ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/7827/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М.,

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представників: ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - Василюка І.М., Супіханова Г.Б. - адвоката Попова А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021

у справі № 910/7827/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укіо Банк Лізинг" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ніколаєвої І.В.

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменяр"

2. ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрос-Нафта"

про спростування майнових дій боржника

в межах справи № 910/7827/17

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укіо Банк Лізинг"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 порушено провадження у справі № 910/7827/17 про банкрутство ТОВ "Укіо Банк Лізинг".

Постановою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 у даній справі боржника - ТОВ "Укіо Банк Лізинг" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

У квітні 2018 року, в межах справи про банкрутство ТОВ "Укіо Банк Лізинг", ліквідатор банкрута Ніколаєва І.В. на підставі ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою до ТОВ "Каменяр" про спростування майнових дій боржника, що полягають у знятті з обліку у зв`язку з передачею у власність відповідача техніки, а саме: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 та екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 .

Цей спір розглядався судами неодноразово.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 910/7827/17 заяву ліквідатора ТОВ "Укіо Банк Лізинг" було задоволено та спростовано майнові дії ТОВ "Укіо Банк Лізинг", що полягають у знятті з обліку у зв`язку з передачею у власність ТОВ "Каменяр" техніки, а саме: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 та екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі № 910/7827/17 ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 скасовано. Прийнято нове рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 910/7827/17 - скасовано, справу у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

За результатами нового розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020, позов ТОВ "Укіо Банк Лізинг" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ніколаєвої І.В. до ТОВ "Каменяр" про спростування майнових дій боржника залишено без розгляду.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.04.2020 постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі № 910/7827/17 скасовано; справу № 910/7827/17 в скасованій частині направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 залучено ОСОБА_1 до участі у справі № 910/7827/17 в якості співвідповідача.

Разом з цим, 24.11.2020 і 22.12.2020 від ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до господарського суду надійшли заяви про уточнення позовних вимог в частині визначення предмету позову у відповідності до вимог КУзПБ, у яких ліквідатор банкрута просить визнати недійсними правочини ТОВ "Укіо Банк Лізинг", що полягають у вчиненні від імені позивача дій, а саме: знятті в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 ; екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 , та передачі вказаного майна у власність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17 (суддя Івченко А.М.) позовну заяву задоволено повністю. Визнано недійсними правочини ТОВ "Укіо Банк Лізинг", що полягають у вчиненні від імені позивача дій, а саме: знятті в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 ; екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 , та передачі вказаного майна у власність ОСОБА_1 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 у справі № 910/7827/17 (колегія суддів: Гарник Л.Л. - головуючий, Копитова О.С., Отрюх Б.В.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17 залишено без змін.

Не погодившись з ухваленими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 та ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17; постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права - ч. 1 ст. 42 КУПБ та порушенням норм процесуального права - ч. 3 ст. 46, ст. 48 ГПК України.

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначив п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України - неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Не погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, заявник касаційної скарги наголошує, що судами не було надано оцінку його доводам, наданим доказам, не враховано усі обставини справи та не виконано вказівки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 30.10.2019 у цій справі.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводить, що зняття з обліку спірної техніки не є правочином в розумні приписів ст. 202 ЦК України, не впливає на виникнення чи припинення права власності боржника та не пов`язано з моментом переходу права власності.

Так, за твердженням скаржника, зняття в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки (навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 ; екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 ) є тільки реєстраційною (адміністративною) дією відповідного органу обліку, яка була вчинена 24.10.2017, але яка є похідною від переходу права власності, здійсненого 31.03.2017 на підставі актів прийому-передачі, які були укладені на виконання правочину - додаткової угоди від 10.03.2017, яка окремо оскаржувалася ТОВ "Укіо Банк Лізинг" у судовому порядку.

При цьому ОСОБА_1 наголошує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17 відмовлено у задоволенні позову ліквідатора ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - Ніколаєвої І.В. до ОСОБА_1 , ТОВ "Каменяр", ТОВ "Агрос-Нафта" про визнання недійсною додаткової угоди від 10.03.2017, укладеної ТОВ "Укіо Банк Лізинг", ТОВ "Каменяр", ОСОБА_1 та ТОВ "Агрос-Нафта".

Крім того, заявник касаційної скарги звертає увагу на те, що у даному випадку передача 31.03.2017 права власності на спірне майно ОСОБА_1 та подальше зняття 24.10.2017 в органах Держпродспоживслужби з обліку за ТОВ "Укіо Банк Лізинг" цієї техніки були погоджені єдиним кредитором банкрута - AT "Укіо Банкас", а також єдиним власником ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - ЗАТ "УКІО БАНКО РІ3ІК0С КАПІТАЛО ВАЛЬДИМАС".

За твердженням ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді цього спору не визначилися з питанням ефективності обраного ліквідатором ТОВ "Укіо Банк Лізинг" способу захисту прав та інтересів боржника та його кредиторам, оскільки не надали належної оцінки тим обставинам, що зняття з обліку 24.10.2017 працівниками відділу реєстрації сільськогосподарської техніки ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві навантажувача фронтального та гусеничного екскаватора само по собі не призвело до переходу права власності на зазначене майно від боржника до ОСОБА_1 і, відповідно, до зменшення ліквідаційної маси боржника, а скасування запису про зняття з обліку за ТОВ "Укіо Банк Лізинг" спірного майна ніяк не відновить право власності на це майно за банкрутом.

Як наголошує скаржник та було зазначено вище, єдиний кредитор у справі про банкрутство ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - AT "Укіо Банкас" не ставить питання про те, що йому були завдані збитки у зв`язку із "зняттям в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки", а навпаки, свідчить письмово про те, що такі дії ним погоджено. Проте, суд першої та апеляційної інстанцій позицію кредитора належним чином не врахували і взагалі розглянули справу без виклику представника AT "Укіо Банкас" як учасника справи, що має розглядатися в межах справи про банкрутства ТОВ "Укіо Банк Лізинг".

При цьому, як зазначає ОСОБА_1 у касаційній скарзі, судами не було враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 стосовно застосування ефективного способу захисту цивільного права, а також викладені у постанові від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 висновки про те, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Окрім того, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постановах від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) щодо застосування під час вирішення спору про визнання недійсним правочину норм ст. 42 КУзПБ, загальних засад цивільного законодавства, судового захисту саме порушеного цивільного права.

У спорі, що розглядається, за твердженням ОСОБА_1 , у судів першої та апеляційної інстанції були відсутні правові підстави застосовувати положення ст. 42 КУзПБ в обґрунтування задоволення позовних вимог.

Разом з тим, заявник касаційної скарги наголошує, що в порушення норм ч. 4 ст.46 ГПК України щодо недопустимості зміни предмета або підстав позову при новому розгляді справи, суд першої інстанції прийняв від позивача заяву про уточнення позовних вимог, яка є фактично заявою про зміну предмету позовних вимог, не врахувавши при цьому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 11.11.2020 у справі № 04/01/5026/1089/2011.

Відзиви на касаційну скаргу до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від учасників справи не надходили.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників ОСОБА_1 і ТОВ "Укіо Банк Лізинг", перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ "Укіо Банк Лізинг" (лізингодавець) та ТОВ "Каменяр" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу від 04.10.2012 №KL 121007.

На виконання умов цього Договору ТОВ "Укіо Банк Лізинг" передало у фінансовий лізинг ТОВ "Каменяр" майно, а саме: мобільну щокову дробарку TEREX PEGSON ХА 400 на гусеничному ходу; конусну дробарку TEREX PEGSON Maxtrak 1000 на гусеничному ходу; грохот POWERSCREEN CHIEFTAIN 2100 3D на гусеничному ходу; навантажувач фронтальний JCB 456 ZX; гусеничний екскаватор, що підтверджується актом прийому-передачі предмета лізингу від 04.10.2012, який підписаний та скріплений печатками сторін.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу, 04.10.2012 між ТОВ "Укіо Банк Лізинг", ТОВ "Каменяр" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №Р121007-2, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язується відповідати перед ТОВ "Укіо Банк Лізинг" за виконання ТОВ "Каменяр" всіх зобов`язань лізингоодержувач в повному обсязі, які виникли з договору фінансового лізингу від 04.10.2012 №KL 121007, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, у забезпечення виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу 04.10.2012 між ТОВ "Укіо Банк Лізинг", ТОВ "Каменяр" та ТОВ "Агрос-Нафта" укладено договір поруки №Р121007-1, за яким ТОВ "Агрос-Нафта" зобов`язалось відповідати перед ТОВ "Укіо Банк Лізинг" за виконання ТОВ "Каменяр" усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з договору фінансового лізингу, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Предметом позову в межах справи про банкрутство ТОВ "Укіо Банк Лізинг" є вимоги ліквідатора банкрута - Ніколаєвої І.В. про спростування майнових дій боржника, що полягають у знятті з обліку у зв`язку з передачею у власність ОСОБА_1 техніки, а саме: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 та екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 , на підставі ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що під час ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ "Укіо Банк Лізинг" було встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.07.2015 у справі №752/9780/14-ц затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та ТОВ "Каменяр", ОСОБА_1 та ТОВ "Агрос-Нафта". Предметом даного врегулювання є виконання зобов`язань, що випливають з укладеного між ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та ТОВ "Каменяр" 04.10.2012 договору фінансового лізингу №KL 121007, а також договорів поруки, укладених 04.10.2012 з третіми особами.

Вказаною вище ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 752/9780/14-ц встановлено суму грошових зобов`язань перед ТОВ "Укіо Банк Лізинг" на відповідний період, а також передбачено, що підставами переходу права власності на майно (предмет фінансового лізингу) є здійснення всіх платежів.

Ліквідатор ТОВ "Укіо Банк Лізинг" у своїй заяві про спростування майнових дій боржника зазначає, що в повному обсязі та у встановлений в ухвалі суду строк ТОВ "Каменяр" грошові зобов`язання перед ТОВ "Укіо Банк Лізинг" не виконано, право власності на предмет лізингу до ТОВ "Каменяр" не перейшло, а відтак, засновником ТОВ "Укіо Банк Лізинг" було безпідставно прийнято рішення про зняття з обліку з передачею відповідачу права власності двох одиниць техніки: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 та екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 .

Як було зазначено вище, цей спір розглядався судами неодноразово і при новому розгляді справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 залучено ОСОБА_1 до участі у справі № 910/7827/17 в якості співвідповідача з огляду на те, що спірна техніка (предмет лізингу) передана у власність ОСОБА_1 .

Крім того, під час нового розгляду справи ТОВ "Укіо Банк Лізинг" звернулося до суду з заявою про уточнення позовних вимог в частині визначення предмету позову у відповідності до вимог КУзПБ, у яких ліквідатор банкрута просив визнати недійсними правочини ТОВ "Укіо Банк Лізинг", що полягають у вчиненні від імені позивача дій, а саме: знятті в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки: навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 ; екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 , та передачі вказаного майна у власність ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, врахувавши заяву про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності визначених ст. 42 КУзПБ підстав для визнання недійсними правочинів боржника, що полягають у знятті з обліку сільськогосподарської техніки та передачі права власності ОСОБА_1 .

Водночас, суд зазначив, що визнання вказаних правочинів недійсними відповідає інтересам боржника та свідчитиме про наявність правових підстав для витребування вказаного майна на користь ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та включення вказаного майна до складу ліквідаційної маси.

При цьому, за висновком місцевого господарського суду, вчинені від імені боржника дії, що полягають у знятті з обліку у зв`язку з передачею у власність відповідача техніки, є правочинами в розумінні положень цивільного законодавства (ст. 202 ЦК України) та можуть бути предметом судового розгляду в межах справи про банкрутство.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що зняття з обліку техніки неуповноваженою від імені ТОВ "Укіо Банк Лізинг" особою свідчить про порушення вимог законодавства про банкрутство, а також вказує на порушення вимог до правочину, визначених ст. 203 ЦК України.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції про доведення позивачем порушення з боку відповідачів його прав та охоронюваних законом інтересів та про наявність підстав для задоволення вимог ліквідатора ТОВ "Укіо Банк Лізинг".

Однак, Касаційний господарський суд не погоджується із наведеними висновками місцевого та апеляційного судів, оскільки при новому розгляді спору у даній справі про банкрутство ці висновки зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням і неправильним застосуванням вимог чинного законодавства, зокрема, норм ч. 1 ст. 316 ГПК України - стосовно вказівок касаційного суду.

Так, за змістом ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.10.2019, зокрема, зазначив про необхідність перевірити, чи призведе обраний спосіб захисту шляхом спростування майнових дій боржника, що полягають у знятті з обліку спірної сільськогосподарської техніки, до захисту порушених, на думку ліквідатора банкрута, прав та інтересів боржника - ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та кредиторів.

Стаття 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа чи суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі правові висновки стосовно застосування ефективного способу захисту цивільного права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Тобто у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Звідси ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Однак, при новому розгляді справи місцевий господарський суд не врахував приписів наведених вище норм і правових висновків Верховного Суду, не виконав вказівки, що містилися в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у даній справі, зокрема, не надав належної оцінки усім обставинам справи та доводам сторін спору, не перевірив чи призведе обраний позивачем спосіб захисту прав ТОВ "Укіо Банк Лізинг", який полягає у спростуванні дій (визнанні недійсними правочинів) щодо зняття з обліку спірної сільськогосподарської техніки, до захисту порушених, на думку ліквідатора банкрута, прав та інтересів боржника та кредиторів.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ліквідатор ТОВ "Укіо Банк Лізинг", звертаючись до суду із цим позовом, виходив з необхідності захисту прав та інтересів боржника - ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та його кредиторів шляхом повернення до ліквідаційної маси спірного майна боржника - сільськогосподарської техніки.

Водночас, суд першої інстанції, дійшовши висновку, що задоволення вимог позивача відповідає інтересам боржника та свідчитиме про наявність правових підстав для витребування вказаного майна на користь банкрута і включення вказаного майна до складу ліквідаційної маси, разом з цим не обґрунтував, як поновлення на обліку в Держпродспоживслужбі за ТОВ "Укіо Банк Лізинг" спірного майна відновить право власності на це майно за банкрутом, призведе до повернення майна до ліквідаційної маси та поновить порушені, на думку ліквідатора, права ТОВ "Укіо Банк Лізинг" і кредиторів.

Матеріали справи свідчать про те, що суд не надав оцінки доводам ОСОБА_1 щодо обраного позивачем способу захисту і, зокрема, тому, що зняття 24.10.2017 сільськогосподарської техніки з обліку працівниками відділу реєстрації ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві не є майновою дією в розумінні приписів ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не пов`язано з моментом переходу права власності на зазначене майно від боржника до ОСОБА_1 і, відповідно, до зменшення ліквідаційної маси боржника. Наявності збитків, завданих боржнику або кредиторам, судом першої інстанції також не встановлено.

Також судами не було надано належної оцінки в контексті обраного позивачем способу захисту і тій обставині, що зняттю 24.10.2017 в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки (навантажувача фронтального JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 ; екскаватора гусеничного JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 ) передував правочин - додаткова угода від 10.03.2017, і акти передачі у власність предмета лізингу від 31.03.2017, підписані між ТОВ "Укіо Банк Лізинг" та ОСОБА_1 на підтвердження переходу права власності на спірну сільськогосподарську техніку.

Так, як вбачається із матеріалів справи, для врегулювання правовідносин, що виникли на підставі договору фінансового лізингу №KL 121007 від 04.10.2012, між ТОВ "Укіо Банк Лізинг", ОСОБА_1 , ТОВ "Каменяр" та ТОВ "Агрос-Нафта" 10.03.2017 укладено додаткову угоду, якою сторони погодили зменшити суму боргу за договору фінансового лізингу № KL 121007 від 04.10.2012 та мировою угодою з 2 100 00 грн. до 1 000 000 грн. Після підписання додаткової угоди сторони погодили, що від ТОВ "Укіо Банк Лізинг" право власності на конусну дробарку TEREX PEGSON Maxtrak 1000; навантажувач фронтальний JCB 456 ZX, заводський номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску та екскаватор гусеничний JCB JS 330 ME, заводський номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску переходить до ОСОБА_1 . Також, за умовами зазначеної додаткової угоди сторонами узгоджено, що після отримання ТОВ "Укіо Банк Лізинг" грошових коштів у сумі 1 000 000 грн. зобов`язання ОСОБА_1 , ТОВ "Каменяр", ТОВ "Агрос-Нафта" по договору лізингу та мировій угоді від 07.07.2015 у справі №752/9780/14-ц перед ТОВ "Укіо Банк Лізинг" будуть вважатися виконані.

За актом прийому-передачі у власність предметів лізингу від 31.03.2017 право власності на навантажувач фронтальний та екскаватор гусеничний перейшло від ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до ОСОБА_1 .

Водночас, судом не було враховано, що кредитори у справі не ставлять питання про те, що ним були завдані збитки у зв`язку із зняттям в ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку техніки, а навпаки, у даному випадку передача 31.03.2017 права власності на спірне майно ОСОБА_1 та подальше зняття 24.10.2017 в органах Держпродспоживслужби з обліку за ТОВ "Укіо Банк Лізинг" цієї техніки були погоджені AT "Укіо Банкас", а також власником ТОВ "Укіо Банк Лізинг" - ЗАТ "УКІО БАНКО РІ3ІК0С КАПІТАЛО ВАЛЬДИМАС".

Поряд з наведеним, суд першої інстанції не надав оцінку і наявним у матеріалах справи доказам, на які посилались учасники справи у своїх письмових поясненнях.

Зокрема, ОСОБА_1 звертав увагу суду, що позивач - ТОВ "Укіо Банк Лізинг" з метою погашення боргу перед засновником - ЗАТ "УКІО БАНКО РІЗІКОС КАПІТАЛО ВАЛДИМАС" 13.07.2017 уклав відповідний договір, за умовами якого в якості оплати частини боргу передав право вимоги на весь борг ТОВ "Каменяр" перед у ТОВ "Укіо Банк Лізинг", який виник внаслідок договору фінансового лізингу від 04.10.2012, а також мирової угоди від 07.07.2015, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/9780/14-ц.

Отже, за поясненнями відповідача, з 13.03.2017 стороною за договором фінансового лізингу № KL 121007 від 04.10.2012 є ЗАТ "УКІО БАНКО РІЗІКОС КАПІТАЛО ВАЛДИМАС", а не боржник у справі, що розглядається - ТОВ "Укіо Банк Лізинг", проте, суд не надав цьому належної оцінки.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Однак, при розгляді даної справи суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, чим порушив, зокрема, вимоги ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

Водночас, на думку колегії суддів, дослідження та надання оцінки всім обставинам справи та доводам всіх учасників справи в їх сукупності є обов`язковим для правильного вирішення спору у справі, що розглядається.

Крім того, за змістом ч. ч. 3, 4 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Разом з цим, вирішуючи при новому розгляді справи спір з урахуванням заяви ТОВ "Укіо Банк Лізинг" про уточнення позовних вимог в частині визначення предмету позову, у якій ліквідатор банкрута просив визнати недійсними на підставі ст. 42 КУзПБ правочини ТОВ "Укіо Банк Лізинг", що полягають у вчиненні від імені позивача дій по зняттю в ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку спірної сільськогосподарської техніки та передачі її у власність ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував приписів наведених вище норм та не надав оцінки відповідним аргументам ОСОБА_1 щодо недопустимості зміни предмета або підстав позову при новому розгляді справи.

На вказані недоліки ухвали суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув.

При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не надав оцінку доводам та запереченням усіх учасників справи, належним чином не дослідив всі докази та обставини, які входять до предмету доказування при вирішенні цього спору та не перевірив чи призведе обраний позивачем спосіб захисту прав ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до захисту порушених, на думку ліквідатора банкрута, прав та інтересів боржника та кредиторів.

За приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Згідно зі ст. ст. 7, 13, 15 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх фізичних та юридичних осіб перед законом і судом, змагальності сторін та відповідно до принципу пропорційності.

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, в порушення наведених норм процесуального законодавства при новому розгляді даного спору також не виконав вказівки постанови Касаційного господарського суду від 30.10.2019 та не здійснив належний апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Так, погодившись з висновком місцевого суду про те, що правочини банкрута, які полягають у знятті з обліку спірної техніки від імені ТОВ "Укіо Банк Лізинг" неуповноваженою особою, свідчать про порушення вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також вказує на порушення вимог до правочину, визначених ст. 203 ЦК України, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, не надав оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що зняття з обліку спірного майна не є правочином в розумні приписів ст. 202 ЦК України, не впливає на виникнення чи припинення права власності боржника та не пов`язано з моментом переходу права власності.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій належним чином не встановили спеціальних підстав, за наявності яких можливе, зокрема, спростування майнових дій боржника у справах про банкрутство відповідно до ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", або визнання правочинів боржника недійсними згідно з нормами ст. 42 КУзПБ.

При цьому матеріали справи свідчать також про те, що апеляційним господарським судом не було перевірено, зокрема, доводи заявника апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів наявності збитків боржника або кредиторів внаслідок зняття з обліку спірної сільськогосподарської техніки, натомість, було формально вказано про доведення суду порушення прав та охоронюваних законом інтересів боржника.

Крім цього, поза увагою суду залишились посилання заявника апеляційної скарги на те, що додаткова угода від 10.03.2017, яка врегулювала правовідносини, що виникли на підставі договору фінансового лізингу №KL 121007 від 04.10.2012, була предметом судового розгляду за позовом ліквідатора ТОВ "Укіо Банк Лізинг" до ОСОБА_1 , ТОВ "Каменяр", ТОВ "Агрос-Нафта" про визнання додаткової угоди недійсною, за результатами якого рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 у справі № 910/7827/17 у задоволенні позову було відмовлено, при цьому, встановлено обставини, що мають значення для вирішення спору у даній справі.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, враховуючи викладене вище, оскаржувані судові рішення місцевого та апеляційного судів вказаним вимогам не відповідають.

Відтак, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що недоліки при вирішенні спору, яких припустилися суди першої та апеляційної інстанцій, свідчать про передчасність їх висновків про наявність підстав для задоволення вимог ліквідатора ТОВ "Укіо Банк Лізинг" про визнання недійсними правочинів, що полягають у вчиненні від імені боржника дій щодо зняття в Головному управлінні Держпродспоживслужби в м. Києві з обліку спірної техніки та передачі її у власність ОСОБА_1 .

Доводи заявника касаційної скарги, що стали підставами касаційного оскарження ухвалених місцевим та апеляційним судами судових рішень, знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17 підлягають скасуванню, а справа у скасованій частині - направленню на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи у скасованій частині суду першої інстанції слід врахувати викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням усіх сторін, дослідити та встановити чи призведе обраний позивачем спосіб захисту прав ТОВ "Укіо Банк Лізинг", який полягає у спростуванні дій (визнанні недійсними правочинів боржника) щодо зняття з обліку спірної сільськогосподарської техніки, до захисту порушених, на думку ліквідатора банкрута, прав та інтересів боржника та кредиторів, і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення у справі № 910/7827/17 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат відповідно до ст.129 ГПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі № 910/7827/17 - скасувати.

Справу № 910/7827/17 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Жуков С.В.

Огороднік К.М.