ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" травня 2022 р. м. Київ Справа № 911/2139/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув заяву про розстрочення виконання рішення суду у справі № 911/2139/21

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

40021, м. Суми, вул. Лебединська, буд. 13,

адреса для листування: 40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, буд. 21

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16,

про стягнення заборгованості

за участі представників сторін:

позивача: Сіденко Л.В.

відповідача: не з`явився.

встановив:

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.10.2021 позов (вх. № 2155/21 від 21.07.2021) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Сумигаз» задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» 504448,28 грн. основного боргу, 4239,89 грн. пені, 847,97 грн. 3 % річних, 504,45 грн. інфляційних втрат, 7650,61 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 у справі 911/2139/21 апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 залишено без змін.

20.01.2022 через канцелярію до Господарського суду Київської області (вх. 1388/22) надійшла заява Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» про розстрочення виконання рішення суду у порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.01.2022 розгляд заяви Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» про розстрочення виконання рішення суду (вх. № 1388/22 від 20.01.2022) призначено у судовому засіданні 01.02.2022.

В обґрунтування підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у справі № 911/2139/21 відповідач посилається на такі обставини:

- у зв`язку із проведенням приватизації, у тому числі, майна Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт», на період юридичного оформлення переходу права власності, газопостачання на об`єкт позивача було припинено, а відповідач, фактично, став заручником ситуації і змушений погашати заборгованість за розподіл природного газу по заводам, на яких вже не проводиться діяльність та які продані третім особам, проте, право власності за якими юридично не оформлено і на дату подачі заяви про розстрочення виконання судового рішення відповідач є формальним власником заводів;

- за аналогічним, по суті, судовим рішенням (стягнення заборгованості), ухваленим Господарським судом Київської області 08.06.2017 у справі № 911/2005/13, Державному підприємству спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» надано розстрочку у виконанні судового рішення строком на 12 місяців, щомісячними платежами у розмірі 1156177,67 грн. Згідно з твердженнями відповідача, вказане рішення виконується без порушення графіку, що свідчить про відсутність зловживання з боку відповідача, у частині уникнення відповідальності за невиконання рішення суду, а також підкреслює високу платіжну дисципліну підприємства з виконання боргових зобов`язань;

- складний фінансовий стан (непокритий збиток відповідача складає 16696000,00 грн.);

31.01.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшли заперечення (вх. №2108/22 від 31.01.2022) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на заяву Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021, відповідно до яких позивач не погоджується із заявою відповідача з таких підстав:

- дії відповідача свідчать про намагання максимально відтермінувати виконання рішення суду без об`єктивно виправданих на те підстав, оскільки при розгляді справи по суті відповідач не порушував питання щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення (не зважаючи на таку можливість, що передбачена статтею 239 Господарського процесуального кодексу України), не звертався до позивача з пропозиціями про укладення мирової угоди (у тому числі, шляхом розстрочення виконання грошового зобов`язання), не вжив заходів щодо добровільного виконання рішення суду (навіть частково і навіть в рамках тих платежів, які ним пропонуються у заяві про розстрочення), а лише після набрання законної сили судовим рішенням звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, при цьому, на максимально дозволений законодавством строк 12 місяців;

- наявність ухвали про розстрочення виконання рішення суду в іншій справі свідчить саме про те, що відповідачем забезпечується сплата кожного місяця коштів у розмірі понад 1 мільйон гривень, що не призвело до банкрутства. Тобто, підприємство здатне сплачувати вказаний обсяг боргових зобов`язань. При цьому, виконання рішення у даній справі не покладає на відповідача надмірний тягар, з огляду на те, що загальна сума, яка підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (517691,20 грн.), становить менше половини щомісячного платежу за вищевказаною ухвалою про розстрочення;

- строк виконання ухвали про розстрочення у справі № 911/2005/13 закінчується у лютому 2022 року, тобто, з березня 2022 року фінансовий тягар на підприємство відповідача зменшується, а відповідач заявляє про розстрочення виконання рішення у справі № 911/2139/21 на максимально допустимий строк 12 місяців, що свідчить про намагання максимально відтягнути необхідність погашення боргових зобов`язань перед позивачем;

- в силу вимог статті 331 Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги дату винесення рішення, розстрочення на 12 місяців буде суперечити вимогам чинного законодавства України.

У судове засідання 01.02.2022 з`явився представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений.

Відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Враховуючи обставини справи, з метою надання відповідачу можливості ознайомитись із запереченнями позивача на заяву про розстрочення виконання рішення суду (вх. № 2108/22 від 31.01.2022), суд, у засіданні 01.02.2022, дійшов висновку про наявність підстав для оголошення перерви у судовому засіданні до 10.02.2022, про що постановлено ухвалу.

10.02.2022, у судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення суду; представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання не повідомлений.

Зважаючи на обставини неповідомлення відповідача про судове засідання, з метою забезпечення дотримання приниципу змагальності сторін господарського судочинства, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні 10.02.2022, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України, з підстав того, що спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2022, розгляд справи призначено на 24.02.2022.

24.02.2022 у судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Зважаючи на вказане, з огляду на введення воєнного стану у день судового засідання, наявності загрози безпеці представників сторін у місті Києві, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причин неявки представників у судове засідання та відкладення розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Наказом голови Господарського суду Київської області від 03.03.2022 № 3 встановлено особливий режим роботи Господарського суду Київської області в умовах воєнного стану, зокрема, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участі учасників судового процесу для запобігання загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду.

Згідно з наказом голови Господарського суду Київської області від 01.04.2022 № 4 відновлено проведення відкритих судових засідань за участі учасників судового процесу в Господарському суді Київської області.

У зв`язку з покращенням безпекової ситуації у місті Києві та Київській області, суд дійшов висновку про можливість призначення судового засідання у справі та ухвалою від 26.04.2022 призначив розгляд справи на 17.05.2022.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 290/22 від 02.05.2022), що обгрунтована ускладненням транспортного сполучення між містом Суми та містом Києвом через руйнування, що завдані військовою агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2022 розгляд заяви Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» призначено на 17.05.2022 у режимі відеоконференції.

У судове засідання 17.05.2022 з`явився представник позивача, який підтримав свої заперечення проти задоволення заяви Державного підприємства спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» про розстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про судове засідання, з урахуванням попередньої заяви відповідача про розгляд заяви без участі представника, за наявними матеріалами, за відсутності клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути заяву за наявними матеріалами справи без участі представника відповідача.

За результатами аналізу мотивів боржника, що наведені ним у заяві про розстрочення виконання судового рішення та наданих ним документів, а також, з урахуванням заперечень стягувача, суд дійшов висновку, що заявником не доведено неможливості виконання рішення суду, адже, посилання на складне фінансове становище, у даному випадку, не може свідчити про обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також розстрочення виконання рішення суду заявлене з порушенням присічного строку, встановленого частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Так, статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у статті 326 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Підставами для відстрочення, розстрочення, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Таким чином, законодавець, у будь-якому випадку, пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до вказаної статті, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі „Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, „легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить „майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація „потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті, для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003).

З огляду на вищевикладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочення або відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Відтак, особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Водночас, питання щодо розстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду та є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та дослідження доказів.

Судом враховано також, що заявляючи про розстрочення виконання рішення суду у 2022 році, боржник надає документи щодо свого фінансового стану лише за 9 місяців попереднього року, хоча на час подання відповідної заяви у нього мала б бути фінансова звітність за увесь попередній рік, тоді як документи за частину попереднього року не відображають дійсний фінансовий стан боржника на час розгляду його заяви про розстрочення рішення.

Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності заявника, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. При цьому, обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим.

Більше того, аналіз аргументів кожної із сторін судового процесу свідчить, що задоволення поданої позивачем заяви істотно порушить баланс майнових інтересів сторін та може завдати значних збитків позивачу, оскільки, як позивач, так і відповідач перебувають у скрутному фінансовому становищі, і надання розстрочення виконання рішення надасть преференції відповідачу за рахунок позивача, змусивши останнього покривати можливі фінансові втрати, завдані розстроченням, за власний рахунок.

Також суд зазначає, що при вирішенні питання про надання розстрочення необхідно врахувати, що спір у даній справі виник саме з вини відповідача, у зв`язку не тільки із несвоєчасною сплатою відповідних платежів за укладеним з позивачем договором, а і з небажанням відповідача, у добровільному порядку, виробити разом із позивачем прийнятний для обох алгоритм погашення заборгованості.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішення Господарського суду Київської області, про розстрочення якого заявляється боржником за заявою від 20.01.2022, ухвалено 25.10.2021, при цьому, заявляється про розстрочення на 12 місяців, що порушує строк, встановлений частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що, в порушення вимог статей 74 та 331 Господарського процесуального кодексу України, заявник не дотримався викладених у них вимог, не надав доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, у зв`язку з чим суд відмовляє Державному підприємству спиртової та лікеро горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, ) у розстроченні виконання рішення Господарського суду Київської області від 25.10.2021 у справі № 911/2139/21.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви (вх. № 1388/22 від 20.01.2022) Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, ) відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскарження протягом десяти днів в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складений 06.06.2022.

Суддя С.О. Саванчук