УХВАЛА
м. Київ

07.06.2022Справа № 904/868/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши матеріали господарської справи №904/868/22

за позовом Товариства обмеженою відповідальністю Квартал-Груп (49000, місто

Дніпро, проспект Пушкіна , будинок 4)

Товариства з обмеженою відповідальністю Естейт Сіті (49000, місто

Дніпро, вулиця Подолинського Сергія, будинок 7, приміщення 61)

до Дніпровської міської ради (49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,

будинок 75)

Військової частини НОМЕР_1 в особі Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6)

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним актів про

примусове відчуження майна,

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою відповідальністю Квартал-Груп та Товариство з обмеженою відповідальністю Естейт Сіті звернулись до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просили:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 11.03.2022 №11аг Про примусове відчуження майна на користь підрозділів військової частини, виданий військової частиною НОМЕР_1 за погодженням Дніпровської міської ради №7/10-469 від 11.03.2022.

- визнати недійсним Акт про примусове відчуження або вилучення майна, складений та підписаний військовою частиною НОМЕР_1 та Дніпровською міською радою щодо нерухомого майна належного Товариству обмеженою відповідальністю Квартал-Груп () розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 35 та складається: літ. Л-1, нежитлова будівля, загальною площею 280,7 кв.м.; літ. В-навіс, загальною площею 180,0 кв.м.; літ. М-навіс, загальною прощею площею 180,0 кв.м.; літ. Н- вагончик (тимчас.), загальною площею 16,5 кв.м.; літ. П ТП (тимчас.), загальною площею 7,6 кв.м.; літ. Р- бесідка (тимчас.), загальною площею 10,9 кв.м.; №1 ворота, площею 8,8 кв.м.; №2 огорожа, площею. 581,3 кв.м.; № 3 хвіртка, площею 2,0, кв.м.; №4 огорожа, площею 38,3 кв.м.; №5 ворота, площею 9,1 кв.м; №6- хвіртка, площею 2,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

- Визнати недійним акт про примусове відчуження або вилучення майна, складений та підписаний військовою частиною А 7384 та Дніпровською міською радою щодо нерухомого майна належного Товариству з обмеженою відповідальністю Естейт Сіті (), розташованого за адресою: м. Дніпро, вулиця Січеславська Набережна, 47А, а саме нежитлової одноповерхневої споруди Виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А, A, A, огорожі № 1,2,3, І мостіння, загальною площею 2700 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі незаконно відчужили належне позивачам майно.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2022 залучено військову частину А 7384 в особі Міністерства оборони України в якості співвідповідача та передано справу № 904/868/22 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами проведення автоматичного розподілу справ дану справу №904/868/22 передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

Розглянувши матеріали даної позовної заяви, суд зазначає наступне.

За твердженням позовної заяви даний спір має бути розглянуто судом господарської юрисдикції на підставі пункту шостого частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України: «Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Твердження позивачів про те, що даний спір є спором щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності є помилковим.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що майно позивачів було вилучене рішенням командира військової частини під час дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, у тому числі, такі заходи правового режиму воєнного стану як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

За визначенням статті 3 цього ж Закону військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є (у тому числі) командири військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Таким чином, у даному випадку командир військової частини, що видав оскаржений позивачами наказ, діяв як суб`єкт владних повноважень у правовому режимі воєнного стану.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

За правовими висновками Великої палати Верховного суду (зокрема, пункти 30-34 Постанови від 19.01.2021 у справі №916/661/20) критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими Законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Правила визначення юрисдикції відповідного позову встановлені процесуальними кодексами: стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пунктів 1 та 8 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

За визначенням статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовим спором є спір, у якому (зокрема) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Оскільки даний спір виник саме внаслідок виконання командиром військової частини визначених Законом функцій в умовах воєнного стану, цей спір є публічно-правовим і не може бути розглянуто судом в порядку господарського судочинства як приватно-правовий спір.

Вирішення питання правомірності або неправомірності дій командира військової частини в умовах воєнного стану належить до юрисдикції адміністративних судів на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, даний спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження за позовом Товариства обмеженою відповідальністю Квартал-Груп, Товариства з обмеженою відповідальністю Естейт Сіті до Дніпровської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 в особі Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним актів про примусове відчуження майна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 20, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:
1. Відмовити Товариству обмеженою відповідальністю Квартал-Груп у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Ю. Кирилюк