ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2022 р. Справа№ 910/10421/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представника скаржника

згідно з протоколом судового засідання від 25.05.2022

за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021

у справі № 910/10421/21 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

про зобов`язання вчинити дії,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У червні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41» (далі - ОСББ «Верховинна, 41») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПАТ «ДТЕК Київські електромережі») про зобов`язання ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» взяти за розрахункові вузли обліку та відповідні точки вимірювання на комерційній межі (на межі балансової належності) у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41 в місті Києві відповідно до технічного рішення від 04.09.2013 (зі змінами від 13.05.2014) шляхом внесення відповідних змін до додатку № 3 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 01.04.2020. У позовній заяві ОСББ «Верховинна, 41» також просило розглядати справу в порядку спрощеного провадження.

Позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії мотивовано тим, що технічним рішенням №26447 від 04.09.2013 (зі змінами від 13.05.2014) передбачений порядок обліку електричної на відповідних лініях живлення. На переконання заявника, на лініях живлення ввідно-розподільних пристроїв (ВРП), перебувають комерційній межі (межі балансової що на належності) між сторонами, повинен здійснюватися саме розрахунковий (комерційний) облік енергії, показники якого мають братися до розрахунків між сторонами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції обома сторонами було заявлено очікуваний розмір витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у позові відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідно до примітки 1 п. 6 технічного рішення №26447 узгоджена даним рішенням проектна документація є чинною на весь час дії договору про приєднання від 11.06.2012 № 17175/26447/76099. А тому посилання позивача на технічне рішення № 26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 є необґрунтованим, оскільки, не стосується договору № 75204013Р від 01.04.2020, а стосується іншого договору приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 заяву ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСББ «Верховинна, 41» на користь ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, тому клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, складності справи та переліку виконаних робіт (наданих послуг), принципу співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку за можливе задовольнити заяву ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У листопаді 2021 ОСББ «Верховинна, 41», не погодившись з ухваленим рішенням, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» взяти за розрахункові вузли обліку ті відповідні точки вимірювання на комерційні межі (на межі балансової належності) у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41 в місті Києві відповідно до технічного рішення №26447 від 04.09.2013 (зі змінами від 13.05.2014) шляхом внесення відповідних змін до додатку № 3 до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 01.04.2020. Також заявник просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ «Верховинна, 41» та призначено справу до розгляду на 13.12.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів, заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 було задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги та продовжено відповідний строк, відкладено розгляд справи на 26.01.2022. Також у судовому засіданні було залишено без розгляду відзив на апеляційну скаргу без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України, оскільки такий було подано з пропуском строку, встановленого судом.

26.01.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді-доповідача. Ухвалою суду від 10.02.2022 справу було призначено до розгляду на 09.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку із запровадженим воєнним станом, розгляд справи 09.03.2022 не відбувся.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2022 розгляд справи було призначено на 25.05.2022.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, та від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

16.05.2022 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сторони, яке було задоволено судом апеляційної інстанції з огляду на те, що участь у судовому засіданні є правом сторони.

У судове засідання 25.05.2022 з`явився представник скаржника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що, зокрема, свідчить його заява про розгляд справи без участі сторони, яка задоволена судом.

Суд заслухав представника скаржника, з`ясував обставини справи та перевірив їх доказами.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду і додаткове рішення - скасувати, позов задовольнити.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ОСББ «Верховинна, 41» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу адвоката з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що на лініях живлення ввідно-розподільних пристроїв (ВРП), що перебувають на комерційній межі (межі балансової належності) між сторонами, повинен здійснюватися саме розрахунковий (комерційний) облік енергії, показники розрахунків між сторонами, якого мають братися до розрахунків між сторонами. Натомість, в порушення технічного рішення, відповідачем у зазначених місцях ВРП1, ВРП2, ВРП4, ВРП5 жб. 41 комерційний облік не проводиться, а здійснюється лише технічний облік. Комерційний облік відповідач здійснює у ТП 7981.

А тому, за доводами скаржника, він не може виконувати свого обов`язку з передачі звітів про покази засобів обліку за розрахунковий місяць. Фактично такі покази знімають працівники відповідача в односторонньому порядку, і у позивача немає можливості перевіряти достовірність переданих даних, що є підставою для сплати за електроенергію. При цьому, працівники відповідача безпідставно на свій розсуд нараховують заборгованість без присутності позивача

Скаржник вказує, що відповідно до технічного рішення № 26447 від 04.09.2013, за розрахункові мають бути взяті саме засоби обліку, що знаходяться на комерційній межі (на межі балансової належності), тобто у будинку за адресою вул. Верховинна, буд 41 в м. Києві.

Також, на переконання скаржника, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача дотримуватися технічного рішення №26447 від 04.09.2013 та використання в якості розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії на межі балансової належності, що розташовані у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41, м. Київ.

Скаржник стверджує, що у своїх листах відповідач не надає однозначної відповіді, на підставі якого технічного документа (проектного рішення) здійснено підключення будинку по вулиці Верховинна, 41 у м. Київ до мереж електропостачання.

Крім того, скаржник вказує, що ряд питань у справі, як то фактичний стан взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а також окремі спірні питання, які порушені сторонами в ході надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень потребували більш ретельного дослідження в судовому засіданні за участю сторін. Однак, суд першої інстанції без урахування позиції позивача, без заслуховування думки сторін у судовому засіданні, хоча це і необхідно, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо ухваленого додаткового рішення, скаржник вказує, що адвокатом Кириловим М. С. не надавалося жодних пояснень щодо обсягів його участі у даному провадженні, витраченого часу, обсягу для підготовки відзиву тощо, тобто деталізованого опису оплати витрат на його участь. А тому, оскільки представником відповідача не надано детального звіту про виконану роботу, скаржник вважає, що доведення правової позиції могло б зайняти у представника відповідача не більше однієї години, і зводиться до простого цитування адвокатом відповідача загальних правових норм безвідносно до фактичних обставин справи, та написання невмотивованих висновків на свою користь.

Також скаржник вказує, що заявлений представником відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає іншим критеріям співмірності, передбаченим ч. 4 ст. 126 ГПК України. Тобто: ані дана справа, ані виконані адвокатом роботи (надані послуги) не відзначалися значною складністю; наданий адвокатом відзив не вимагав багато часу, витраченого адвокатом на відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт обмежувався написанням лише одного нескладного юридичного документа, яким не перелічено суттєвих заперечень щодо позову; позовні вимоги у справі мали немайновий характер, тому ціна позову взагалі була відсутня; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи також не може становити особливого інтересу, оскільки стосується дуже локального питання дотримання написання невмотивованих висновків на свою користь.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу було подано до суду з пропуском строку, встановленого судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим було залишено без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України. Також від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення, в яких сторона заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, розподіл електричної енергії на житловий будинок за адресою: вул. Верховинна, 41 здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №75204013Р від 01.04.2020 (далі - договір), до якого з 01.04.2020 приєднано ОСББ «Верховинна, 41» за особовим рахунком №75204013.

Положеннями п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. договору передбачено, що цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам (далі - споживач) як послуги оператора системи розподілу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою - приєднання, що є додатком 1 до цього договору.

Умови договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 14.03.2018 № 312 та є однаковими для всіх споживачів.

Оператор системи розподілу надає споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії параметри якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 та Кодексом систем розподілу, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310 за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в паспорті точки/точок розподілу за об`єктом споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових базах даних оператора системи розподілу.

Відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) в додатку 3 до цього договору.

Так, звертаючись з позовом до суду, ОСББ «Верховинна, 41» мотивувала свої вимоги порушенням права, яка полягає у тому, що комерційний облік здійснюється по засобам обліку електричної енергії, які знаходяться в ТП 7981 на балансі відповідача, натомість, як зазначає позивач, комерційний облік має здійснюватися по засобам обліку електричної енергії на межі балансової належності, що розташовані у будинку за адресою: вул. Верховинна, 41, м. Київ, відповідно до технічного рішення № 26447 від 04.09.2013 (зі змінами від 13.05.2014). Тому, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача внесення відповідних змін до додатку № 3 договору.

Відповідно до абз. 1 п. 3.1. договору облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 (далі - Кодекс комерційного обліку) та з урахуванням вимог цього договору.

Відповідно до п. 1, 2 акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 6) сторонам на праві власності/користування/відання належить/перебувають на їх балансі електромережі, за які кожна із сторін несе відповідальність за їх технічний стан, обслуговування, зберігання та експлуатацію, а саме:

Оператора системи (відповідача) ТП 7981 та 2КЛ 0,4 кВ ТП 7981 - РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41 по вул. Верховинна - на балансі ПАТ ДТЕК КЕМ .

Споживача (позивача): РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41 та внутрішні мережі.

Межа балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін встановлюється на: кабельних наконечниках ВРП жб. 41.

Як вбачається з матеріалів справи пп. 4.4.13, 4.4.27, 4.4.17, 4.4.21., 4.4.32. п. 4 технічного рішення № 26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 передбачено встановлення обліку електроенергії на лініях живлення РВП1, ВРП2, ВРП4, ВРП5.

Відповідно до примітки 1 п. 6 технічного рішення № 26447 узгоджена даним рішенням проектна документація є чинною на весь час дії договору про приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з публічного договору приєднання до договору про розподіл електричної енергії. Спір у справі фактично стосується наявності або ж відсутності підстав для внесення змін до договору (додатку до договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розподіл електричної енергії на житловий будинок за адресою: вул. Верховинна, 41 здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №75204013Р від 01.04.2020, до якого з 01.04.2020 приєднано ОСББ «Верховинна, 41» за особовим рахунком №75204013.

Відповідно до п. 1, 2 акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток № 6) сторонам на праві власності/користування/відання належить/перебувають на їх балансі електромережі, за які кожна із сторін несе відповідальність за їх технічний стан, обслуговування, зберігання та експлуатацію, а саме:

Оператора системи (Відповідача) ТП 7981 та 2КЛ 0,4 кВ ТП 7981 - РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41 по вул. Верховинна - на балансі ПАТ «ДТЕК КЕМ».

Споживача (позивача): РВП1, ВРП2, ВРП3, ВРП4, ВРП5 жб. 41 та внутрішні мережі.

Межа балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності Сторін встановлюється на: кабельних наконечниках ВРП жб. 41.

Відповідно до п. 5.1.4., 5.1.10., 5.2.2. - 5.2.5. Кодексу комерційного обліку електричної енергії вузол обліку та відповідні точки вимірювання в електричних мережах мають розміщуватися на комерційній межі учасників ринку.

Для комерційних розрахунків мають використовуватися дані з вузла обліку власника електроустановки (об`єкта) за умови відповідності вузла обліку вимогам нормативних документів. Дані з вузлів обліку інших власників можуть бути використані для здійснення технічного (контрольного) обліку та перевірки достовірності даних комерційного обліку.

Вузли обліку у замовників встановлюються відповідно до технічних рекомендацій, технічних умов (у разі приєднання до електричних мереж) та проєктних рішень (проєктів).

Технічні рекомендації розробляються та надаються замовникам оператором системи та ППКО.

Технічні умови (у разі приєднання до електричних мереж) у частині улаштування вузлів обліку розробляються та надаються замовникам відповідним оператором системи.

Проєктні рішення (проєкти) розробляються проєктною організацією (проєктувальниками) та затверджуються замовником.

Підпунктами 4.4.13, 4.4.27, 4.4.17, 4.4.21., 4.4.32. п. 4 технічного рішення № 26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 передбачено встановлення обліку електроенергії на лініях живлення РВП1, ВРП2, ВРП4, ВРП5.

Водночас, відповідно до примітки 1 п. 6 технічного рішення № 26447 узгоджена даним рішенням проектна документація є чинною на весь час дії договору про приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099.

За таких обставин, посилання скаржника на технічне рішення № 26447 з робочого проекту електропостачання (додаток 3 до договору про приєднання) зі змінами від 13.05.2014 є необґрунтованим, оскільки, не стосується договору №75204013Р від 01.04.2020, а стосується іншого договору приєднання від 11.06.2012 №17175/26447/76099. Доводи скаржника стосовно того, що наведене технічне рішення стосується спірного правочину тому, що відповідні неточності (різні позиції) містяться у листуванні сторін, також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки таке листування не містить визнання постачальника того факту, що наведене рішення стосується саме спірного правочину. Наведені обставини також заперечувалися, зокрема, відповідачем у суді першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що доводи позивача про те, що відповідачем неправомірно здійснюється комерційний облік по засобам обліку електричної енергії, які неправомірно знаходяться в ТП 7981 є необґрунтованими.

У процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia ( суд знає закони ), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на норму права , що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/5726/19 від 15.06.2021.

Фактично скаржник намагається внести зміни до спірного правочину.

Відповідно до п. 12.5. договору спори та розбіжності, що можуть виникнути під час користування електричною енергією, якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між сторонами, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 634 Цивільного кодексу України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявність сукупності умов, які необхідні для внесення змін до додатку №3 договору №75204013Р від 01.04.2020, передбачених ч. 2 ст. 634 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів скаржника про порушення правил розгляду справи у порядку спрощеного провадження, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, просив про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 3 ст. 12 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 162 ГПК України позивач має право в позовній заяві заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається цим Кодексом. Власним чим і скористався позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

13.08.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про розгляд справи з викликом сторін, яке мотивовано тим, що ряд питань у справі, як то фактичний стан взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а також окремі спірні питання, які порушені сторонами в ході надання відзиву, відповіді на відзив, потребують більш ретельного дослідження у судовому засіданні.

23.09.2021 судом першої інстанції було ухвалено рішення у даній справі.

Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження унормовано Главою 10 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ГПК України порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Дана справа не належить до переліку справ, зазначених у ч. 4 ст. 247 ГПК України. Відповідно, суд першої інстанції правомірно виходив із можливості задоволення клопотання позивача та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може:

1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або

2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Аналіз наведеної норми свідчить, що позивач може заявити про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження одночасно із зверненням до суду з позовною заявою. Відповідач може заперечити проти такого клопотання після відкриття провадження у справі.

Водночас позивач, у розумінні норми ст. 250 ГПК України, не наділений правом звертатися до суду з клопотанням про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження після задоволення його клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Дана справа не належить до переліку справ, зазначених у ч. 4 ст. 247 ГПК України, відповідно і незадоволення клопотання позивача не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення в розумінні ч. 3 ст. 277 ГПК України. А тому відповідні доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані. Зазначене не є підставою для задоволення його позовних вимог.

Щодо додаткового рішення

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач разом із подачею відзиву на позов заявив про попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які полягали у витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн. Про розподіл судових витрат відповідач також заявляв у запереченні на відповідь на відзив.

Позивачем було подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

23.09.2021 судом першої інстанції було ухвалено рішення у даній справі. У рішенні зазначено, що беручи до уваги п. 8 ст. 129 цього Кодексу, яким передбачено право учасника справи подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає вирішення питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу передчасним.

05.10.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Вказану заяву було подано 04.10.2021, що підтверджується даними на конверті, в якому надійшла вказана заява.

При цьому, як було встановлено вище, розгляд справи здійснювався в порядку спрощено позовного провадження. Рішення суду від 23.09.2021 було надіслано сторонам 08.10.2021.

За змістом ч. 2 та 3 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 244 ГПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» просило стягнути з ОСББ «Верховинна, 41» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Позивач скористався правом на надання заперечень. Так, заперечуючи проти такої заяви, позивач додав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки, відповідачем не надано детального звіту про виконану роботу, а розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям співмірності, на думку сторони.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу було додано: копія акту надання послуг № 173 від 04.10.2021, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копія довіреності на представництво інтересів; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; копія рішення суду та докази надсилання даної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 ст. 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з поданих відповідачем документів, 15.04.2020 між ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» та адвокатським об`єднанням Перший Радник укладено договір № 308-20 про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1., 1.2., 4.1., 4.2. якого в рамках даного договору виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу (надалі - послуги) за окремими письмовими або усними дорученнями останнього. Зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюються сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору. Сторони домовилися про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів виконавця.

28.04.2021 між ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» та адвокатським об`єднанням Перший Радник укладено додаткову угоду №3 до договору № 308-20 від 15.04.2020 про надання правової допомоги, якою сторони дійшли взаємної згоди змінити умови договору та викласти його в наступній редакції.

Відповідно до п. 3.1.-3.3., 4.2., 4.3., 4.6. додаткової угоди № 3 від 28.04.2021 приймання - передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг, що є підтвердженням надання правової допомоги за цим договором.

Акт наданих послуг складається та підписується виконавцем за результатом надання послуг. Такий акт наданих послуг невідкладно (в день його складання) направляється виконавцем клієнту.

Враховуючи специфіку справи, значення справи для клієнта, часу витраченого адвокатом на надання послуг сторони відображають в акті наданих послуг опис наданих послуг, та їх загальну вартість (розмір гонорару).

Розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін.

Вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно або у фіксованому розмірі.

Оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами актів наданих послуг впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, з моменту вступу рішення суду по справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2021, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань

Разом із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано акт наданих послуг № 173 від 04.10.2021, в якому наведено опис наданих адвокатським об`єднанням послуг, що є фактично детальним описом робіт (наданих послуг) в розумінні ч. 3 ст. 126 ГПК України. А тому доводи скаржника у вказаній частині визнаються безпідставними.

Згідно з п. 1 - 3 акту наданих послуг № 173 від 04.10.2021 відповідно до договору та на замовлення клієнта виконавець надав професійну правничу допомогу в рамках судової справи № 910/10421/21, яка розглядалася Господарським судом міста Києва за позовом ОСББ «Верховинна, 41» до ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» про зобов`язання вчинити дії в наступному обсязі:

Адвокат Кирилов М.С.: надання клієнту консультації щодо стратегії захисту та представництво його інтересів в суді - 1,00 год., роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження з клієнтом - 1,00 год., підготовка відзиву - 3 год.

Адвокат Клименко Я.М.: підготовка заперечень на відповідь на відзив - 0,50 год., підготовка заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді - 0,50 год. Всього 6 год.

Фіксована вартість наданих послуг за цим актом склала 12 000,00 грн.

Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг не має. Гонорар розраховується і виплачується виконавцю в порядку і строки, передбачені додатковою угодою № 3 від 28.04.2021 до договору.

Вказаний акт наданих послуг № 173 від 04.10.2021 підписано та скріплено печатками сторін.

З матеріалів справи видно, разом з відзивом долучено копію довіреності №137/2021 від 22.04.2021, якою уповноважено Кирилова Михайла Сергійовича, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002093, відповідно до якого Кирилов Михайло Сергійович має право на зайняття адвокатською діяльністю. Разом із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - копія довіреності №139/2021 від 22.04.2021, якою уповноважено Клименко Яну Миколаївну, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №8057/10, відповідно до якого Клименко Яна Миколаївна має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень позивача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує посилання скаржника на практику Верховного Суду, з якої слідує, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець (постанова Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17. У іншій постанові, на яку посилається скаржник, судом касаційної інстанції зазначено, що правова позиція позивачів не змінювалась в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції, відтак адвокату, який надавав правову допомогу відповідачу 1 в судах першої та апеляційної інстанції, не потрібно було вивчати додаткові джерела права, оскільки останній не міг бути необізнаним про позицію позивачів, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги та інші обставини, тобто, підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи (постанова Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17).

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що наведена судова практики не є релевантною до обставин даної справи, оскільки у першому випадку йде мова про можливість взяття до уваги часу, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець. Однак це є правом суду і враховується у сукупності з усіма іншими доказами (специфічністю справи, обсягом наданих послуг, тощо). Жодних доказів завищення часу на надання тих чи інших послуг скаржником взагалі не наведено (окрім наведення загальної незгоди). У другому випадку досліджувані обставини стосуються обраної правової позиції в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях. Натомість обставини, які досліджуються в межах розгляду даної справи щодо обґрунтованості заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, стосуються розгляду справи тільки судом першої інстанції та визначенням відповідачем своєї правової позиції. А тому такі посилання також не можуть бути визнані обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейським судом з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, беручи до уваги час на підготовку відзиву, заперечення на відповідь на відзив, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання, дійшов правомірного висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю (специфічністю, не типовістю) справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та предметом позову. Доказів зворотного, окрім загальної незгоди з розміром заявлених вимог, скаржником ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано, зокрема, доказів витрати іншими адвокатськими компаніями меншого часу на консультації, формування правової позиції та складання відзиву на позов, заперечень на відповідь на відзив, заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу; доказів нижчої вартості таких послуг, тощо.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна позиція викладене в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду № 922/445/19 від 03.10.2019

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України та, відповідно, відмовив у задоволенні клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За таких обставин, доводи скаржника в частині додаткового рішення відхиляються як необґрунтовані.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити дії у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та задоволенням заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат.

Таким чином, на підставі ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі № 910/10421/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 у справі №910/10421/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30.05.2022.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім