ГПК України.

119. По-друге, скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, може бути включена/приєднана, в порядку абзацу 2 частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства до основної скарги на судові рішення, найбільш наближені за датою прийняття (за можливістю). Касаційна скарга на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку окремо, у разі пропуску строку на касаційне оскарження, визначеного приписами статті 288 ГПК України, має містити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з вмотивованим обґрунтуванням такого пропуску та підстав включення скарги на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, до основної скарги. Ця умова справедлива і для касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду, що може бути оскаржена окремо.

120. По-третє, судові рішення за скаргою на судові рішення, які за приписами статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства підлягають оскарженню, так і включеної/приєднаної до неї скарга на судові рішення, які за приписами статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягають оскарженню окремо, повинні бути (як правило) сутнісно (змістовно, логічно) поєднані підставами і доводами, стосуватися прав і охоронюваних законом інтересів особи щодо якої прийняте судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню окремо.

121. У цій справі, предметом касаційної скарги ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. є постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, якою переглянуто ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 про часткове задоволення клопотання ліквідатора про затвердження умов продажу майна боржника у справі № 01/5026/333/2011, а також про відмову у задоволенні клопотання Міністерства оборони України від 21.08.2020 про закриття провадження у справі № 01/5026/333/2011.

122. При цьому, як вже зазначалося вище, постанова суду апеляційної інстанції, якою переглянуто ухвалу місцевого господарського суду щодо затвердження умов продажу майна банкрута у справі про банкрутство не підлягає касаційному оскарженню окремо в порядку частини третьої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства. Касаційну скаргу на судове рішення в цій частині ліквідатором включено до касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, якою переглянуто ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі про банкрутство, яка підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням висновків судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 911/3070/15.

123. Водночас, зі змісту касаційної скарги ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. вбачається, що доводи скаржника на судове рішення в тій частині, що підлягає оскарженню окремо (щодо відмови в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі про банкрутство) та в частині, що не підлягає оскарженню окремо (щодо розгляду заяви ліквідатора про затвердження умов продажу майна банкрута) не поєднані ні суб`єктами звернення, ні доводами, ні підставами звернення.

124. Беручи до уваги викладене вище, колегія дійшла суддів висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. в частині оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у справі № 01/5026/333/2011 в частині затвердження умов продажу майна банкрута закрити, оскільки у цьому випадку судові рішення не поєднані сутнісно (змістовно, логічно) підставами і доводами.

125. Верховний Суд зазначає, що положення статей 287 та 296 ГПК України, не передбачають закриття касаційного провадження з вище наведених підстав, однак, у разі здійснення касаційного перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 в частині затвердження умов продажу майна банкрута у справі № 01/5026/333/2011, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

126. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду в частині розгляду заяви Міністерства оборони України про закриття провадження у справі про банкрутство у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

127. Водночас, касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева М.О. на постанову суду апеляційної інстанції в частині перегляду ухвали суду першої інстанції щодо затвердження умов продажу майна банкрута підлягає закриттю.

В. Розподіл судових витрат

128. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги Міністерства оборони України та ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича в частині розгляду клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі про банкрутство залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 в частині розгляду клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі про банкрутство залишити без змін.

3. Касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" арбітражного керуючого Звєздічева Максима Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 в частині затвердження умов продажу майна ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" закрити.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк