УХВАЛА

м. Київ

25.05.2022Справа № 910/3014/22

За заявою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.)

про забезпечення позову

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" (Вінницька обл.) до: 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" (м. Київ)

2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" (м. Київ)

про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав,

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство "Нападівське" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", 2. Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) та договору купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до позовної заяви позивач просить суд визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 23.02.21., з реалізації лоту № GL18N019368 та протокол електронного аукціону № UA-EA-2021-02-02-000001-b від 23.02.21., за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 23.02.2021 з реалізації лоту № GL18N019368 та визнати недійсним з моменту укладення договір № GL18N019368 купівлі-продажу майнових прав від 23.03.21., посвідчений Лапкевич Т.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 724.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем-1 вимог чинного законодавства України при включенні до лоту електронних торгів прав вимоги до позивача за кредитними договорами № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13., оскільки відповідні грошові зобов`язання позивача припинились їх належним виконанням.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на забезпечення по кредитним договорам № 241-12/12 від 26.07.12., № 137-13 від 21.05.13., саме: обладнання (сільськогосподарське обладнання 28 од.), транспортні засоби (13 одиниць), спецтехніка (комбайни 2 шт.), майнові права на нерухоме майно (буд. офісно-готельного комплексу та паркінг, загальна площа 10850,59 кв. м, вул. Фрунзе, 69-А).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.22. відмовлено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Нападівське" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.22. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

09.05.22. від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.22., постановленою з урахуванням перебування судді Ващенко Т.М. у відпустці з 09.05.22. по 22.05.22. включно, відкрито провадження у справі № 910/3014/22, постановлено її розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 21.06.22.

Судом також встановлено, що 16.05.22. до суду надійшла заява Приватно-орендного сільськогосподарському підприємству "Нападівське" про забезпечення позову, відповідно до прохальної частини якої заявник просить суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу-2 Акціонерному товариству "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", звертати стягнення на предмет забезпечення по кредитним договорам № 241-12 від 26.07.12. та № 137-13 від 21.05.13., саме: обладнання (сільськогосподарське обладнання 28 од.), транспортні засоби (13 одиниць), спецтехніка (комбайни 2 шт.), майнові права на нерухоме майно (буд. офісно-готельного комплексу та паркінг площею 10850,59 кв. м, по вул. Фрунзе, 69-А).

Розглянувши по виходу судді Ващенко Т.М. з відпустки заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач-2 має намір звернути стягнення на зазначене майно, яке передавалось позивачем у якості забезпечення по кредитними договорами № 241-12/12 від 26.07.12., № 137-13 від 21.05.13., укладеними з відповідачем-1, право вимоги за якими було продано банком у результаті проведення електронних торгів, які позивач вважає незаконними в цій частині.

На підтвердження доводів про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 звертати стягнення на предмет забезпечення по вказаним кредитним договорам позивач вказує, що Калинівським ВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000021 від 29.07.19. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15. ч. 4 ст. 190 КК України, в межах якого на спірне майно було накладено арешт.

Позивач зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб щонайменше чотири рази звертався до суду першої інстанції з клопотанням про скасування арешту, та один раз з апеляційною скаргою на ухвалу про накладення арешту на активи за кредитними договорами, що, на думку позивача, свідчить про намір звернути стягнення на предмет заборгованості.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.21. по справі № 132/2761/19 вказане вище кримінальне провадження № 0000021 було закрите на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України.

У зв`язку з закінченням досудового розслідування кримінального провадження, в рамках якого було накладено арешт на активи за кредитними договорами, в силу положень ч. 9 ст. 100 КПК України арешт був скасований.

У той же час продаж майнових прав за кредитними договорами відбувся до закриття кримінального провадження та під час наявного арешту на майно.

За твердженнями позивача, активна поведінка Фонду гарантування вкладів (відповідач-1), яка полягала у численних зверненнях з клопотаннями про скасування арешту, реалізація майна до закриття кримінального провадження свідчить про ризик втрати предмету застави до вирішення спору, а тому виникає необхідність у забороні відповідачу-2 звертати стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави не можлива до надання судом оцінки на предмет правомірності реалізації банком активів за кредитними договорами, оскільки в іншому разі при задоволенні цього позову, поновити порушенні права та інтереси позивача буде неможливим або істотно ускладнено та призведе до виникнення нових спорів. При цьому обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів заявника у разі задоволення позову, оскільки для поновлення права власності на предмет застави він буде вимушений звертатись з іншим позовом до суду, а також потенційно виникнуть підстави для необґрунтованого втручання в його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України.

Зазначене в своїй сукупності та з огляду на те, що активи за кредитними договорами, за доводами позивача, вже реалізовані банком, свідчить про об`єктивний ризик звернення стягнення на предмет застави, а тому виникає необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 ст. 136 та ст. 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У той же час доводи позивача про те, що відповідач-2 має намір звернути стягнення на предмет застави гуртуються виключно на діях відповідача-1, які вчинялись банком під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000021.

Надані позивачем матеріали не містять жодного доказу вчинення саме відповідачем-2 будь-яких дій, спрямованих на звернення стягнення на заставлене майно, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наведених підстав заява Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд клопотання про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Нападівське" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили 25.05.22. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко