ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/705/21

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", м. Київ

до Фізичної особи ОСОБА_1 , с. Лісковець Закарпатської області

про стягнення заборгованості на суму 67412,75 грн., у т.ч. 49494,80 грн - основного боргу, 4677,51 грн. - пені, 3198,98 грн. - інфляційних втрат, 10051,64 грн. - 30% річних,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з наведеними позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 , підприємницька діяльність якої припинена, у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезень відправлень, що був укладений з позивачем нею як суб`єктом підприємницької діяльності, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем на суму, що є предметом даного спору в частині основного боргу.

Ухвалою суду від 16.11.2021 після з`ясування у порядку передбаченому ст. 176 ГПК України відомостей про реєстрацію місця проживання (перебування) відповідача у справі - фізичної особи ОСОБА_1 - позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено сторонам строки для надання суду заяв по суті справи.

Сторони надали суду заяви по суті справи, в яких викладені їх позиції щодо спірних відносин.

Так, відповідач письмовим відзивом заперечує проти позову, хоча не заперечує існування договірних відносин сторін, стверджуючи про відсутність спірної заборгованості перед позивачем, як і, загалом, жодних невиконаних зобов`язань. Посилається на відсутність у справі підписаних актів виконаних робіт як підстави оплати їх вартості, відсутність у наданих позивачем актах будь-якої деталізації робіт, їх вартості, відомостей про те, кому такі були надані тощо; стверджує про те, що не отримувала від позивача акти виконаних робіт для підпису, та про відсутність належних доказів надіслання їй таких. Стверджує про долучення позивачем до справи сфальшованого документа про начебто оплату відповідачем 30,00 грн. на користь позивача.

Позивач надіслав суду відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись, зокрема, на дотримання ним договірних зобов`язань щодо надання послуг, надіслання відповідачу як замовнику послуг актів виконаних робіт, одержання таких останнім та непідписання їх без надання мотивованої відмови від підписання актів та невиконання зобов`язань з оплати наданих послуг. Надіслав також специфікації до актів наданих послуг, якими підтверджується надання відповідачу як замовнику послуг в кількості 89, 148 та 1345 відправлень з доказами надсилання вказаних актів на електронну пошту відповідача (замовника).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Спірні правовідносини сторін у даній справі виникли з виконання ними договору № 248923 від 27.11.2018 про надання послуг з організації перевезення відправлень (далі - договір). За умовами договору позивач у справі як експедитор зобов`язався за плату та за рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (далі - послуги), а замовник, у свою чергу, зобов`язався їх прийняти і оплатити на умовах визначених договором, згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на його офіційному сайті nоvароshta.uа (п.п. 2.1, 2.2, 2.3).

Замовник, згідно п. 2.6 договору, підписанням цього договору підтверджує про те, що він ознайомлений з умовами, чинними на момент укладання такого та розміщеними на сайті експедитора.

Пунктом 5 договорів сторони узгодили вартість послуг та порядок розрахунків.

Таку, відповідно до п. 5.1 договорів, загальна ціна їх складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Згідно п. 5.3 договору експедитор щомісячно складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані та скріплені печаткою акти наданих послуг у двох примірниках для підписання одним із способів на власний вибір:

- шляхом направлення актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником;

- шляхом направлення актів в електронному вигляді з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4. договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказана у Договорі - / .

Згідно п. 5.4 договору замовник упродовж двох робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує їх та повертає експедитору один примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Непідписання замовником актів упродовж двох робочих днів з дати їх отримання без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, останній зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманим рахунком та актами наданих послуг.

Сторони умовами договорів передбачили відповідальність, зокрема, замовника. Так, згідно п. 6.3.1 договорів за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник має сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки та 30% річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договір, згідно його умов, набуває чинності з дати його підписання та діє протягом 1 року з дати підписання, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на виконання умов договору як експедитор надав відповідачу послуги на загальну суму 49519,80 грн., про що склав акти № НП-002242311 від 30.04.2019 на суму 2715,90 грн., № НП-002290069 від 29.05.2019 на суму 4847,70 грн., № НП-002321942 від 30.05.2019 на суму 41956,20, які підписані та скріплені печаткою разом з рахунками-фактурами 15.12.2020 надіслав замовнику рекомендованим цінним листом з описом 954).

Відповідно до долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення зазначене поштове відправлення одержано відповідачем 22.12.2020.

За твердженням позивача надані послуги відповідач не оплатив у повному розмірі, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги, яка на 25.12.2020 становила суму 49519,80 грн., а з урахуванням часткових платежів здійснених відповідачем 21.07.2021 згідно платіжних доручень № 20802736SB - із зазначеної дати заборгованість становить 49494,80 грн.

Наведені обставини передували та послугували підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення зазначеної суми заборгованості за надані послуги та нарахованих за умовами договору пені на суму 4677,51 грн. та 30 % річних на суму 10051,64 грн. та інфляційних збитків на суму 3198,98 грн. за прострочення грошових зобов`язань за період з 25.12.2020 до 28.08.2021.

Вирішуючи даний спір, виходячи з його предмету та суб`єктного складу, суд керується такими приписами чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктами господарювання, якими на час виникнення спірних відносин були сторони, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 174 ГК України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладені сторонами у справі договори за своєю правовою природою є договорами транспортного експедирування, які підпадають під правове регулювання норм Глави 65 Цивільного кодексу України, ст. 316 ГК України та положень Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (Закон).

За змістом ст. 1 Закону транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 929 ЦК України).

Аналогічні положення містяться у ст. 316 ГК України.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст. 931 ЦК України).

Як зазначено вище, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами, надавши послуги на загальну суму 49519,80 грн., проте відповідач оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не провів.

Відповідач, який не заперечує наявність договірних відносин сторін, не спростував факту отримання послуг від позивача, факту отримання актів здачі-приймання робіт.

Непідписання відповідачем актів та ненадання у встановленому договором порядку вмотивованої відмови такого вважається за умовами договорів фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором, вважається також, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, останній зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими рахунками та актами наданих послуг.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач отримав акти приймання-здачі виконаних робіт 22.12.2020, у встановлений договором строк - два робочих дні з моменту погодження актів - 24.12.2020 - не оплатив у повному обсязі вартість виконаних робіт, вимоги позивача про стягнення заборгованості у заявлених межах - 49494,80 грн. відповідно до наведених приписів чинного законодавства є правомірними та підлягають задоволенню судом.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність в актах приймання деталізації виконаних позивачем робіт, їх вартості, відомостей про те, кому такі були надані, оскільки такі заперечення за умовами договорів могли слугувати підставою для відмови від підписання актів, а так як відповідач не скористався правом відмови від підписання актів у встановленому порядку, такі вважаються погодженими.

Суд не приймає до уваги надані позивачем докази сплати відповідачем частково суми заборгованості на суму 25,00 грн. та заперечення відповідача проти цього, стверджуючи про сфальшованість таких, оскільки зазначене платіжне доручення не впливає на загальну оцінку судом всіх обставин справи, з огляду на право позивача на вимогу боргу у заявленій сумі 49494,80 грн. при доведеній вартості наданих ним послуг на суму 49519,80 грн. за умови, коли відповідач не надав жодних доказів оплати таких послуг.

Щодо позовних вимог в частині штрафних санкцій та інфляційних нарахувань.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Умовами договорів сторони погодили, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості.

З огляду на те, що позивачем розрахунок пені, відсотків річних та втрат від інфляції здійснено з урахуванням сум заборгованості, встановлених періодів прострочення грошового зобов`язання, відповідно до наведених приписів закону та умов договору, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача 4677,51 грн. - пені, 10051,64 грн. - 30% річних та 3198,98 грн. - втрат від інфляції.

Вирішуючи питання застосування штрафних санкцій у даній справі, суд приймає до уваги, що за приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи містяться у ч. 1 ст. 233 ГК України, згідно яких у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені приписи цивільного та господарського законодавства, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів завдання позивачу збитків в результаті прострочення відповідача, а також те, що штрафні санкції за своєю правовою природою є важелем впливу на боржника і засобом спонукання боржника до виконання своїх обов`язків щодо сплати боргу, а не засобом безпідставного збільшення суми грошового зобов`язання та, як наслідок, отримання додаткового доходу, суд дійшов висновку про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій та стягнення з відповідача пені в сумі 1000,00 грн., відмовивши у стягненні решти нарахованої позивачем пені.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 63745,42 грн., з яких 49494,80 грн. основного боргу, 1000,00 грн. - пені, 10051,64 грн. - 30% річних та 3198,98 грн. - втрат від інфляції.

При цьому суд враховує, що 05.08.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була припинена підприємницька діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

За фактичних обставин та на підставі наведених приписів цивільного та господарського законодавства заборгованість на загальну суму 63745,42 грн., що виникла із зобов`язань перед позивачем фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належить стягнути з останньої як фізичної особи.

Судові витрати позивача на підставі статті 129 ГПК України належить покласти на відповідача відповідно до розміру задоволених позовних вимог з урахуванням суми зменшеної пені.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 126, 129, 236, 238, 240, 241, 247, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9, ) суму 63745,42 грн., з яких 49494,80 грн. основного боргу, 1000,00 грн. - пені, 10051,64 грн. - 30% річних та 3198,98 грн. - втрат від інфляції, а також 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 03.06.2022.

Суддя Ушак І.Г.