ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/198/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, код 31557119);

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-ФКФ" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 53, код 35702727, тел. НОМЕР_1);

про стягнення 105982,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

КП "Харківські теплові мережі" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Оптіма-ФКФ", в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 105982,72 грн, з яких: 86479,37 грн - вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, що утворилась за період з січня 2017 року по березень 2018 року; 6297,59 грн - 3% річних та 13205,76 грн - інфляційні втрати, а також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на невиконання відповідачем зобов`язань згідно з п. 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020 щодо сплати вартості фактично спожитої теплової енергії до укладення вищезазначеного договору в розмірі 52.35661 Гкал на суму 86479,37 грн. У позовній заяві позивач зазначає, що спірна заборгованість утворилась у період постачання теплової енергії з 01.01.2017 по 31.03.2018 до нежитлових приміщень відповідача, а саме: 1-го поверху № 1-:-13 у житлового будинку літ. «А-11» за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5, загальною площею 216,2 кв.м, які належать йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Оптіма-ФКФ" від 29.12.2016 № 5433-В-С. Станом на 01.01.2022 заборгованість в сумі 86479,37 грн відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 86479,37 грн основного боргу, а також нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 6297,59 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021 та інфляційних втрат у розмірі 13205,76 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.01.2022 у справі № 922/198/22 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

Зазначена ухвала вчасно офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відповідності до ст. 122 ГПК України та її копії у відповідності до ч. 4 ст. 120 ГПК України були направлені на юридичні адреси позивача та відповідача листами від 02.02.2022 з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 140 та 370 відповідно.

В силу приписів ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Позивачем - КП "Харківські теплові мережі" копію ухвали суду від 31.01.2022 у справі № 922/198/22 про відкриття провадження по справі отримано 04.02.2022, що підтверджується інформацією з веб-сайту АТ «УКРПОШТА» про відстеження поштового відправлення № 140.

Відповідач - ТОВ "Оптіма-ФКФ" своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не скористався, відзив на позовну заяву в установлений судом строк не подав. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 31.01.2022 у справі № 922/198/22 про відкриття провадження по справі, що надсилалась листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 370 на юридичну адресу відповідача, яка вказана позивачем у позовній заяві та значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (61002, м.Харків, вул. Мироносицька, буд. 53) повернулась до суду 09.02.2022 з відміткою працівника поштового зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується інформацією з веб-сайту АТ «УКРПОШТА» про відстеження поштового відправлення № 370 та у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Частиною 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви учасника справи про зміну адреси, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається за останньою відомою суду адресою цього учасника справи, і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Отже, в разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка не була вручена відповідачу під час доставки працівниками оператора поштового зв`язку, не може вважатися поважною причиною не виконання відповідачем зазначеної ухвали суду, оскільки таке неотримання зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого відповідача щодо отримання кореспонденції, яка надходить на його адресу.

Разом з тим, у зв`язку з поверненням до суду копії ухвали суду від 31.01.2022 у справі № 922/198/22 про відкриття провадження по справі, господарським судом було здійснено кілька спроб повідомити відповідача - ТОВ "Оптіма-ФКФ" про відкриття провадження по справі № 922/198/22 шляхом надсилання телефонограми на номер НОМЕР_1, який зазначено для здійснення зв`язку з ТОВ "Оптіма-ФКФ" у наданому до позовної заяви Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте абонент за вказаним номером не відповідав або взагалі був не в мережі. 08.05.2022 працівником суду було направлено електронну копію ухвали від 31.01.2022 про відкриття провадження у справі № 922/198/22 в застосунку-мессенджері «Viber» на номер НОМЕР_1 кінцевому бенефіціарному власнику та керівнику ТОВ "Оптіма-ФКФ" - Фоміну Гранту Валерійовичу, який, отримавши копію ухвали, повідомив працівнику суду про намір скористатись правом на подання відзиву на позовну заяву до 24.05.2022, тобто протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду (08.05.2022), але станом на час прийняття судом цього рішення відповідач відзив на позовну заяву так і не подав.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідач був належно повідомлений про розгляд даної справи, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з огляду на закінчення строку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, визначеного ст. 248 ГПК України, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду справи упродовж розумного строку, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані сторонами докази, суд встановив таке.

Як свідчать матеріали справи, відповідач - ТОВ "Оптіма-ФКФ" з жовтня 2016 року займав нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-13 у житлового будинку літ. «А-11» за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5, загальною площею 216,2 кв.м, на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 4163 від 13.10.2016.

29.12.2016 відповідач - ТОВ "Оптіма-ФКФ" придбав у власність орендовані нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-13 у житлового будинку літ. «А-11» за адресою: м.Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5, загальною площею 216,2 кв.м, на підставі договору від № 5433-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Оптіма-ФКФ", посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого за реєстровим № 2319.

Державу реєстрацію права власності відповідача на зазначене нерухоме майно було проведено 03.02.2017, номер запису про право власності 18912097, що підтверджується інформаційною довідкою щодо Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.12.2021 № 290623419.

На підставі розпоряджень про початок та кінець опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018 років позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до єдиної системи теплопостачання житлового будинку літ. «А-11» за адресою: м.Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5, в якому знаходяться нежитлові приміщення відповідача, що підтверджується актами на підключення та відключення опалення, зокрема Актом на підключення опалення № 173/11170 від 22.10.2016, Актом на відключення опалення № 173/13845 від 03.04.2017, Актом на підключення опалення № 173/15004 від 23.10.2017 та Актом на відключення опалення № 173/17124 від 10.04.2018. Зазначені вище акти підписані та скріплені печатками уповноважених представників теплопостачальної організації - КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача житлового будинку.

Приміщення відповідача не обладнані приладами обліку теплової енергії, система опалення усього житлового будинку єдина з системою опалення зазначених нежитлових приміщень відповідача, яка є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлових будинків одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача, тобто, постачання теплової енергії до приміщень відповідача здійснюється одночасно з теплопостачанням до усього житлового будинку, що підтверджується доданим до позовної заяви Актом від 05.01.2018 № 173/3415 обстеження теплоспоживання об`єкта споживача ТОВ "Оптіма-ФКФ" за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5.

01.08.2020 між КП "Харківські теплові мережі" (Теплопостачальною організацією) та ТОВ "Оптіма-ФКФ" (Споживачем) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848, згідно з умовами якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п. 2.1 Договору, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

У відповідності до п. 6.4 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2020 № 12848, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію відповідач мав здійснювати: до 28-го числа поточного місяця при розрахунках за показниками приладів обліку або до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Додатком 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2020 № 12848 сторони визначили обсяги постачання теплої енергії споживачу.

Пунктом 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020 сторони домовились, що Споживач сплачує Теплопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії до укладення вищезазначеного договору в розмірі 52.35661 Гкал на суму 86479,37 грн.

Відповідно до п. 10.1 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2020 № 12848, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2025.

Відповідач не сплатив заборгованість згідно з п. 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, у зв`язку з чим позивач 04.06.2019 за вих. № 38 направив на адресу відповідача вимогу про сплату в 7-денний строк заборгованості за спожиту теплову енергію на загальну суму 86479,37 грн, додавши до зазначеної вимоги неоплачені відповідачем рахунки за спожиту теплову енергію на загальну суму 86479,37 грн, а саме: № 17300-5271 від 07.02.2018 за січень 2018 року на суму 8319,86 грн; № 17300-5271 від 07.03.2018 за лютий 2018 року на суму 13146,98 грн; № 17300-5271 від 06.04.2018 року за березень 2018 року на суму 9283,55 грн та № 17300-5271 від 07.08.2018 за липень 2018 року на суму 55728,98 грн.

Однак відповідач не виконав свої зобов`язання згідно з п. 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020 щодо сплати вартості фактично спожитої теплової енергії до укладення вищезазначеного договору на суму 86479,37 грн, зазначену заборгованість не сплатив, тому позивач завернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 86479,37 грн основного боргу, а також нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 6297,59 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021 та інфляційних втрат у розмірі 13205,76 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносини зі споживачами усіх форм власності регулюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та Законом України "Про ринок електричної енергії", який є спеціальним та визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Частиною 1 ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Отже, проаналізувавши правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі за договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, суд дійшов висновку, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичних ресурсів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав належним чином свої зобов`язання щодо здійснення теплопостачання у нежитлові приміщення відповідача, що знаходяться у житловому будинку літ. «А-11» за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5, що підтверджується актами на підключення та відключення опалення, зокрема Актом на підключення опалення № 173/11170 від 22.10.2016, Актом на відключення опалення № 173/13845 від 03.04.2017, Актом на підключення опалення № 173/15004 від 23.10.2017 та Актом на відключення опалення № 173/17124 від 10.04.2018, які підписані та скріплені печатками уповноважених представників позивача - КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача житлового будинку.

Відповідач - ТОВ "Оптіма-ФКФ" свідомо підписав договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, погодивши всі умови, передбачені зазначеним договором та усіма додатками до нього, які відповідно до п. 11.5 Договору є його невід`ємними частинами, тобто відповідач взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати всі умови договору, зокрема умови, передбачені п. 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020 щодо сплати вартості фактично спожитої теплової енергії до укладення вищезазначеного договору на суму 86479,37 грн, втім взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість в сумі 86479,37 грн згідно з п. 6 Додатку 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020 не сплатив.

Згідно з наданими позивачем до позовної заяви розрахунків вартості спожитої теплової енергії та рахунків-фактури на сплату за спожиту теплову енергію, спірна заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 86479,37 грн складається з:

- 8319,86 грн вартості теплової енергії за січень 2018 року - згідно рахунку-фактури № 17300-5271 від 07.02.2018 за січень 2018 року;

- 13146,98 грн вартості теплової енергії за лютий 2018 року - згідно рахунку-фактури № 17300-5271 від 07.03.2018 за лютий 2018 року;

- 9283,55 грн вартості теплової енергії за березень 2018 року - згідно рахунку-фактури № 17300-5271 від 06.04.2018 року за березень 2018 року;

- 55728,98 грн відповідно до перерахунку за період січень 2017 року - січень 2018 року - згідно рахунку-фактури № 17300-5271 від 07.08.2018 за липень 2018 року;

Як вбачається з матеріалів справи та зазначає позивач у позовній заяві розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94, оскільки ні приміщення відповідача, ні житловий будинок, у якому вони розташовані, не обладнані приладами обліку теплової енергії, що підтверджується доданим до позовної заяви Актом від 05.01.2018 № 173/3415 обстеження теплоспоживання об`єкта споживача ТОВ "Оптіма-ФКФ" за адресою: м. Харків, вул. Шатилівська (Леніна), 5.

Станом на момент ухвалення судом цього рішення докази сплати відповідачем заборгованості в сумі 86479,37 грн в матеріалах справи відсутні, тому господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині стягнення 86479,37 грн вартості спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, що утворилась за період з січня 2017 року по березень 2018 року, та задовольняє позов у цій частині.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії позивач нарахував відповідачу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 6297,59 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021 та інфляційні втрати у розмірі 13205,76 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.

Подібний правовий висновок сформульований, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35 постанови).

З огляду на викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що зазначений розрахунок є обґрунтованим та виконаний вірно, тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6297,59 грн за період з 14.07.2019 по 16.12.2021, нарахованих у зв`язку з простроченням сплати заборгованості в сумі 86479,37 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт - другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідний коефіцієнт індексу за частину такого місяця.

Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.

З урахуванням вищезазначеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат та здійснивши власний розрахунок з урахуванням вимог щодо застосування індексу інфляції саме повний місяць, за який він розрахований, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 13205,76 грн, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на прострочену заборгованість в сумі 86479,37 грн, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

На підставі зазначеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги у даному спорі задоволені в повному обсязі, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача також в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 178, ст. 236-242 ГПК України, Господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-ФКФ" (61002, м.Харків, вул. Мироносицька, буд. 53, код 35702727) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, код 31557119) заборгованість у сумі 105982,72 грн, з яких: 86479,37 грн - вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 12848 від 01.08.2020, що утворилась за період з січня 2017 року по березень 2018 року; 6297,59 грн - 3% річних та 13205,76 грн - інфляційні втрати; а також 2481,00 грн судових витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2022.

Суддя Н.А. Новікова