ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Черкаси справа № 925/87/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., за участю секретаря судового засідання Бузун Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 925/87/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СМ Трейдінг"

до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"

про стягнення 343 765,12 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - Плаха О.В., довіреність від 13.09.2021 № 91, адвокат.

До Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СМ Трейдінг" (надалі - ТОВ "СМ Трейдінг") від 25.01.2022 до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (надалі - ПрАТ "Черкаське хімволокно") про стягнення 299 857,84 грн основного боргу; 28 441,23 грн пені; 5150,97 грн 3% річних; 10 315,08 грн втрат від інфляції, всього: 343 765,12 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки від 31.05.2021 № 108 СЗ щодо неоплати поставленого товару.

Ухвалою від 26.01.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 925/87/22. Постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження; постановив підготовче засідання призначити на 24.02.2022 о 12:00 год. Встановив сторонам строки для подання заяв по суті.

10.02.2022 у строк, встановлений судом, від відповідача надійшов відзив від 09.02.2022 № 171, в якому відповідач просить суд зменшити заявлений розмір інфляційних, пені та 3% річних на 75%; відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 75% інфляційних, пені, 3% річних та стягнення судових витрат на правничу допомогу. Розстрочити виконання рішення суду рівними частинами щомісячно протягом року з дня ухвалення рішення.

Ухвалою від 15.02.2022 господарський суд позовну заяву ТОВ "СМ Трейдінг" залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків для позивача - не пізніше п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

23.02.2022, у строк, встановлений судом, позивач надав заяву про усунення недоліків, чим виконав вимоги ухвали господарського суду від 15.02.2022.

Ухвалою від 24.02.2022 господарський суд продовжив розгляд справи № 925/87/22, призначив підготовче засідання на 17.03.2022 о 14:30 год.

У судовому засіданні 17.03.2022 постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на підставі ст. 183 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) до 04.04.2022 о 12:00 год.

18.03.2022 через систему "Електронний суд" надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі.

Ухвалою від 04.04.2022 господарський суд за власною ініціативою продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 12:00 02.06.2022. Визначив наступну дату судового засідання 30.06.2022 об 11:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні участі не брав, суд враховує подану ним попередньо заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов.

Також представник відповідача подав клопотання про поновлення строку на подання доказів і долучив до справи копії Звіту про фінансові результати за І квартал 2022 р. та Балансу станом на 31.03.2022 з доказами подання таких документів до Центру обробки електронних звітів Держстату - 02.05.2022.

Враховуючи, що дані документи є фінансовою звітністю відповідача за І квартал 2022 року, а відзив на позов, разом з яким, відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, мали бути подані докази відповідачем, надійшов до суду 10.02.2022, то суд доходить висновку про неможливість їх подання разом з відзивом, з огляду на їх відсутність на час подання відзиву. Тому, відповідно до ст. 119 ГПК України, суд задовольняє клопотання відповідача та поновлює строк на подання таких доказів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, господарський суд встановив таке.

31.05.2021 між ТОВ "СМ Трейдінг" (постачальник) та ПрАТ "Черкаське хімволокно", в інтересах якого діяв відокремлений підрозділ "Черкаська ТЕЦ" (покупець) укладено Договір поставки № 108 СЗ (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору постачальник бере на себе зобов`язання за замовленням покупця поставити масло турбінне ТП-22с (надалі - товар), код ДК 021:2015 - 09210000-4 мастильні засоби (09211300-4 Турбінні оливи), а покупець прийняти цей Товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Характеристики, кількість та вартість Товару, визначена у Специфікації (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Договору поставка Товару здійснюється на умовах терміну DDP правил тлумачення міжнародних торгівельних термінів ІНКОТЕРМС-2010 до місця призначення: м. Черкаси, проспект Хіміків, 76. Постачальник здійснює поставку Товару протягом 10 (десяти) робочих днів від дати отримання Замовлення.

Загальна ціна Договору складає 314 598 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 20% - 52 433 грн 00 коп. (п. 3.1. Договору)

Відповідно до п. 3.2., 3.3. Договору оплата Товару, визначеного у Специфікації за цим Договором, здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку на оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня прийняття Товару, що підтверджується підписаним Сторонами актом приймання-передачі Товару. Рахунок на оплату виставляється постачальником разом з актом приймання-передачі Товару. Розрахунок здійснюється у національній валюті України - гривні та у безготівковій формі, шляхом перерахування покупцем коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у ст. 11 даного Договору та/або рахунку, наданому разом з поставкою Товару.

За п. 4.3. Договору приймання Товару за кількістю та наявністю явних недоліків здійснюється у місці призначення, після перевірки покупцем:

- наявності документів, визначених п. 4.7. цього Договору;

- відповідності технічним вимогам для даного виду Товару та вимогам нормативної документації ДСТУ (ГОСТ).

Відповідно до п. 4.6. Договору протягом 2 (двох) робочих днів після здійснення перевірки Товару, в разі відсутності зауважень у покупця, останній підписує два екземпляри Акту приймання-передачі Товару та один екземпляр передає постачальнику нарочно або засобами поштового зв`язку із обов`язковим зазначенням дати підписання Акту приймання-передачі.

Згідно з п. 4.7. Договору у момент передачі Товару у місці призначення, постачальник надає покупцю (його повноважному представнику) оригінали наступних документів: рахунок; видаткову накладну; акт приймання-передачі Товару, дата підписання якого визначається замовником відповідно до умов Договору, у 2 (двох) екземплярах; паспорт/сертифікат/свідоцтво якості на Товар (копію, засвідчену постачальником), що має містити загальні відомості про Товар, технічні характеристики, дату виготовлення, порядок експлуатації, гарантійний строк (не може бути менший за гарантійний строк, зазначений у цьому Договорі) та інше; товарно-транспортну накладну.

31.05.2021 постачальником та покупцем підписано Специфікацію № 1 до Договору (надалі - Специфікація № 1), якою визначено належний до поставки товар, а саме: олива турбінна ТП-22с у кількості 7,470 тон, за ціною 42 114,86 грн з ПДВ за тону, на загальну суму з ПДВ 314 598,00 грн.

На виконання п. 1.1. Договору відповідач здійснив замовлення від 01.06.2021 № 1.

Відповідно до умов Договору, позивач здійснив поставку відповідачу Товару - олива турбінна ТП-22с, у кількості 7,12 тон, на загальну суму з ПДВ 299 857,84 грн, що підтверджується: актом прийому-передачі від 15.06.2021 №1, підписаним сторонами.

Позивачем виконано зобов`язання за Договором по поставці товару - оливи турбінної ТП-22с, у кількості 7,12 тон.

Як зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання по оплаті поставленого товару не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір, суд враховує такі положення чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Як передбачено в ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України)

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1-2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи положення п. 3.2. Договору оплата Товару мала бути здійснена до 15.07.2021 включно (протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня прийняття Товару, що підтверджується підписаним Сторонами актом приймання-передачі Товару).

Відповідач не виконав оплату в узгоджений сторонами строк, тому позов в частині стягнення основного боргу в сумі 299 857,84 грн є обґрунтованим.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 28 441,23 грн на суму заборгованості 299 857,00 грн за період 16.06.2021 - 10.01.2022.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. (ст. 611 ЦК України)

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6.2. Договору, у разі несвоєчасного оплати Товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення заборгованості.

Позивач нарахував пеню за період 16.06.2021 - 10.01.202, тоді як відповідно до п. 3.2. Договору останнім днем оплати є 15.07.2021, про що позивач сам зазначає у позові. Відтак прострочення виконання зобов`язання по сплаті починається з 16.07.2021.

Господарський суд, не виходячи за межі позовних вимог, здійснив власний перерахунок пені на суму 299 857,00 грн за період 16.07.2021 - 10.01.2022 і сума пені складає 24 744,36 грн.

Позивач пред`явив до стягнення інфляційні втрати в сумі 10 315,08 нараховані на суму заборгованості 299 857,00 грн за період липень-грудень 2021 року та 3% річні на суму заборгованості 299 857,00 грн за період 16.06.2021 - 10.01.2022.

Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем повторно допущено помилку у початку періоду нарахування, господарський суд здійснив перерахунок 3% річних за період 16.07.2021 - 10.01.2022 на суму 299 857,00 грн і їх сума склала 4 411,59 грн та інфляційних втрат за період серпень-грудень 2021 року і їх сума склала 10 009,71 грн.

Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим у частині суми основного боргу в розмірі 299 857,84 грн, пені в сумі 24 744,36 грн, 3% річних в сумі 4 411,59 грн та інфляційних втрат в сумі 10 009,71 грн. В іншій частині позов є необґрунтованим.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд враховує таке.

Ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доведення наявності підстав для зменшення нарахувань покладений саме на відповідача.

Однак, відповідачем не наведено обґрунтувань щодо винятковості випадку несвоєчасного розрахунку за поставлений товар, не подано будь-яких доказів на підтвердження фінансового стану ПрАТ "Черкаське хімволокно" та не повідомлено про ймовірні негативні наслідки у разі стягнення сум в заявлених розмірах.

Подана копія акту звірки розрахунків ДП "Енергоринок" з ПрАТ "Черкаське хімволокно" станом на 31.12.2021, відповідно до якого заборгованість ДП "Енергоринок" перед відповідачем складає 70 284 231,75 грн не є доказом скрутного матеріального становища відповідача. Крім того саме відповідач, а не позивач, як учасник господарських відносин з ДП "Енергоринок", відповідає за допущення перед ПрАТ "Черкаське хімволокно" кредиторської заборгованості і має можливість вживати заходи щодо стягнення такої заборгованості у судовому порядку, а не перекладати відповідальність за борги іншої юридичної особи на позивача.

Отже, досліджуючи матеріали справи, господарський суд не знаходить підстав для зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені на 75% з огляду на таке: розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат не є надмірним у порівнянні до суми позову і зважаючи на відповідні відсотки, такі додаткові нарахування здійснені за неповні півроку; відповідач не вчиняв жодних дій задля зменшення заборгованості, її реструктуризації тощо; доказів скрутного становища відповідача суду не подано.

З огляду на викладене, господарський суд задовольняє позов у частині стягнення суми основного боргу в розмірі 299 857,84 грн, пені в сумі 24 744,36 грн, 3% річних в сумі 4 411,59 грн та інфляційних втрат в сумі 10 009,71 грн. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судовий збір за правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а саме коштів, сплачених за підготовку позовної заяви адвокату Пономаренко В.І.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закон № 5076-VI), котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону № 5076-VI)

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ "СМ Трейдінг" надано документи, які свідчать про такі обставини.

23.12.2021 між ТОВ "СМ Трейдінг" (надалі - клієнт) та Адвокатським бюро "Пономаренко Вдовенко", від імені якого на підставі статуту діє керуючий Пономаренко Валерій Ігорович, укладено договір про надання правничої допомоги адвокатським бюро №23/12 (надалі - Договір №23/12) про таке:

1. Бюро зобов`язується надати правничу допомогу та здійснити представництво й захист інтересів Клієнта в усіх державних органах і установах, у тому у судових інстанціях всіх рівнів і ланок, у правоохоронних органах (у тому числі, у територіальних підрозділах Національної поліції, у Державній фіскальній службі, перед органами слідства та прокуратури), у Державній виконавчій службі та її територіальних підрозділах, в органах нотаріату та юстиції, в Державній реєстраційній службі тощо, в підприємствах установах та організаціях будь-якої форми власності, з усіма правами що надані Клієнту та його адвокату згідно законодавства України.

2. Клієнт відповідно до договору №23/12 має право давати Бюро окремі доручення на вчинення конкретних дій, складення процесуальних та інших документів. Окремі доручення узгоджуються сторонами в усній або письмовій формі.

3. Під час здійснення адвокатської діяльності за Договором №23/12, Бюро має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом. Правила адвокатської етики, зокрема:

- представляти і захищати права, свободи та інтереси Клієнта у суді.

4. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року включно (п. 3.1. Договору №23/12).

5. Обсяг правничої допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Загальна вартість гонорару в межах доручення, передбаченого даним договором, зазначається у Акті наданих послуг із наданням правничої допомоги із розрахунку. (п. 4.1 Договору №23/12)

6. При наданні правничої допомоги із представництва адвокатами Бюро Клієнта у судових справах. Сторонами укладається Додаткова угода до Договору № 23/12 і закріплюється вартість процесуального представництва з урахуванням п. 4.1. Договору №23/12, та розмір гонорару при завершенні судового процесу та отримання рішення суду яке вступило в законну силу.

23.12.2021 між ТОВ "СМ Трейдінг" (надалі - клієнт) та Адвокатським бюро "Пономаренко Вдовенко", від імені якого на підставі статуту дії керуючий Пономаренко Валерій Ігорович, укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги адвокатським бюро №23/12 про таке:

1. За надання правничої допомоги Клієнт сплачує Бюро Гонорар (п.3.1.)

2. Гонорар Бюро складається з попередньої оплати та оплати вартості судових засідань, (СЗ) (п. 3.2.)

3. Попередня оплата за даною Додатковою угодою складає 20 000 (двадцять тисяч) гривень (п.3.3.)

4. Клієнт зобов`язаний оплатити на користь Бюро попередню оплату у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання даної Додаткової угоди (п. 3.4.)

Також позивач додає платіжне доручення від 24.12.2021 № 1172 про сплату 20 000 грн на рахунок адвокатського бюро з призначенням платежу: оплата за правничу допомогу зг. Договору №23/12 від 23.12.2021 без ПДВ.

Отже, є підтвердженим факт понесення позивачем при розгляді даної справи судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн, що складається із узгодженої фіксованої суми Гонорару.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не звертався до суду із клопотанням про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України.

Водночас, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, витрати позивача на правову допомогу в розмірі 20 000 грн є підтвердженими та співмірними зі складністю справи і виконаною адвокатом роботою.

Відповідач у відзиві на позов просить не розподіляти на нього судові витрати на правничу допомогу позивача, посилаючись на ч. 5 ст. 129 ГПК України.

Так, відповідно до норми, на яку посилається відповідача, - під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 25.01.2022 у справі № 910/1515/21)

Так, аналізуючи судові витрати позивача на правничу допомогу суд встановив, що гонорар складає 5,82% від ціни позову, що не є непропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову; поведінка позивача не призвела до затягування розгляду справи, ним не заявлялися необґрунтовані клопотання тощо; незначне завищення позовних вимог має наслідком пропорційний розподіл судових витрат між сторонами відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, тому вказане враховано судом; позивачем здійснювалися заходи щодо досудового вирішення спору, проте відповідач не відреагував на них.

Отже, суд врахував критерії, визначені у ч. 5 ст. 129 ГПК України і не знайшов підстав для непокладення на відповідача судових витрат позивача на правничу допомогу.

Критерії, визначені в ч. 6-7, 9 ст. 129 ГПК України відсутні у даній справі, тому й не підлягають дослідженню господарським судом.

Господарський суд на підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України покладає витрати на професійну правничу допомогу на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення господарський суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Також суд враховує, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, підставою для розстрочки виконання рішення має бути існування об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання рішення.

При цьому, розстрочка виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду в цій справі відповідач вказує, що задоволення позовних вимог у повному обсязі може призвести до повної зупинки Черкаської ТЕЦ, що у свою чергу спричинить негативні соціально-економічні наслідки, серед яких припинення постачання теплової енергії 60% усієї опалювальної площі м. Черкаси, зупинення виплати заробітної плати більш ніж 800 працівникам підприємства відповідача, припинення фінансування невідкладних робіт по відновленню (ремонту) обладнання, активізація природних процесів руйнування обладнання та становить загрозу надійності електропостачання м. Черкаси.

На підтвердження свого скрутного матеріального становища відповідач подав суду Звіт про фінансові результати за І квартал 2022 року, відповідно до якого збиток підприємства ПрАТ "Черкаське хімволокно" за І квартал становить 220 758 000 грн. Також відповідачем подано Баланс станом на 31 березня 2022 року, відповідно до якого у ПрАТ "Черкаське Хімволокно" збільшилися поточні зобов`язання і забезпечення з 913 170 000 грн станом на 01.01.2022 до 1 174 698 000 грн станом на 31.03.2022.

Також господарський суд враховує, що згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, а у системному розумінні цієї норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом. Присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чіжов проти України (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Проаналізувавши доводи відповідача, дослідивши докази на підтвердження його скрутного становища, врахувавши інтереси обох сторін, суд дійшов висновку щодо можливості задоволення клопотання відповідача частково та розстрочити виконання рішення суду строком на три місяці.

Керуючись ст. 74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (ідентифікаційний код 00204033, проспект Хіміків, буд. 76, м. Черкаси, 18028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СМ Трейдінг" (ідентифікаційний код 42508320, вул. Михайла Бойчука, б. 6, оф. 106, м. Київ, 01103) 299 857,84 грн основного боргу, 24 744,36 грн пені, 4 411,59 грн 3% річних, 10 009,71 грн втрат від інфляції, 5 085,35 грн судового збору та 19 724,14 грн витрат на професійну правничу допомогу, розстрочивши виконання рішення на три місяці за таким графіком:

до 30.06.2022 - 121 277,66 грн;

до 31.07.2022 - 121 277,66 грн;

до 31.08.2022 - 121 277,67 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Дата складення повного судового рішення 02.06.2022.

Суддя З.В. Зарічанська