ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2022 р. Справа №926/3767/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий - суддя О.В. Зварич

судді В.М. Гриців

І.Б. Малех,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький емальзавод «Карпати» б/н від 07.02.2022 року (вх. № 01-05/495/22 від 11.01.2022 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року (суддя М.В. Швець; повний текст рішення складено10.01.2022 року)

у справі № 926/3767/21

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький емальзавод «Карпати» (надалі ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати»)

до відповідача: Тодераша Тихона Назаровича (надалі Тодераш Т.Н. )

про визнання одностороннього правочину щодо відмови від договору підряду №23 від 12.02.2008 року недійсним,

за участю:

від позивача: Мельничук А.А. - керівник; Тарновецький В.І. - адвокат (ордер серії СЕ №1043715 від 29.05.2022 року);

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

15.09.2021 року ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» звернулось до господарського суду Чернівецької області з позовом до Тодераша Т.Н. про визнання недійсним одностороннього правочину - односторонньої відмови від договору підряду №23 від 12.02.2008 року, яка оформлена повідомленням-вимогою Тодераша Т.Н. від 30.03.2021 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача не було передумов для односторонньої відмови від договору підряду № 23 від 12.02.2008 року на підставі ч.2 ст.849 ЦК України, оскільки затримка виконання робіт пов`язана з порушенням відповідачем договору в частині своєчасного фінансування будівництва.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 1949 від 11.10.2021 року) відповідач заперечив проти задоволення позову, стверджуючи про сплату в повному обсязі авансових коштів на будівництво приміщення та збір на розвиток ринку згідно умов п. 4.4 договору підряду №23 від 12.02.2008 року, а тому порушення умов договору підряду відбулося саме зі сторони позивача (підрядника), що полягає у неможливості закінчити будівництво у визначений договором строк до 01.12.2010 року. Вважає, що має право на односторонню відмову від договору № 23 від 12.02.2008 року з підстав, передбачених ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року у справі №926/3767/21 (суддя М.В. Швець) відмовлено в позові ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати».

В ході розгляді справи суд першої інстанції встановив, що відповідач, як замовник, має право на розірвання договору підряду № 23 від 12.02.2008 року, оскільки в порушення п. 2.1 та п. 9.5.3. договору позивач не завершив будівництво ТСК до 01.12.2010 року, що не заперечується сторонами, а будь-яких додаткових угод між сторонами щодо продовження терміну будівництва матеріали справи не містять. Незавершення позивачем будівництва ТСК в строк до 01.12.2010 року є безумовною підставою для односторонньої відмови відповідача від договору підряду № 23. Право на односторонню відмову замовника від договору (коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим) передбачене ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України. Позивач не підтвердив належними, достатніми та допустимими доказами наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання судом недійсним одностороннього правочину - односторонньої відмови Тодераша Тихона Назаровича від договору підряду № 23 від 12 лютого 2008 року, а також того, що в момент вчинення правочину відповідач порушив вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України. Будь-яких інших підстав для визнання спірного правочину недійсним позивач у позові не зазначив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року у справі №926/3767/21, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позов. Зазначає, що відповідач повинен був сплатити на користь підрядника у якості авансу і збору на розвиток ринку по двох договорах підряду 159984,00 грн, або по 79992,00 грн. по кожному із договорів. Однак, відповідач в повному обсязі не виконав своїх зобов`язань за договорами підряду №№23, 24, оскільки сплатив лише 144000,00 грн. (72000,00 грн. по кожному з договорів; не сплачено по 720,00 грн. авансу, а також по 7272,00 грн. зборів на розвиток ринку по кожному з договорів). Обставини невиконання відповідачем (як і іншими замовниками будівництва) договорів підряду в частині сплати грошових коштів за будівництво ТСК призвело до того, що позивач не зміг завершити будівництво ТСК у строк, передбачений договорами підряду №№ 23, 24. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за договорами знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із зупиненням будівництва ТСК. Незважаючи на вищевикладені обставини щодо невиконання своїх зобов`язань в частині оплати, відповідач 11.05.2021 року заявив про односторонню відмову від договору підряду № 23 від 12.02.2008 року та застосування наслідків такої відмови на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України. Звертає увагу на те, що обов`язок позивача, як підрядника, завершити будівництво ТСК у строк, передбачений договорами підряду, кореспондується з його правом на своєчасне та повне отримання від відповідача оплат за даними договорами. Покликається на те, що замовник повинен сприяти підрядникові у виконанні робіт, в тому числі шляхом сплати авансових платежів, передбачених договором, як передумови виконання підрядником своїх обов`язків щодо здійснення будівництва. У разі неналежного виконання замовником своїх зобов`язань щодо фінансування будівництва, підрядник має право зупинити проведення будівництва. В даному випадку відповідач не доплатив 15984,00 грн. за двома договорами підряду, що складає 10 % від загальної суми авансу та зборів на розвиток ринку, яка мала бути сплачена відповідачем після підписання договорів підряду №№23, 24. Вважає, що у відповідача не було передумов для односторонньої відмови від договору підряду №23 від 12.02.2008 року на підставі ч. ст. 849 ЦК України, та відповідно, відсутні підстави вимагати відшкодування збитків, оскільки затримка виконання підрядником робіт пов`язана з порушенням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасного фінансування будівництва у відповідності до умов укладеного між сторонами договору. Скаржник вважає, що затримка виконання підрядником робіт виникла з вини відповідача, тому спірний правочин - одностороння відмова від договору підряду №23 від 12.02.2008 року, підлягає визнанню недійсним. Зауважує, що діючи добросовісно по відношенню до відповідача, незважаючи на часткове виконання ним своїх зобов`язань за договорами підряду №№ 23, 24, позивач не звертався до відповідача з вимогами про розірвання договорів. Стверджує про помилковий висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повністю виконав обов`язок, передбачений п.п. 4.1, 4.4 договору підряду № 23 щодо сплати 50% авансу та 5% збору на розвиток ринку в сумі 82500,00 грн., оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач оплатив по 72000,00 грн. по кожному з договорів підряду (замість 72720,00 грн), а також повна відсутність оплати зборів на розвиток ринку за обома договорами (14544,00 грн).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення - законним, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що договори підряду №23 та № 24 від 12.02.2008 року є самостійними окремими правочинами. Стверджує, що позивач неналежно виконував свої зобов`язання, передбачені п. 2.1 договору підряду № 23 від 12.02.2008 року та не закінчив будівництва і не здав в експлуатацію ТСК до 01.12.2010 року (прострочення складає майже 12 років), що слугувало підставою для відмови від даного договору. Також позивач не надав суду доказів про зупинення будівництва. На спростування доводів скаржника про порушення умов договору підряду № 23 від 12.02.2008 року зі сторони Тодераша Т.Н. в частині неповної сплати сум за договором зазначає, що з моменту укладення договору по дату отримання повідомлення про односторонню відмову від договору позивач ігнорував п. 10.1 договору та не висловлював жодних претензій. Зауважує, що роботи профінансовані замовником відповідно до умов п.4.4 договору, в противному випадку позивач мав право розірвати договір. Просить залишити без змін рішення господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року у справі №926/3767/21, апеляційну скаргу ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» - без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Відповідач не делегував свого представника в судове засідання, в письмовому клопотанні (вх. № 01-04/2867/22 від 30.05.2022 року) просить розглянути справу без його участі.

Суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання уповноважених представників сторін у справі. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника відповідача.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 12.02.2008 року між ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» (підрядчик) та приватним підприємцем Тодераш Т.Н. (замовник) укладено договір підряду № 23, відповідно до якого підрядчик зобов`язується виконати на свій ризик певну роботу за замовленням замовника: збудувати і здати у встановлений строк об`єкт, зазначений в п. 2.3 цього договору, відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник прийняти об`єкт та оплатити виконану роботу (а.с.15-16, т.1).

Предметом договору є будівництво торгового приміщення в Торгово-сервісному комплексі (далі ТСК) по вул. Ентузіастів, 5а, м. Чернівці, закінчення будівництва якого і здача в експлуатацію планується до 01.12.2010 року (п.2.1 договору).

Згідно з п. 2.3 договору у збудованому ТСК підрядчик, після закінчення будівництва (п.2.1), зобов`язується передати у власність замовнику торгове приміщення № 127а, площею 18 м2 на 2 поверсі на торговому місці № 127а згідно його заяви, що є невід`ємною частиною договору.

В пункті 4.1 договору сторони дійшли згоди про те, що вартість торгового приміщення на торговому місці визначена цим договором являється договірною та становить 8080 грн. за 1 м2, що еквівалентно 1600 дол. США за 1 м2 згідно курсу НБУ (5,05 грн/1 дол.) на момент укладення договору.

У відповідності до п. 4.2 договору збір на розвиток ринку - 5% від вартості об`єкта та вноситься на рахунок одноразово на протязі 10 днів після заключення договору.

За змістом п. 4.4 договору замовник фінансує будівництво сплатою коштів на розрахунковий рахунок підрядчика згідно наступного графіку: 50% - аванс - не пізніше 10 днів з дня підписання даного договору; решта 45% оплачується частками згідно рахунків підрядчика по мірі виконання будівельних робіт на протязі 10 днів після виставлення рахунків підрядчиком; останні 5% вносяться в день підписання акта прийому-передачі об`єкта договору.

Відповідно до п. 5.1 договору матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядчика, будівництво виконується з матеріалу підрядчика та його засобами.

Згідно з п. 7.1 договору підрядчик відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові, якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

При наявності в роботі істотних відступів від договору або інших істотних недоліків замовник вправі вимагати розірвання договору з відшкодуванням збитків (п. 9.1.2 договору).

В пунктах 9.5.2, 9.5.3 договору зазначено, що підрядчик зобов`язаний виконати роботу, визначену даним договором, із свого матеріалу і своїми засобами. Підрядчик зобов`язаний приступити до виконання будівельних робіт негайно після підписання даного договору і сплати авансу (п.4.3), але не пізніше 3-го кварталу 2007 року та вжити всі необхідні заходи для здійснення будівництва в термін обумовлений п.2.1 даного договору.

Сторони зобов`язуються приймати міри до врегулювання всіх розбіжностей, що можуть виникнути при виконанні даного договору. Неврегульовані розбіжності підлягають розгляду в судах (п.п. 10.1, 10.2 договору).

Згідно з п. 11.1 договір може бути розірвано: за взаємною згодою сторін; за ініціативою підрядчика в разі несплати замовником на протязі 10-ти днів чергового внеску, передбаченого п.4 цього договору; в зв`язку із переданням прав замовника іншій особі.

У відповідності до п. 12.1 даний договір складений в 2-х примірниках, вступає в силу з дня його підписання і діє до завершення будівництва ТСК та повного розрахунку сторін за цим договором.

Таким чином, відповідно до умов п.п. 4.1, 4.4, 9.5.3 договору підряду № 23 від 12.02.2008 року відповідач зобов`язався сплатити позивачу протягом 10 днів з моменту підписання договору 50% аванс у сумі 72720,00 грн (18 м2 * 8080 грн / 2) та 5% збору на розвиток ринку в сумі 7272,00 грн (18 м2 * 8080 грн. * 5%), а підрядник зобов`язався приступити до виконання будівельних робіт негайно після підписання даного договору і сплати авансу (п.4.3), але не пізніше 3-го кварталу 2007 року та вжити всі необхідні заходи для здійснення будівництва в термін, обумовлений п.2.1 даного договору.

Крім того, як видно з матеріалів даної справи, 12 лютого 2008 року між ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» (підрядчик) та приватним підприємцем Тодераш Т.Н. (замовник) укладено договір підряду №24 щодо здійснення будівництва торгового приміщення № 127б в торгово-сервісному комплексі по вул. Ентузіастів, 5а у м. Чернівці, площею 18 м2, зміст якого є аналогічним змісту договору підряду №23 (а.с.17-18, т.1).

На виконання свої договірних зобов`язань Тодераш Т.Н. перерахував підряднику грошові кошти в сумі 144000,00 грн.: 21000,00 грн. за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договором № 23, що підтверджується квитанцією № 17 від 12.02.2008 року; 25000,00 грн за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договорами № 23 - 24, що підтверджується квитанцією № 8 від 13.02.2008 року; 49000,00 грн за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договором № 23, що підтверджується квитанцією № 2 від 19.02.2008 року; 49000,00 грн за будівництво торгового приміщення в торгово-сервісному центрі згідно договору № 24, що підтверджується квитанцією № 18 від 19.02.2008 року (а.с.159-162, т.1).

В матеріалах справи відсутні докази про те, чи звертався підрядник до замовника з вимогою щодо повної сплати ПП Тодерашем Т.Н. авансу та 5% на розвиток ринку, зокрема за договором підряду №23 від 12.02.2008 року, чи з вимогою про розірвання даного договору у зв`язку з несплатою замовником на протязі 10 днів чергового внеску, передбаченого п.4 цього договору.

Також відсутні докази про виконання позивачем, як підрядником своїх зобов`язань договором підряду №23 від 12.02.2008 року, а саме: закінчення будівництва торгового приміщення в ТСК по вул. Ентузіастів, 5а, м. Чернівці, здача в експлуатацію до 01.12.2010 року та передання у власність замовнику торгового приміщення № 127а, площею 18 м2 на 2 поверсі на торговому місці № 127а за актом приймання-передачі, підписаним обома сторонами.

11.05.2021 року позивач отримав від відповідача повідомлення-вимогу від 30.03.2021 року про односторонню відмову від договору підряду № 23 від 12.02.2008р. та застосування наслідків такої відмови, в якому відповідач повідомив про розірвання договору підряду № 23 від 12.02.2008 року у зв`язку з його односторонньою відмовою від даного договору на підставі ч.2 ст. 849 Цивільного кодексу України та просив повернути сплачений аванс та штраф (а.с.55-56, т.1).

На думку позивача, вказаний односторонній правочин - одностороння відмова відповідача від договору підряду №23 від 12.02.2008 року є недійсним, що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.

Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови замовника від укладеного сторонами договору підряду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

У даній справі судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного ними договору підряду №23 від 12.02.2008 року, відповідно до якого позивач, як підрядник зобов`язався збудувати торгове приміщення в ТСК по вул. Ентузіастів, 5а, м. Чернівці, закінчення будівництва якого і здача в експлуатацію планувалася до 01.12.2010 року, та після закінчення будівництва передати у власність відповідача торгове приміщення № 127а, площею 18 м2 на 2 поверсі на торговому місці №127а, а відповідач, як замовник зобов`язався прийняти об`єкт та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Згідно з частиною першою статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами частини першої статті 850 та статті 851 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. Підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті);

- якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті);

- якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті);

- замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті).

Правовий аналіз частин другої та четвертої статті 849 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що вони встановлюють дві окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Так, частиною другою цієї статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду лише за наявності конкретно визначеної законодавством умови, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Натомість, частина четверта зазначеної статті встановлює безумовне право замовника відмовитися від договору, але з обов`язком виплатити підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати підряднику збитки, завдані розірванням договору.

Зі змісту повідомлення-вимоги від 30.03.2021 року про односторонню відмову від договору підряду № 23 від 12.02.2008р. та застосування наслідків такої відмови, суд встановив, що відповідач відмовився від договору підряду № 23 на підставі частини 2 статті 849 ЦК України та мотивує свою односторонню відмову від договору порушенням позивачем п. 2.1 договору підряду, а саме тим, що ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» більше 10 років не виконує своїх зобов`язань за договором підряду № 23 від 12.02.2008 року з будівництва та здачі в експлуатацію ТСК, як планувалось, до 01.12.2010 року.

Згідно з п. 9.1.2 договору підряду № 23 при наявності в роботі істотних відступів від договору або інших істотних недоліків замовник вправі вимагати розірвання договору з відшкодуванням збитків.

Суд констатує, що відповідач, як замовник, має право на розірвання договору підряду №23 від 12.02.2008 року, оскільки в порушення п. 2.1 та п. 9.5.3 договору позивач не завершив будівництво ТСК до 01.12.2010 року. Будь-яких додаткових угод щодо продовження терміну будівництва сторони не укладали.

Незавершення позивачем будівництва ТСК в строк до 01.12.2010 року є безумовною підставою для односторонньої відмови відповідача від договору підряду № 23 відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що затримка виконання підрядником робіт пов`язана з порушенням замовником своїх зобов`язань за договором підряду, передбачених п.п. 4.1, 4.4 договору, а саме - неповна сплата 50% авансу та 5% збору на розвиток ринку.

Вищеописаними квитанціями підтверджено, що Тодераш Т.Н., як замовник перерахував підряднику грошові кошти: 21000,00 грн. за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договором № 23 (квитанція № 17 від 12.02.2008 року); 25000,00 грн за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договорами № 23 - 24 (квитанція № 8 від 13.02.2008 року); 49000,00 грн за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договором № 23 (квитанція № 2 від 19.02.2008 року); 49000,00 грн за будівництво торгового приміщення в торгово-сервісному центрі згідно договору № 24 (квитанція № 18 від 19.02.2008 року).

У позовній заяві позивач зазначив, що 14.02.2008 року на його рахунок надійшло від відповідача 25000 грн. за будівництво магазину в торгово-сервісному комплексі за договором №23 та №24, з яких ним було зараховано 2000 грн. на виконання договору №23, а решта 23000 грн. - на виконання договору № 24.

Однак, колегія суддів вважає таке зарахування невірним і погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач помилково, на власний розсуд, здійснив непропорційний розподіл зазначених коштів. В даному випадку справедливим є зарахування сплачених замовником авансових платежів у розмірі 25000,00 грн згідно з квитанцією № 8 від 13.02.2008 року за обидвома договорами порівну, а саме: 12500 грн - в якості авансу за договором підряду № 23 та 12500,00 грн - в якості авансу за договором підряду № 24.

Таким чином, суд констатує, що за договором підряду № 23 від 12.02.2008 року відповідач сплатив позивачу: 21000,00 грн. (квитанція № 17 від 12.02.2008 року) + 49000,00 грн (квитанція № 2 від 19.02.2008 року) + 12500,00 грн (квитанція № 8 від 13.02.2008 року) = 82500,00 грн., тобто повністю виконав свої зобов`язання, передбачені пунктами 4.1 та 4.4 договору підряду № 23 від 12.02.2008 року щодо сплати 50% авансу та 5% збору на розвиток ринку.

За договором підряду № 24 від 12.02.2008 року відповідач сплатив позивачу: 49000,00 грн (квитанція № 18 від 19.02.2008 року) + 12500,00 грн (квитанція № 8 від 13.02.2008 року) =61500,00 грн, тобто не в повному обсязі. Проте, вказані обставини не належать до предмета доказування у даному спорі.

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи позивача про те, що виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати авансу та збору на розвиток ринку за договорами підряду №23 та №24 потрібно розглядати в комплексі, оскільки обставини, пов`язані з належним чи неналежним виконанням зобов`язань за різними договорами підряду не є підставою для визнання недійсним правочину щодо відмови від конкретного договору підряду. Вказана обставина може бути предметом окремого судового розгляду.

Надаючи правову оцінку аргументам скаржника про те, що затримка виконання підрядником робіт пов`язана з фінансовою кризою з вересня 2008 року, ненадходження коштів на будівництво від замовників, пошуком інших замовників для укладення договорів підряду на вільні 96 приміщень ТСК та скрутний економічний стан Товариства, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу Ураїни особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У справі відсутні докази, зокрема, сертифікат Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, чи інші докази на підтвердження обставин, які унеможливили виконання підрядником впродовж тривалого часу взятих на себе зобов`язань за договором підряду №23 від 12.02.2008 року.

Відповідно до умов п.п. 5.1, 9.5.2 договору матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядчика, будівництво виконується з матеріалу підрядчика та його засобами. Підрядчик зобов`язаний виконати роботу, визначену даним договором, із свого матеріалу і своїми засобами. Проте, в матеріалах справи відсутні докази про вжиття Товариством усіх залежних від нього заходів для належного виконання своїх зобов`язань за договором підряду.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним одностороннього правочину - односторонньої відмови Тодераша Т.Н. від договору підряду № 23 від 12 лютого 2008 року, а також того, що в момент вчинення правочину відповідач порушив вимоги, встановлені статтею 203 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ВАТ «Чернівецький емальзавод «Карпати» про визнання недійсним одностороннього правочину - односторонньої відмови Тодераша Т.Н. від договору підряду №23 від 12.02.2008 року

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року у справі № 926/3767/21.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Чернівецький емальзавод «Карпати» б/н від 07.02.2022 року (вх. № 01-05/495/22 від 11.01.2022 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 28.12.2021 року у справі № 926/3767/21 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Б. Малех