номер провадження справи 26/43/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2022 Справа № 908/1957/21(910/5646/21)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 54, офіс 41А)

до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, )

про стягнення 106 622,10 грн

в межах справи № 908/1957/21

про банкрутство - Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль, (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 54, офіс 41А)

УСТАНОВИВ:

30.09.2021 року до Господарського суду Запорізької області за підсудністю з Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 106 622,10 грн, для розгляду в межах справи № 908/1957/21 про банкрутство позивача.

Ухвалою суду від 08.10.2021 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 106 622,10 грн, для розгляду в межах справи № 908/1957/21 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Цією ж ухвалою відповідачу, згідно з вимогами ч. 1 ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України та згідно з вимогами ч. 5 ст. 165 ГПК України копія відзиву з доданими до нього документами повинна бути надіслана (надана) відповідачем позивачу одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду.

Відповідно до матеріалів справи Відповідач у встановлений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву або інших заперечень проти позовних вимог Позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

24.03.2020 р. між Позивачем (Замовник) та Відповідачем (Перевізник) укладений Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8201472 (надалі іменується Договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.3. Договору, перевезення - це послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Відповідно до п. 1.4. Договору, надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5 Договору).

Згідно з п. 1.10. Договору, останній є укладеним з дня надання Замовнику Перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1. Договору.

Так, між Позивачем та Відповідачем Договір укладено 24.03.2020 р., про що свідчить Повідомлення Відповідача від 24.03.2020 р. Договір вводиться в дію з 01.07.2020 р.

Згідно з п. 6 Статуту залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до п. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

На виконання умов Договору, Позивач (відправник) протягом листопада місяця 2020 р. передав Відповідачу (залізниця) до перевезення вантаж ріпак 1-го класу (насіння масляних культур, не поіменовані в алфавіті) насипом зі станції відправлення Кам`янець-Подільський Південно-Західної залізниці на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, зокрема у вагонах № 95455234, № 95022141, № 95783585, № 95783916. Одержувачем вантажу згідно накладних № 34015917, № 34053736 є ТОВ СП «Нібулон».

Судом встановлено, що будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку залізниці при його прийнятті до перевезення та укладенні зазначеного договору перевезення не було.

Разом з тим, залізниця не скористалася своїм правом, визначеним п. 24 Статуту залізниць України, якою передбачено право останньої перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу, та погодилася із масою вантажу, визначеною відправником.

По прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після його отримання від залізниці одержувач здійснив первинне переваження вагонів на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу):

- вагон № 95455234: різниця у сторону зменшення на 3850 кг;

- вагон № 95022141: різниця у сторону зменшення на 1600 кг;

- вагон № 95783585: різниця у сторону зменшення на 1400 кг;

- вагон № 95783916: різниця у сторону зменшення на 1600 кг.

Про дані обставини одержувач ТОВ СП «Нібулон» склав Акти про виявлення недостачі вантажу від від 12.11.2020 р., від 19.11.2020 р., від 24.11.2020 р.

П. 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Згідно з пп. «а» п. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Тобто, згідно п. 129 Статуту залізниць України недостача вантажу - це невідповідність маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (накладній).

Відповідно до графи 20 накладних № 34015917, № 34053736 вантаж ріпак 1-го класу (насіння масляних культур, не поіменовані в алфавіті) перевозився Відповідачем насипом.

Після встановлення обставин недостачі вантажу, у відповідності до п. 52 та пп. «а» п. 129 Статуту залізниць України, одержувачем вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний подано телефонограми № 12/35 від 12.11.2020 р., № 19/35 від 19.11.2020 р., № 19-1/35 від 19.11.2020 р., № 24/35 від 24.11.2020 р.з вимогою провести комісійну видачу вантажу у вказаних вагонах та скласти комерційний акт. Одержувач також повідомив станцію призначення Миколаїв-Вантажний, що подальше приймання вантажу призупинено до моменту складення відповідних актів, а вагонам з вантажем забезпечена цілодобова охоронна силами одержувача вантажу ТОВ СП «Нібулон».

Листами № 681/М від 12.11.2020 р., № 680/М від 19.11.2020 р., № 692/М від 24.11.2020 р. станція призначення Миколаїв-Вантажний повідомила одержувача про відсутність підстав для комісійної видачі вантажу з посилання на п. 52 Статуту залізниць України.

Із зазначених вище листів вбачається, що Відповідачем всупереч вимогам п. 52 та пп. «а» п. 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу не зроблено, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах № 95455234, № 95022141, № 95783585, № 95783916 не складено.

Станція призначення Миколаїв-Вантажний повідомила заявника про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень, про що свідчить підпис відповідальної особи одержувача в Пам`ятках про подавання вагонів.

На відмову у комісійній видачі вантажу одержувач подав начальнику виробничого підрозділу «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» скарги на відмову у складанні комерційного акту від 12.11.2020 р. № 14867/3-20/35, від 19.11.2020 р. № 15293/3-20/35, від 24.11.2020 р. № 15439/3-20/35.

У відповідь на зазначені скарги одержувачу надіслані листи-відповіді дирекції залізничних перевезень від 13.11.2020 р. № ДН5-07/744, від 19.11.2020 р. № ДН5-07/763, від 24.11.2020 р. № ДН5-07/771про незадоволення скаргз посиланням на ч. 1 ст. 924 ЦК України, ч. 3 ст. 310 ГК України, а також підписання одержувачем Пам`яток про подавання вагонів№ 1205, № 1245, № 1277 без зауважень.

У зв`язку з відмовою залізниці здійснити комісійну видачу вантажу із зазначених вагонів, Позивач замовив регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи, для участі у якій запрошувались представники станції Миколаїв-Вантажний згідно телефонограм № 13/35 від 13.11.2020 р., № 19-3/35 від 19.11.2020 р., № 25-2/35 від 25.11.2020 р., проте не з`явились. Завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів.

За результатами проведення експертизи щодо вагона № 95455234 складений Акт експертизи № 120-1108 від 16.11.2020 р. Експертизою встановлені наступні обставини:

при зовнішньому огляді вагона встановлено: на фіксуючій металевій гайці та різьбовій частині середнього штурвального валу виявлені подряпини від механічного впливу. На всіх (шести) розвантажувальних бункерах, в місці прилягання кришки до корпусу бункера наварені металеві захисні пластини. У середньому розвантажувальному бункері з протилежної сторони від штурвалів вагона, кришка бункера (в кутовій його частині) має деформацію, а саме вигин металу. При огляді середнього і першого (від сходів) розвантажувальних бункерів з протилежної сторони від штурвалів вагона, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлені зазори (щілини), які частково задуті запиленою будівельною монтажною піною з наявністю насіння ріпака; при знятті ЗПП та розкритті у присутності експерта верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу виявлено: перший та четвертий люки мають рівну поверхню без заглиблень, між другим та третім від сходів завантажувальними люками виявлені поглиблення, а саме: конусоподібне поглиблення вантажу, у вигляді воронки (порожнини) візуально довжиною близько 2,5м, шириною до 1,0м та завглибшки до 0,5м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального бункеру зі сторони штурвалів вагона, з наявністю подряпин на фіксуючій гайці та різьбовій частині штурвального валу. По іншу сторону вагона, між другим та третім завантажувальними люками видно ухил вантажу з характерною смугою для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального бункеру з протилежної сторони від штурвалів вагона з наявністю задутої монтажної піни та затиснутого насіння ріпака; візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу; після зважування вагона фактично виявилось: маса нетто вантажу у вагоні № 95455234 склала 55450 кг, що на 3600 кг менше, ніж зазначено відправником у накладній № 34015917.

За результатами проведення експертизи щодо вагонів № 95022141, № 95783585 складений Акт експертизи № 120-1143 від 20.11.2020 р. Експертизою встановлені наступні обставини: при зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів оглянутих вагонів встановлено: у кожному з двох оглянутих вагонів в середній частині розвантажувальних бункерів виявлено деформування валу блокування механізму розвантаження, внаслідок чого сектор валу блокування механізму розвантаження частково виведений із зачеплення з пазами упору вала приводу механізму розвантаження, а саме закритий не до упору. В місці деформації валу блокування механізму розвантаження виявлені здири фарбового покриття, і наявність насіння ріпака. Крім того, на направляючій опорі механізму переміщення шиберної заслінки виявлено сліди від механічної взаємодії; при розкритті у присутності експерта верхніх завантажувальних люків (всього їх 5 на кожному вагоні) та огляді поверхні і місткості вантажу, виявлено: у кожному з оглянутих двох вагонів під третім завантажувальним люком є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) візуально завглибшки від 1,0 до 1,2 м від поверхні вантажу, з чітко позначеними смугами по ширині вагону, характерними для стікаючого вантажу вниз, направлених у бік середніх розвантажувальних бункерів з наявністю деформації валу блокування механізму розвантаження та наявністю насіння ріпаку; візуально вільний простір у вагонах дозволяє поміститися нестачі вантажу; після зважування вагонів фактично виявилось: маса нетто вантажу у вагоні № 95022141 склала 68300 кг, що на 1600 кг менше, ніж зазначено відправником у накладній № 34053736; маса нетто вантажу у вагоні № 95783585 склала 68700 кг, що на 1450 кг менше, ніж зазначено відправником у накладній № 34053736.

За результатами проведення експертизи щодо вагона № 95783916 складений Акт експертизи № 120-1165 від 26.11.2020 р.Експертизою встановлені наступні обставини: при зовнішньому огляді вагона встановлено: в середній частині розвантажувальних бункерів виявлено деформування валу блокування механізму розвантаження, внаслідок чого сектор валу блокування механізму розвантаження частково виведений із зачеплення з пазами упору вала приводу механізму розвантаження, а саме закритий не до упору. В місці деформації валу блокування механізму розвантаження виявлено розсип насіння ріпака; при знятті ЗПП та розкритті у присутності експерта верхніх завантажувальних люків (всього їх 5 на вагоні) та огляді поверхні і місткості вантажу виявлено: перший, другий, четвертий та п`ятий люки мають рівну поверхню без заглиблень, над третім (середнім) завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу, у вигляді воронки (порожнини) візуально завглибшки до 1,0м, з чітко позначеною смугою характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік середнього розвантажувального бункера; візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу; після зважування вагона фактично виявилось: маса нетто вантажу у вагоні № 95783916 склала 68400 кг, що на 1600 кг менше, ніж зазначено відправником у накладній № 34053736.

З наведених вище обставин вбачається, що вагони з вантажем № 95455234, № 95022141, № 95783585, № 95783916 прибули на станцію призначення Миколаїв Вантажний технічно несправними, з ознаками доступу до вантажу та недостачі, що призвело до недостачі маси вантажу у даних вагонах.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

П. 5 Статуту залізниць України передбачено, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (п. 6 Статуту).

Наявні в матеріалах справи залізничні накладні № 34015917, № 34053736свідчать про укладення між вантажовідправником і залізницею, як перевізником, договорів перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Отже, посилання залізниці на ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 310 Господарського кодексу України, які визначають, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу є помилковими, оскільки в цих нормах йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення залізницею.

Згідно з п. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

П. 114 Статуту залізниць України визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальності у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є втрата вантажу з вини залізниці.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пп. «б» п. 130 Статуту залізниць України визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

П. 111 Статуту залізниць України визначено перелік обставин, наявність яких звільняє Залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Поряд з цим, пп. «А» ст. 111 Статуту залізниць України складається з двох частин, де перша - передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за недостачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов: вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Проаналізувавши матеріали справи суд не вбачає наявність підстав для звільнення Відповідача від відповідальності за недостачу вантажу, який був прийнятий до перевезення, враховуючи наступне.

Встановлені Актами експертизи № 120-1108 від 16.11.2020 р., № 120-1143 від 20.11.2020 р., № 120-1165 від 26.11.2020 р. обставини свідчать про пошкодження вагонів № 95455234, № 95022141, № 95783585, № 95783916під час їх перевезення Відповідачем, що в силу п. 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.

Також, як вбачається з доданих до позовної заяви Актів експертиз Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області на станцію призначення Миколаїв-Вантажний спірні вагони № 95455234, № 95022141, № 95783585,№ 95783916з вантажем прибули технічно несправними (пошкодженими). Технічна несправність даних вагонів полягає у механічному пошкодженні та розжиманні розвантажувальних люків вагонів, механічний вплив на розвантажувальні бункери вагонів, нещільне закриття розвантажувальних бункерів, наявність зазорів, через які проглядається затиснутий вантаж і через які можлива втрата вантажу. І ці пошкодження виникли саме під час перевезення вантажу залізницею, оскільки на станції відправлення Кам`янець-Подільський дані вагони були у всіх відношеннях справні (комерційно та технічно), розвантажувальні бункери були щільно закриті, підстав для відмови у користуванні цим вагонами та їх не допуску до перевезення не було.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Згідно п. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Виходячи із вищенаведеного, можна дійти висновку, що залізниця не зобов`язана перевіряти кількість та масу вантажу, що передається їй до перевезення згідно залізничної накладної. У той же час, здійснення такої перевірки - в інтересах самої залізниці як перевізника по договору перевезення, що несе майнову відповідальність за схоронність зданої до перевезення кількості вантажу.

Відповідач своїм правом, визначеним п. 24 Статуту залізниць України не скористався, та підписав залізничні накладні № 34015917, № 34053736без будь-яких зауважень та заперечень, в той час як технічна несправність спірних вагонів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

П. 52 Статуту залізниць України передбачені окремі самостійні випадки, коли на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 накладних № 34015917, № 34053736вантаж у спірних вагонах перевозився Відповідачем насипом.

По прибутті спірних вагонів на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після їх отримання від залізниці одержувач вантажу ТОВ СП «Нібулон» здійснив огляд цих вагонів та первинне їх переваження по брутто (у завантаженому стані без вивантаження вантажу) на вагах перевантажувального комплексу та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу).

При цьому, суд погоджується з твердженнями Позивача, що виявити недостачу маси вантажу у спірних вагонах, які опломбовані запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП), можливо здійснити тільки шляхом зважування вагонів на вагонних вагах, а не при візуальному огляді вагонів під час їх прийняття від залізниці одержувачем. Виявити стан вантажу всередині даних вагонів можливо здійснити тільки після зняття з вагонів ЗПП та розкриття вагонів з наступним оглядом поверхні вантажу.

Переважування завантажених вагонів одержувачем на власних вагонних вагах після їх прийняття від залізниці є необхідною технологічною операцією для встановлення обставин невідповідності маси вантажу натурою з даними, вказаними у перевізному документі (накладній). Без переважування завантажених вагонів по брутто неможливо виявити недостачу маси вантажу.

Пунктом 23 Правил видачі вантажів передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Згідно з пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Виходячи з системного аналізу положень Статуту залізниць України та вищезазначених Правил видачі вантажів, отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.

Відповідно до обставин справи, одержувач після виявлення недостачі вантажу та керуючись п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України, телефонограмами звертався на станцію призначення Миколаїв-Вантажний із вимогами щодо проведення комісійної перевірки та видачі вантажу у спірних вагонах.

При цьому, подання одержувачем на станцію призначення Миколаїв-Вантажний заяв з вимогою щодо комісійної перевірки вантажу здійснено після прибуття вантажу на станцію, що не є порушенням Статуту та Правил видачі вантажів, оскільки здійснене до початку вивантаження вагонів.

Однак, як вже було зазначено вище, Відповідач в порушення п. 52 та пп. «а» п. 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу не зробив, комерційних актів про недостачу вантажу у вагонах № 95455234, № 95022141, № 95783585,№ 95783916 не склав.

При цьому, п. 52 Статуту залізниць України зобов`язує залізницю здійснити перевірку маси та стану вантажу у разі прибуття вагонів навалом і насипом за наявності вимоги одержувача вантажу, як сторони договору перевезення. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку залізниці. Отже, отримання вимоги одержувача є достатньою підставою для залізниці здійснити перевірку вантажу незалежно від часу отримання вагонів.

П. 129 Статуту залізниць України зобов`язує залізницю скласти комерційний акт для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, якщо про існування такої обставини заявив одержувача бо відправник вантажу, як сторона договору перевезення. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку залізниці не складати комерційний акт з посиланням на підписання Пам`ятки про подавання вагонів. Отримання повідомлення одержувача вантажу про виявлення ним невідповідності маси вантажу натурою з даними залізничної накладної (недостача вантажу), є підставою для залізниці здійснити перевірку маси та стану вантажу та скласти комерційний акт, якщо недостача вантажу підтвердиться.

При цьому, п. 129 Статуту залізниць України надає одержувачу вантажу право заявити вимогу про необхідність складення комерційного акта після приймання завантажених вагонів від залізниці. Адже одержувач зможе встановити обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у накладній, тобто, виявити недостачу вантажу, тільки після того, як завантажений вагон буде прийнятий ним від залізниці та зважений на власних вагонних вагах.

Матеріалами справи підтверджується, що вантажоодержувачем направлялись листи з вимогами провести комісійну перевірку маси вантажу, що прибув у спірних вагонах насипом.

Зважаючи на вищевикладені обставини, судом встановлено те, що одержувачем в порядку, визначеному чинним законодавством України, було вжито необхідних заходів задля повідомлення залізниці про необхідність засвідчення обставин невідповідності маси вантажу комерційним актом, складення якого на вимогу вантажоодержувача (вантажовідправника), згідно приписів підпункту "а" п. 129 Статуту залізниць України, є обов`язком залізниці.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 р. по справі № 910/5280/19 виклав наступну позицію щодо п. 129 Статуту залізниць України, зокрема: «З огляду на викладене суди правильно зазначили, що відповідно до статті 129 Статуту залізниць України залізниця, яка була повідомлена Вантажовідправником про факт недостачі вантажу, зобов`язана була скласти комерційний акт щодо засвідчення в ньому обставини недостачі вантажу у вагонах, однак необґрунтовано відмовила у складанні цього акту».

В матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та (або) спірні вагони зі сторони Позивача, одержувача чи інших осіб з часу подавання вагонів до моменту проведення експертизи, відтак відсутні підстави стверджувати, що нестача вантажу сталась на території одержувача.

Відповідно до п. 3.9 роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", коли технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу - відповідальність за нестачу вантажу покладається на перевізника, а прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Таким чином, звільнити залізницю від відповідальності, у зв`язку з тим, що вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника не вбачається за можливе, оскільки спірні вагони прибули технічно пошкодженими.

Разом з тим, друга частина пп. «а» п. 111 Статуту залізниць України не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки вона передбачає можливість звільнити Залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника.

Згідно з п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Зерновий вантаж, зокрема ріпак, який перевозився за накладними № 34015917, № 34053736не віднесено до додатку зазначених Правил, а отже перевезення у вагонах відкритого типу не допускається.

Позивач також направив запит № 785 від 11.10.2019 р. до ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про надання інформації чи допускається наявність щілин у розвантажувальних люках вагонів-зерновозів та ін.

Згідно листа-відповіді ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» від 06.11.2019 р.№50.1-36/1203 зазначено, що даний завод має декілька моделей вагонів для зерна у своїй номенклатурі - 19-752 (знятий з виробництва), 19-7016, 19-7053-02 та їх модифікації. Згідно вимог технічних умов на вагони для зерна та ДСТУ 3851-99 (ГОСТ 30243.3-99) «Вагони хопери криті колії 1520 мм для сипких вантажів. Загальні технічні умови», всі розвантажувальні прилади мають забезпечувати щільне прилягання кришок до розвантажувальних отворів та повинні мати ущільнення розвантажувальних люків, не допускаючи просипання вантажу. Тому вагони зі щілинами у розвантажувальному люці, які допускають втрату вантажу, являються технічно несправними та не мають допускатися в експлуатацію.

Отже, встановлені Актами експертизи № 120-1108 від 16.11.2020 р., № 120-1143 від 20.11.2020 р., № 120-1165 від 26.11.2020 р. обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів під час перевезення залізницею, що в силу п. 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.

Щодо відмови залізниці у проведені перевірки маси вантажу з посиланням на підписання одержувачем Пам`ятки про подавання вагонів форми ГУ-45 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, не передбачено, ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо.

Вказане також підтверджується листом АТ «Українська залізниця» за № ЦМ-12/102 від 17.03.2021 р., копія якого міститься в матеріалах справи, додана Позивачем до позовної заяви.

Таким чином, Пам`ятка про подавання вагонів форми ГУ-45 не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку одержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній Пам`ятках не спростовує жодних доводів Позивача та вимог одержувача про перевірку маси вантажу та складення комерційного акта.

Оскільки Відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у загальному розмірі 95 282,10 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, позовні вимоги в частині стягнення 95 282,10 грн. вартості недостачі вантажу підлягають задоволенню судом.

Також, Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи щодо встановлення кількості вантажу шляхом зважування та стану спірних вагонів, Позивач надав Заявки на проведення експертиз № 568 від 12.11.2020 р., № 569 від 19.11.2020 р., № 578 від 24.11.2020 р.; рахунки на оплату № 120-1108 від 16.11.2020 р.,№ 120-1143 від 20.11.2020 р., № 120-1165 від 27.11.2020 р.; платіжні доручення ТОВ «ТЕП «Вертикаль» про сплату послуг № 13969 від 17.11.2020 р., № 14004 від 23.11.2020 р., № 14055 від 30.11.2020 р.; Акти приймання-передачі наданих послуг № 120-1108 від 17.11.2020 р.,№ 120-1143 від 23.11.2020 р., № 120-1165 від 30.11.2020 р.

Оскільки витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи належними і допустимими доказами підтверджені Позивачем, з урахуванням того, що здійснення операції з переваження вантажу було необхідним для встановлення обсягу нестачі вантажу, витрати в сумі 11 340,00 грн. згідно з приписами ст.ст. 123, 127, 129 ГПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача, а вказана вимога підлягає задоволенню судом.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів проти позовних вимог Позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (69068, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, будинок 54, офіс 41А, ) 95 282 (дев`яносто п`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн 10 коп. вартості недостачі вантажу, 11 340 (одинадцять тисяч триста сорок) грн 00 коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Судове рішення складено та підписано 26 травня 2022р.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.