РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2022Справа № 910/21285/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз»

до 1) Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

2) Державної казначейської служби

3) Головного управління Держпраці у Київській області

про стягнення 491 436, 00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби та Головного управління Держпраці у Київській області про стягнення 491 436,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/21285/21, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

19.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшов відзив на позов, в якому відповідач-3 проти позову заперечив, посилаючись на те, що Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509. Відповідач-3 також посилався на п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

31.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позов. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-2 посилався на те, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету, необхідно надати документи, передбачені Порядком повернення коштів, до органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. За доводами відповідача-2 повернення сплачених коштів повинно здійснюватися відповідно до Порядку повернення коштів, а не шляхом стягнення коштів з Державного бюджету.

03.02.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій позивач зазначив, що Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, встановлює порядок взаємодії державних органів між собою, якщо орган стягнення у визначений строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на звернення до суду. Водночас, позивач звернув увагу на те, що звертався із заявою від 10.12.2020 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва про повернення коштів. Однак, заява позивача була проігнорована.

03.02.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-3, з якої вбачається, що позивач посилається на положення п. 2 та 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що державний виконавець не звернув уваги на зазначені порушення контролюючого органу та прийняв до виконання постанову КВ1722/56/АB/ТД/ФС-724 від 18 грудня 2018 року відкрив виконавче провадження №58814989 тим, самим здійснив безпідставне стягнення грошових коштів на користь ГУ Держпраці у Київській області. За доводами позивача, державний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019 року, яка підлягає скасуванню. Однак, таке стягнення визнано судом незаконним, постанови у виконавчому провадженні №58814989 скасовані рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі №640/8167/19 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/20493/20.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач-1 у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідача-1 було повідомлено ухвалою суду від 28.12.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача-1, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 28.12.2021 отримана відповідачем-1 - 08.01.2022.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Київській області винесено постанову №КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 про накладення на ТОВ «Саті-Нова Союз» штрафу у розмірі 446 760,00 грн, внаслідок порушення останнім законодавства про працю.

Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.04.2019 року відкрито виконавче провадження №58814989 з виконання постанови №КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 від 18.12.2018 про стягнення з ТОВ «Саті-Нова Союз» боргу в сумі 446 760,00 грн, що є виконавчим документом у відповідності до частини третьої п. 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження №58814989 Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанови від 11.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 44 676,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа Головне управління Держпраці у Київській області про визнання протиправними дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 у справі № 640/8167/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» задоволено повністю, визнано протиправними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Колодчука Сергія Вікторовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019 № 58814989, постанови про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019 № 58814989, постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2019 № 58814989, а також інші дії, спрямовані на примусове виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724, винесеної Головним управлінням Держпраці у Київській області; визнано протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019 № 58814989, постанову про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019 № 58814989, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2019 № 58814989.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 у справі №640/8167/19 було прийнято з підстав того, що на момент відкриття виконавчого провадження строк пред`явлення такої постанови до виконання був пропущений, тоді як при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не пересвідчився у дотриманні стягувачем строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначених частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження та безпідставно відкрив виконавче провадження».

За доводами позивача, під час судового розгляду адміністративної справи №640/8167/19 державним виконавцем було здійснено стягнення грошових коштів у сумі 446 760,00 грн. на користь Головного управління Держпраці у Київській області, винесено постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.05.2019 про закінчення виконавчого провадження № 58814989 з підстав його фактичного виконання.

ТОВ «Саті-Нова Союз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Головне управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 02.05.2019 про закінчення виконавчого провадження № 58814989.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №640/20493/20 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.05.2019 про закінчення виконавчого провадження № 58814989.

16.12.2020 позивачем на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві направлено заяву від 10.12.2020 про відновлення виконавчого провадження №58814989; скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019, постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.05.2019; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.04.2019; постанови про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019; винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження №58814989.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 у справі №640/8167/19 та від 27.10.2020 у справі №640/20493/20, 16.08.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві винесено постанови про скасування процесуальних документів у виконавчому провадженні №58814989, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019, постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.05.2019; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.04.2019; постанови про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019; постанови про арешт майна боржника від 11.04.2019; постанови про арешт коштів боржника від 22.04.2019; постанови про зняття арешту з коштів від 26.04.2019.

16.08.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві винесено повідомлення про повернення виконавчого документу (постанови від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724) стягувачу (ГУ Держпраці у Київській області) без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що оскільки стягнуті кошти були перераховані на користь Головного управління Держпраці у Київській області та питання щодо повернення стягнутих коштів не вирішено, грошові кошти у сумі 446 760,00 грн. та виконавчий збір у сумі 44 676,00 грн підлягають стягненню з Державного бюджету України на підставі приписів ст. 1212 ЦК України як безпідставно стягнуті.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, Головним управлінням Держпраці у Київській області було проведено перевірку додержання ТОВ «Саті-Нова Союз» законодавства про працю, за результатами якої винесено постанову №КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 про накладення штрафу у розмірі 446 760,00 грн.

У подальшому, постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.04.2019 року відкрито виконавче провадження №58814989 з виконання постанови №КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 від 18.12.2018 про стягнення з ТОВ «Саті-Нова Союз» боргу в сумі 446 760,00 грн та прийнято постанову від 11.04.2019 про стягнення виконавчого збору у розмірі 44 676,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 у справі №640/8167/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» задоволено повністю, визнано протиправними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Колодчука Сергія Вікторовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019 № 58814989, постанови про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019 № 58814989, постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2019 № 58814989, а також інші дії, спрямовані на примусове виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724, винесеної Головним управлінням Держпраці у Київській області; визнано протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2019 № 58814989, постанову про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019 № 58814989, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2019 № 58814989.

У вказаному рішенні суду встановлено, що постанова Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 набрала законної сили 29.12.2018, строк пред`явлення до виконання до 18.03.2019 включно. Однак, заява про відкриття виконавчого провадження листом від 28.01.2019 № 43/2/19/1326 була пред`явлена лише 05.04.2019 вх.№ 12443, що підтверджується наданою до матеріалів справи копією матеріалів виконавчого провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження строк пред`явлення такої постанови до виконання був пропущений.

Отже, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 у справі №640/8167/19 судом встановлено, що постанова від 11.04.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58814989 винесена з порушенням ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", та не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, обставини щодо протиправності винесення постанов від 11.04.2019 про відкриття виконавчого провадження № 58814989, про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2019, а також протиправності вчинення інших дій, спрямованих на примусове виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724, винесеної Головним управлінням Держпраці у Київській області є встановленими обставинами, а тому в межах розгляду даної справи доказуванню не підлягають.

Отже, відповідна правова підстава (постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження № 58814989 та про стягнення виконавчого збору від 11.04.2019) для стягнення з позивача боргу та виконавчого збору визнана недійсною у судовому порядку.

Водночас, судом встановлено, що державним виконавцем було здійснено стягнення грошових коштів у сумі 446 760,00 грн. на користь відповідача-3, Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 02.05.2019 про закінчення виконавчого провадження № 58814989 з підстав його фактичного виконання.

Однак, як встановлено судом вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №640/20493/20 визнано протиправною та скасовано постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 02.05.2019 про закінчення виконавчого провадження № 58814989.

Таким чином, суд зазначає, що в межах виконавчого провадження № 58814989 з примусового виконання постанови від 18.12.2018 № КВ1722/56/АВ/ТД/ФС-724 з позивача стягнено грошові кошти у розмірі 446 760,00 грн та виконавчий збір у розмірі 44 676,00 грн.

Обставини перерахування грошових коштів в межах виконавчого провадження №58814989 сторонами не заперечувались, будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що кошти відповідачами 1 та 3 не отримано або повернуті позивачу в матеріалах справи відсутні.

Також, судом враховано, що відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частиною 1 статти 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Враховуючи вище зазначене та приймаючи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 щодо відшкодування незаконно стягнутої за постановою державного виконавця суми коштів саме на підставі ст.1212 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо повернення стягнутих коштів у розмірі 446 760,00 грн та виконавчого збору у розмірі 44 676,00 грн.

Суд також звертає увагу, що за змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з цим, застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин, зміст порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зазначено, що юрисдикція ЄСПЛ поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд відповідно до статей 33, 34, 46 і 47.

Так, суд, в контексті способу обраного позивачем способу захисту, вважає за необхідне врахувати і його ефективність, що також наголошується і у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею , повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту - є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод, статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.

Щодо посилань відповідача 2 та 3 на Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі є Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Враховуючи вище наведене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів 2 та 3, оскільки зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою, а коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

З огляду на встановлені при розгляді даної справи обставини у їх сукупності та наданих доказів, суд дійшов до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби та Головного управління Держпраці у Київській області та стягнення з Державного бюджету України грошових коштів у сумі 446 760,00 грн та виконавчого збору у сумі 44 676,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України, з урахуванням положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби та Головного управління Держпраці у Київській області про стягнення 491 939, 26 грн. з Державного бюджету України.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідачів 1 та 3.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» (01010, місто Київ, вулиця ІВАНА МАЗЕПИ, будинок 3, офіс 174, ідентифікаційний код 38949830) безпідставно стягнутих коштів у сумі 446 760,00 грн. та виконавчого збору у сумі 44 676,00 грн.

Стягнути солідарно з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110, ідентифікаційний код 34967593), Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вулиця Вавілових, буд. 10; ідентифікаційний код 39794214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Саті-Нова Союз» (01010, місто Київ, вулиця ІВАНА МАЗЕПИ, будинок 3, офіс 174, ідентифікаційний код 38949830) судовий збір у сумі 7 371,54 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.05.2022.

Суддя О.В. Гулевець