ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/14900/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюпласт Україна" (далі - ТОВ "Алюпласт Україна", позивач) - не з`явився,

відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тінторетто" (далі - ТОВ "Тінторетто", позивач, скаржник) - Захарчук І.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ "Тінторетто"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 (головуючий - суддя Павленко Є.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 (головуючий - суддя Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Мальченко А.О.)

у справі №910/14900/19

за первісним позовом ТОВ "Алюпласт Україна"

до ТОВ "Тінторетто",

про стягнення 410 215,30 грн і зобов`язання вчинити дії,

та за зустрічним позовом ТОВ "Тінторетто"

до ТОВ "Алюпласт Україна"

про стягнення 1 756 674,65 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Вступ

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за договорами поставок.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ "Алюпласт Україна" звернулось до суду з позовом про зобов`язання ТОВ "Тінторетто" підписати шляхом проставляння уповноваженими особами власноручних підписів з проставлянням мокрих відтисків печатки ТОВ "Тінторетто" на видаткових накладних та стягнення заборгованості за договором поставки.

1.1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Тінторетто" неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за договором поставки, внаслідок чого утворилась заборгованість з оплати поставленого товару, від сплати якої ТОВ "Тінторетто" ухиляється.

1.2. ТОВ "Тінторетто" звернулось до суду з зустрічною позовною заявою про стягнення боргу за договором поставки.

1.2.1. Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання умов договору поставки ТОВ "Тінторетто" перерахувало на рахунок ТОВ "Алюпласт Україна" грошові кошти за товар, який фактично не був поставлений.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалась судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020, первісний позов задоволено частково та присуджено до стягнення з ТОВ "Тінторетто" на користь ТОВ "Алюпласт Україна" 368 124,70 грн боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 27 631,52 грн пені, 14 459,08 грн штрафу та 6 153,23 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

2.3. Постановою Верховного Суду від 10.12.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 у справі №910/14900/19 в частині задоволення первісних позовних вимог та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасовано, справу в цій частині вимог передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 залишено без змін.

2.4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 позов ТОВ "Алюпласт Україна" задоволено частково та присуджено до стягнення з ТОВ "Тінторетто" на користь ТОВ "Алюпласт Україна" 364 595,00 грн основного боргу, 3 529,70 грн інфляційних втрат, 27 631,52 грн пені, 14 459,08 грн штрафу та 6 153,23 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Тінторетто" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у справі №910/14900/19; ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:

4.1.1. щодо застосування статей 664, 692 ЦК України, статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статей 46, 50, 187, 198, 201 ПК України, пунктів 2.1.,2.2.,2.4.,2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 стосовно можливості прийти до висновку про постачання товару за спірними поставками за відсутності первинних документів, виходячи з податкових відомостей та формування покупцем податкового кредиту при відсутності доказів та встановлення обставин щодо руху активів за спірними поставками (виробництва або придбання товару, його передання та транспортування, використання у господарській діяльності покупця) та виходячи з відомостей по іншим поставкам між сторонами, які не є спірними та щодо яких складені первинні документи;

4.1.2. щодо застосування статей 13, 73, 74, 76-79, 86 ГПК України стосовно підтвердження факту постачання товару за спірними поставками на підставі процесуального стандарту доказування: вірогідності доказів, за умови відсутності первинних документів за спірними поставками та доказів реального руху активів за спірними поставками, тобто надання судом переваги принципу вірогідності доказів над принципами належності доказів та змагальності сторін;

4.1.3. щодо застосування статті 693 ЦК України у подібних правовідносинах стосовно повернення покупцю сплачених коштів за товар, який не було поставлено постачальником за умови оплати товару на підставі укрупнених платежів без прив`язки до кожної конкретної поставки товару та за відсутності зазначення у документах про оплату: "попередня оплата товару".

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Алюпласт Україна" заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. ТОВ "Тінторетто" та ТОВ "Алюпласт Україна" 28.07.2017 укладений договір поставки №313/17 (далі - Договір), за умовами якого останнє зобов`язалося поставити та передати у власність ТОВ "Тінторетто" профільні погонажні вироби з полівінілхлориду для виробництва віконних і дверних конструкцій, а також комплектуючі частини та матеріали (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар у власність та оплатити його в порядку і на умовах, визначених договором.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

6.2. Артикул, найменування, кількість товару, асортимент, ціна одиниці товару та загальна вартість партії товару, визначаються сторонами у специфікаціях, які після їх підписання є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 Договору).

6.3. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що оплата товару/партії товару покупцем здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, або в іншій формі, не забороненій законодавством України. Розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України - гривні.

6.4. Згідно з пунктом 3.2 Договору оплата товару здійснюється покупцем на підставі рахунку-фактури, наданого постачальником. У випадку надання сканкопії або факсокопії рахунку-фактури, постачальник зобов`язаний надати оригінал рахунку-фактури разом з товаром.

6.5. Оплата товару/партії товару здійснюється на умовах відстрочення платежу протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару/партії товару, зазначеної у підписаній сторонами відповідній видатковій накладній, у межах кредитного ліміту, що за домовленістю не перевищує 400 000,00 грн. (пункт 3.3 Договору в редакції додаткової угоди від 18.10.2017 № 2).

6.6. Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця (пункт 4.1 Договору).

6.7. Сторони у пункті 4.6 Договору визначили, що перед днем поставки постачальник оформлює специфікацію та виставляє рахунок-фактуру. Специфікація відображає кінцеві дані для поставки товару, які були погоджені сторонами на підставі замовлення покупця. Постачальник направляє покупцю електронною поштою або факсимільним зв`язком підписану специфікацію, для остаточного узгодження умов поставки (зокрема, асортименту та кількість товару, ціну одиниці товару та загальну вартість партії товару) з покупцем. Після отримання специфікації, покупець зобов`язаний направити (повернути) електронною поштою або факсимільним зв`язком підписану уповноваженою особою та скріплену печаткою покупця зазначену специфікацію, що підтверджує погодження сторонами умов поставки відповідної партії товару та його наявність і готовність для передачі покупцю. Оригінал специфікації передається покупцю разом із відповідною партією товару. Покупець зобов`язаний підписати специфікацію та направити один екземпляр постачальнику в день підписання поштою або кур`єром.

6.8. Поставка товару відбувається на умовах FCA (пункт поставки - склад постачальника: Київська область, місто Бровари, бульвар Незалежності, будинок 53, з-д Пластмас) згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Incoterms" у редакції 2010 року (пункт 4.7 Договору).

6.9. Пунктом 4.8 Договору визначено, що датою поставки (перехід права власності та ризику знищення товару) є дата видаткової накладної на товар (товарно-транспортної накладної), оформленої належним чином та підписаної сторонами.

6.10. Згідно з пунктом 4.9 Договору зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту передачі покупцю товару та підписання сторонами оформленої належним чином видаткової накладної (товарно-транспортної накладної).

6.11. Договір вступає в дію з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31 грудня 2017 року. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір не продовжувати його дію на наступний період (закінчити дію договору), він автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік (по 31 грудня кожного року) на тих же умовах (пункт 11.8 Договору).

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Порядок розгляду клопотань.

7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 для розгляду касаційної скарги у справі №910/14900/19 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2022 відкрито касаційне провадження у справі №910/14900/19 за касаційною скаргою ТОВ "Тінторетто" на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України та призначено до розгляду на 03.03.2022 на 14:00 годину.

7.3. З урахуванням режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 (із внесеними в подальшому змінами), затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, та можливості повітряної тривоги в місті Києві, у Верховному Суді встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Отже, судове засідання у справі №910/14900/19, призначене на 03.03.2022 не відбулося з причин незалежних від Суду та учасників справи.

7.4. Ухвалою Верховного Суду від 12.04.2022 розгляд касаційної скарги ТОВ "Тінторетто" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у справі №910/14900/19 призначено на 26.05.2022 о 14:00.

Враховуючи зазначені факти та обставини, справу розглянуто Судом у розумні строки.

7.5. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.6. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Верховний Суд переглядає справу в частині задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог. Рішення суду в частині відмови у задоволені первісних позовних вимог про зобов`язання вчинити дії Судом не переглядається.

8.2. Так, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення у відповідній частині та направляючи справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, у постанові від 10.12.2020, зокрема зазначив про таке:

- суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано відмовили у задоволенні позовної вимоги за первісним позовом про зобов`язання підписати спірні видаткові накладні;

- суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що договір поставки № 313/17 від 28.07.2017, укладення між сторонами у справі та існування якого є доведеним, є єдиним договором, що регулює правовідносини ТОВ "Алюпласт Україна" та ТОВ "Тінторетто" щодо постачання і оплати товару за цим договором (профільних погонажних виробів з полівінілхлориду для виробництва віконних і дверних конструкцій, а також комплектуючих частин і матеріалів) у спірний період: 2018-2019 роки, з огляду на що правильно керувалися умовами саме цього договору поставки № 313/17 від 28.07.2017 при вирішенні спору у цій справі;

- суди попередніх інстанцій правильно встановили, що спірні правовідносини між сторонами у справі щодо стягнення заборгованості з оплати поставленого товару (за первісним позовом) та з повернення попередньої оплати непоставленого товару (за зустрічним позовом) виникли з договору № 313/17 від 28.07.2017, є правовідносинами з поставки товарів, а зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки.

8.3. Щодо доводів касаційної скарги, зазначених у пунктах 4.1.1 та 4.1.2, Верховний Суд зазначає таке.

8.4. Верховний Суд наголошує, що ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

8.5. Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.6. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

8.7. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

8.8. При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

8.9. Згідно з приписами статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

8.10. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

8.11. Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

8.12. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

8.13. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.14. Колегія суддів звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 ГПК України викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

8.15. Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

8.16. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

8.17. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.18. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

8.19. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

8.20. Близький за змістом висновок викладений у низці постанов Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20.

8.21. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

8.22. Верховний Суд також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

8.23. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

8.24. Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

8.25. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

8.26. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції врахував дані податкової звітності, в яку не було внесено зміни ТОВ "Тінторетто" у встановленому законом порядку та строк, а також враховуючи той факт, що ТОВ "Тінторетто" не було доведено в чому полягала відмінність механізму погодження поставок, які ТОВ "Тінторетто" визнає та які не визнає, та з урахуванням приписів ГПК України дійшов висновку про доведеність факту поставки спірної продукції за видатковими накладними на загальну суму 492 363,02 грн. Водночас, оскільки видаткова накладна від 31.01.2019 №РН-0000098 на суму 153 057,52 грн була частково оплачена на суму 145 768,02 грн, тому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд першої інстанції вказав на недоведеність обґрунтованості підстав, на які ТОВ «Тінторетто» посилається заявляючи свої вимоги.

8.27. Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився з такими висновками суду та зазначив, що останнім дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права в частині надання оцінки доводам скаржника. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

8.28. При цьому оскаржувані судові рішення ґрунтуються виключно на підставі поданих сторонами доказів.

8.29. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

8.30. Щодо відсутності правових висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних скаржником норм права, то Верховний Суд зазначає таке.

8.31. Підставою касаційного оскарження у даній справі є пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.32. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.33. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

8.34. Як убачається зі змісту оскаржуваних рішень, твердження позивача за первісним позовом стосовно доведеності наявності його порушених прав та/або охоронюваних законом інтересів, а також доводи відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про наявність підстав для відмови у задоволенні первісних вимог позовних вимог та наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, були оцінені судами попередніх інстанцій з урахуванням дослідження тих доказів, які були надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень.

8.35. Наведені ж у касаційній скарзі доводи фактично стосуються необхідності переоцінки доказів, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі.

8.36. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

8.37. До того ж встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

8.38. За таких міркувань та ураховуючи, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про доведеність первісних позовних вимог та недоведеність зустрічних вимог на підставі встановлених ними обставин справи, дослідження та оцінки поданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що підстави для формування висновків Верховного Суду з питань, заявленихскаржником у касаційній скарзі, відсутні.

8.39. Таким чином, скаржником не доведено обґрунтованої необхідності для формування висновків Верховного Суду щодо застосування наведених ним норми матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах.

8.40. З урахуванням мотивів, які містяться у розділі 8 цієї постанови, Касаційним господарським судом беруться до уваги аргументи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.

8.41. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

8.42. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

8.43. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

8.44. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.45. Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.46. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.47. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі і визначальні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.2. Доводи скаржника щодо порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.3. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ "Тінторетто" без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Тінторетто" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос