РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.06.2022Справа № 910/2145/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАМПАРІ ЮКРЕЙН» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, 5 поверх блоків 8 та 9)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» (03049, м. Київ, вул. Лукашевича, буд. 15-А)

про стягнення 14 584,93 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАМПАРІ ЮКРЕЙН» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» про стягнення 14 584,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 13116 Р від 26.05.2015, а саме, в частині повної та своєчасної оплати товару, який був поставлений позивачем, що підтверджується видатковою накладної № 1853 від 16.10.2019 та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 1853 від 16.10.2019, видатковою накладної № 1955 від 30.10.2019 та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 1955 від 30.10.2019, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10 085,60 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача пені за умовами договору у розмірі 988,47 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 507,66 грн та 3% річних у розмірі 1 003,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2145/22 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

25.03.2022 загальним відділом діловодства суду зареєстрований відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, відповідача зазначає про відсутність основного боргу перед позивачем у зв`язку з його погашенням у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1332 від 23.12.2021 на суму 1 000,00 грн, № 487 від 08.02.2022 на суму 1 000,00 грн та № 648 від 18.02.2022 на суму 9 000,00 грн.

Крім цього, відповідач з посиланням на п. 8.4. договору поставки № 13226Р від 26.05.2015 зазначає, що постачальник керуючись принципами партнерства та добровільності, свободи договору декларує, що він не буде застосовувати або вимагати застосування в судовому порядку до покупця, який виконав грошове зобов`язання перед постачальником у повному розмірі, з моменту виконання і на майбутнє будь-яку фінансову відповідальність, передбачену чинним законодавством в частині стягнення з покупця збитків постачальнику у зв`язку з несвоєчасним невиконанням покупцем грошового зобов`язання за договором, включно з неустойкою (пенею, штрафом), зі зміною індексів інфляції. Штрафних санкцій, відсотків за користування чужими грошовими коштами, в тому числі і три відсотки річних. А тому відповідач зазначає, про відсутність предмета спору та просить суд зарити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

26 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАМПАРІ ЮКРЕЙН» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» (надалі - покупець/відповідач) укладено договір поставки №13116Р (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого постачальник приймає на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлень останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується приймати поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

У п. 2.2. договору сторони погодили, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердження приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими сторонами) накладної та іншої обов`язкової та визначеної чинним законодавством України товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар.

Постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін Специфікації (п. 3.1. договору)

Як передбачено в п. 8.1.1 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 75 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Договір набуває чинності з 26.05.2015 і діє до 31.12.2015 року включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії даного договору - до їх повного виконання (п. 12.1 договору).

Якщо 1 (один) місяць до закінчення терміну дії договору, визначеному пунктом 12.1., жодна із сторін не висловить в письмовій формі свій намір припинити дію договору, даний договір вважається продовженим на наступний рік.

Як вказує позивач, на виконання умов договору постачальником було поставлено відповідачу товар на загальну суму 16 170,48 грн, що підтверджується видатковими та накладними, а саме: №1853 від 16.10.2019 на суму 8 452,80 грн (з ПДВ) та № 1955 від 30.10.2019 року на суму 7 717,68 грн (з ПДВ).

Товар, за вказаними видатковими накладними, як зазначає позивач, отримано відповідачем, що підтверджується підписами уповноважених осіб останнього на вказаних документах про отримання товару та відтиском печатки та також товарно-транспортними накладними.

За доводами позивача, що підтверджується доданими ним до матеріалів справи документами, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав частково, станом на вересень 2021 року у відповідача існувала заборгованість у розмірі 14 255,60 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками. В подальшому, протягом жовтня-грудня 2021 року відповідачем було частково погашено борг у сумі 4 170,00 грн внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у розмірі 10 085,60 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №24 від 02.11.2015 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на загальну суму 16 170,48 грн, що підтверджується видатковими та накладними №1853 від 16.10.2019 на суму 8 452,80 грн та № 1955 від 30.10.2019 року на суму 7 717,68 грн.

У відповідності до п. 8.1.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 75 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на вересень 2021 року у відповідача існувала заборгованість у розмірі 14 255,60 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками. За доводами позивача, протягом жовтня-грудня 2021 року відповідачем було частково погашено борг у сумі 4 170,00 грн внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у розмірі 10 085,60 грн станом на момент подачі позову до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з платіжними дорученнями № 1332 від 23.12.2021 на суму 1 000,00 грн, № 487 від 08.02.2022 на суму 1 000,00 грн та № 648 від 18.02.2022 на суму 9 000,00 грн відповідачем було оплачено заборгованість за договором у сумі 11 000,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу, яка пред`явлена за вказаним позовом, у розмірі 10 085,60 грн після звернення позивача з вказаним позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі і в цій частині, внаслідок відсутності предмету спору.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 9 88,47 грн, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 10.1. договору у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, передбаченим цим договором за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 988,47 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1003,20 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 507,66 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат у межах визначених позивачем періодів нарахування та сум, судом встановлено, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають суми інфляційних втрат та 3 % річних у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також судом взято до уваги, що позивач звернувся з даним позовом до суду 09.02.2022 до погашення основного боргу з боку відповідача, яке відбулося 18.02.2022, а відтак не заслуговують на уваги посилання відповідач на умови п. 8.4. договору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 10 085 грн 60 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» (03049, м. Київ, вул. Лукашевича, буд. 15-А; ідентифікаційний код 32524414) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАМПАРІ ЮКРЕЙН» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, 5 поверх блоків 8 та 9; ідентифікаційний код 38726096) пеню у розмірі 988 грн 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 507 грн 66 коп., 3% річних у розмірі 1 003 грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.06.2022

Суддя Л. Г. Пукшин