РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2022Справа № 910/20198/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ"

до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ"

про стягнення 704 550,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" (далі - позивач, ТОВ "ІОНІТІ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (далі - відповідач, ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ") про стягнення штрафних санкцій у сумі 704 550,00 грн за період з 23.09.2020 по 24.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" взятих на себе обов`язків за Договором про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019, внаслідок чого виникли підстави для стягнення з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" штрафних санкцій, які було стягнуто з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" за період з 13.08.2020 по 22.09.2020 включно в межах справи № 910/14829/20. Предметом даного позову є стягнення штрафних санкцій з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" за наступний період: з 23.09.2020 по 24.11.2021 (дату прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14829/20).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 прийнято позовну заяву ТОВ "ІОНІТІ" до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/20198/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі. В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем ухвали Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 про відкриття провадження у справі № 910/20198/21.

18.01.2022 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнав з огляду на таке: відповідач заперечив факт укладення "Дублікату" договору про надання послуг з розміщення обладнання від 19.12.2019, на який посилався позивач; відповідач вказав, що обладнання належить ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" на праві власності і розміщено у м. Києві по пр. Мінський, 20-А на підставі Договору №0217 від 05.12.2016, укладеного ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" з ТОВ "БАХУС АГМ"; відповідач зазначив, що позивачем всупереч умов Договору не направлялись відповідачу претензії, копії актів огляду або будь-які документи про неправильно працюючу станцію для зарядження електромобілів, її знеструмлення; навіть якщо б Договір існував, то згідно його пунктів 2.2.2, 2.2.3 обов`язок працездатності станції покладається саме на позивача; відповідач не погодився з нарахуванням позивачем штрафних санкцій у розмірі 704 500,00 грн за період з 23.09.2020 по 24.11.2021, оскільки Договір є спірним і не підлягає автоматичній пролонгації, а тому, як вважає відповідач, штрафні санкції не можуть бути розраховані після 2020 року.

18.01.2022 через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" до ТОВ "ІОНІТІ" про визнання недійсним Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019 разом з його "Дублікатами".

27.01.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 зустрічну позовну заяву ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 клопотання ТОВ "ІОНІТІ" про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив задоволено, продовжено ТОВ "ІОНІТІ" процесуальний строк для подання відповіді на відзив до 09.02.2022.

07.02.2022 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що всі викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументи вже проаналізовані господарськими судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 910/14829/20 та не можуть бути повторно досліджені у цій справі, факт порушення відповідачем умов Договору вже встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20 і не потребує доказування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 зустрічну позовну заяву ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" від 06.01.2022 постановлено вважати неподаною та повернути заявнику.

23.02.2022 та 19.05.2022 представниками відповідача подано клопотання та заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

18.12.2019 між ТОВ "ІОНІТІ" (замовник) та ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (виконавець) було укладено Договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - Договір), згідно п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для зарядження електромобілів, визначених в окремих Актах приймання-передачі до цього Договору (далі - обладнання), за адресами та на умовах, які визначаються в окремих Актах приймання-передачі до цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

За умовами пункту 1.2 Договору місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі.

Згідно Акту приймання-передачі до Договору від 18.12.2019: місцем розміщення обладнання є: Ресторан "Forest Club", м. Київ, пр. Мінський, 20-А.

Пунктом 2.1 Договору визначені обов`язки виконавця за Договором (відповідача), до яких належить, зокрема: надання можливості замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника; забезпечення охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; не використання обладнання замовника для власних комерційних потреб.

За надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00 грн (в тому числі ПДВ 5,00 грн), а також 1,20 грн за кожен спожитий кВт електроенергії за місяць, яку споживала кожна окрема одиниця обладнання замовника (п. 3.1 Договору). Винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання, здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, виключно після виставлення виконавцем відповідних рахунків (п.3.2 Договору).

Пунктом 5.4 Договору встановлений обов`язок відповідача сплатити позивачу штраф у випадку будь-якого порушення відповідачем умов Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання.

Відповідно до п. 6.1 Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року включно. Пунктом 6.2 Договору передбачено, якщо жодна з сторін за 10 днів до закінчення строку дії Договору не повідомила іншу сторону про намір розірвати його, то він вважається пролонгованим на тих самих умовах на наступний календарний рік.

13.08.2020 позивачем було здійснено обстеження обладнання, за результатами якого встановлено неможливість використання зарядних пристроїв за місцем їх розміщення, про що позивачем складено Акт обстеження обладнання.

За наведених обставин та на підставі п. 5.4 Договору ТОВ "ІОНІТІ" нарахувало ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" 67 650,00 грн штрафних санкцій за кожен день, впродовж якого використання обладнання було не можливим, а саме за період з 13.08.2020 по 22.09.2020 включно.

Вимоги ТОВ "ІОНІТІ" про стягнення з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" 67 650,00 грн штрафних санкцій за період з 13.08.2020 по 22.09.2020 за порушення умов Договору були предметом спору у справі № 910/14829/20 за відповідним позовом ТОВ "ІОНІТІ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/14829/20 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 у справі № 910/14829/20 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю, стягнуто з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" на користь ТОВ "ІОНІТІ" 67 650,00 грн заборгованості зі сплати штрафних санкцій, 2 102,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 3 153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Позивач зазначив, що під час розгляду справи № 910/14829/20 Північний апеляційний господарський суд встановив обставини укладення Договору, розміщення обладнання за актом приймання- передачі, факт неможливості використання обладнання позивачем в господарській діяльності у зв`язку з його відключенням, а також було взято до уваги акт обстеження обладнання від 15.12.2020, складений працівниками позивача за результатом повторного обстеження обладнання. Наведені обставини в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Як зазначив позивач, на момент розгляду справи № 910/14829/20 (24.11.2021) порушення умов Договору не були усунені відповідачем.

Оскільки порушення умов Договору не були усунені відповідачем станом на 24.11.2021, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" штраф за наступний період - з 23.09.2020 по 24.11.2021 (дату прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14829/20).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20 позов ТОВ "ІОНІТІ" задоволено повністю, стягнуто з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" на користь ТОВ "ІОНІТІ" 67 650,00 грн заборгованості зі сплати штрафних санкцій.

Наведеною постановою Північного апеляційного господарського суду, яка набрала законної сили, встановлено такі обставини:

18.12.2019 між ТОВ "ІОНІТІ" (замовник) та "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (виконавець) було укладено Договір про надання послуг з розміщення обладнання.

18.12.2019 за актом приймання-передачі ТОВ "ІОНІТІ" розмістило, а ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" надало місце для розміщення обладнання: зарядний пристрій постійного струму для зарядження електромобілів (DС) та зарядний пристрій змінного струму для зарядження електромобілів (АС) за адресою "Ресторан Forest Club", місце розміщення: м. Київ, проспект Мінський, 20-А.

Умовами п.п. 2.1.6, 2.1.7, 2.1.11 Договору сторони визначили, що відповідач зобов`язаний забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та безперебійне електричне живлення обладнання замовника; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

13.08.2020, на виконання наказу директора ТОВ "ІОНІТІ" від 06.04.2020, з метою здійснення моніторингу технічного стану та працездатності обладнання ТОВ "ІОНІТІ", директор ТОВ "ІОНІТІ" ОСОБА_2 та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1 провели технічне обстеження обладнання, розташованого за адресою: "Ресторан Forest Club", м. Київ, проспект Мінський, 20-А, зарядний пристрій постійного струму для зарядження електромобілів (DС) та зарядний пристрій змінного струму для зарядження електромобілів (АС). Вказані особи встановили факт неможливості використання вказаних зарядних пристроїв, у зв`язку з відключенням від живлення, про що склали відповідний акт.

Також позивач до матеріалів справи надав нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_2 (директора ТОВ "ІОНІТІ") від 23.12.2020, зареєстровану в реєстрі за №2910, у якій свідок повідомив, що з метою здійснення інвентаризації обладнання ТОВ "ІОНІТІ" він та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1 13.08.2020 прибули за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, для огляду обладнання, розміщеного за вказаною адресою на підставі Договору.

Внаслідок огляду обладнання було встановлено його відключення від електричної мережі. Шляхом огляду складових обладнання було виявлено відсутність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів модему ТОВ "ІОНІТІ", і виявлено наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "ІОНІТІ" і походження якого ТОВ "ІОНІТІ" невідоме. Зазначене свідчить про заміну модему обладнання - функціональної складової зарядного пристрою, призначеного для зв`язку із системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування. При цьому відповідно до правил поводження з електроустаткуванням та з метою забезпечення безпеки осіб заміна модему зарядного пристрою неможлива без відключення зарядного пристрою від електричної мережі. У серпні 2020 року за допомогою мобільного додатку AE Charging Point було виявлено підключення обладнання ТОВ "ІОНІТІ", розміщеного за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, до білінгової системи AUTOENTERPRISE, без надання ТОВ "ІОНІТІ" доступу до дистанційного управління обладнанням та без можливості використання обладнання у господарській діяльності ТОВ "ІОНІТІ".

15.12.2020 свідок та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1 здійснили повторне обстеження обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, та обстеженням виявили: відсутність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів (DС) модему ТОВ "ІОНІТІ" та наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "ІОНІТІ" і походження якого ТОВ "ІОНІТІ" не відоме; відсутність зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС), його демонтаж. У заяві свідок повідомив, що не надавав жодним особам вказівок щодо відключення від електричної мережі обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, та вказівок щодо заміни модему обладнання ТОВ "ІОНІТІ" в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів (DС) чи щодо демонтування зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС).

Відповідно до умов договору відповідач повинен був забезпечити підключення обладнання та безперебійне електричне живлення обладнання позивача, а у випадку необхідності відключення обладнання - отримати письмовий дозвіл позивача.

Як підтверджено наданою позивачем до матеріалів справи копією акта обстеження обладнання від 13.08.2020, заявою свідка директора ТОВ "ІОНІТІ" ОСОБА_2 від 23.12.2020, відповідачем було порушено умови договору щодо забезпечення електричним живлення обладнання позивача, що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, у період з 13.08.2020 по 22.09.2020 включно.

Відповідач, натомість, доводів позивача належними та вірогідними доказами не спростував, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання умов договору суду не надав, як і не надав у відповідності до ст. 218 ГК України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.

Враховуючи надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог докази є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Отже, рішенням суду у справі № 910/14829/20, що набрало законної сили, був встановлений факт порушення відповідачем умов Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019 щодо забезпечення електричним живлення обладнання позивача, що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Мінський, 20-А, у період з 13.08.2020 по 22.09.2020 включно.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у період з 13.08.2020 по 22.09.2020 існувала неможливість використання позивачем обладнання, що є предметом Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначені підстави звільнення від доказування, зокрема згідно з частиною 4 цієї статті обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд приймає до уваги ту обставину, що у справі № 910/14829/20 був встановлений факт порушення відповідачем умов Договору в період з 13.08.2020 по 22.09.2020 та підтверджено правомірність нарахування позивачем штрафу за таке порушення, що має преюдиціальне значення і не потребує повторного доказування у даній справі № 910/20198/21.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з ПП "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" штраф за наступний період - з 23.09.2020 по 24.11.2021 (дату прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14829/20).

Матеріали даної справи свідчать, що порушення Договору, встановлене у справі № 910/14829/20, станом на 24.11.2021 (дату прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/14829/20) відповідачем не було усунуте, зокрема, на час розгляду даної справи використання позивачем обладнання після його відключення не було відновлено, докази протилежного відповідачем суду не надані.

Судом встановлено, що для додаткового підтвердження наявності порушення відповідачем умов Договору у спірний період позивач здійснив огляд обладнання за участю незалежної особи - ТОВ "Судова незалежна експертиза України". Внаслідок огляду обладнання позивача, розміщеного за адресою: м. Київ, пр. Мінський, 20А, на території ресторану "Forest Club", представниками позивача та ТОВ "Судова незалежна експертиза України" складено Акт огляду зарядних пристроїв для зарядження електромобілів № 70281/1 від 12.01.2021, яким встановлено, зокрема, що корпус зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів (DC) зачинено за допомогою кодового замка, у зв`язку з чим оглянути та ідентифікувати модем даного пристрою не надалось можливості; оглянути зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АC) не було можливим у зв`язку з його відсутністю на місці розміщення обладнання за вказаною адресою: м. Київ, пр. Мінський, 20А.

Умовами п.п. 2.1.6, 2.1.7, 2.1.10, 2.1.11 Договору сторони визначили, що відповідач зобов`язується: забезпечити підключення обладнання до електричної мережі; забезпечити безперебійне електричне живлення обладнання замовника; не переміщувати та не демонтувати обладнання з місця розміщення обладнання; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів позивача про порушення відповідачем умов Договору у період з 23.09.2020 по 24.11.2021, що призвело до неможливості використання позивачем для ведення своєї господарської діяльності обладнання, що є предметом Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами спору Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За змістом частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за встановленою вказаним пунктом Договору формулою: P=DC*1500+AC*150, в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення: "=" - математичний знак "дорівнює"; "*" - математична дія множення; "+" - математична дія додавання; Р - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання: зарядних пристроїв для зарядження електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору; DC - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; AC - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Зважаючи на допущене відповідачем порушення умов Договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі п. 5.4 Договору штрафу за період з 23.09.2020 по 24.11.2021 є правомірними.

Як встановлено судом, відповідач доводів позивача належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами (у розумінні статей 76, 77, 78, 79 ГПК України) не спростував, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання ним умов Договору у спірний період, суду не надав, як і не надав відповідно до статті 218 ГК України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми штрафу відповідно до формули, наведеної у п. 5.4 Договору, суд дійшов висновку розрахунок штрафу у сумі 704 550,00 грн за період з 23.09.2020 по 24.11.2021 включно (1*1500+1*150)*427=704 550,00 грн) відповідає встановленим судом обставинам справи та є арифметично вірним.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо тверджень відповідача про те, що "Дублікат" договору про надання послуг з розміщення обладнання від 18.12.2019 року, на який позивач посилається у позовній заяві, не укладався між позивачем та відповідачем, то суд зазначає, що вони були предметом дослідження суду під час розгляду справи № 910/14829/20.

Судом враховано, що обставини укладення та чинності Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 19.12.2019 були встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20, яка набрала законної сили, а отже в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України відповідні обставини не потребують повторного доказування у даній справі № 910/20198/21.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем всупереч умов Договору не направлялись відповідачу претензії, копії актів огляду або будь-які документи про неправильно працюючу станцію для зарядження електромобілів, її знеструмлення, судом враховано, що вони також були предметом дослідження суду під час розгляду справи № 910/14829/20. Суд апеляційної інстанції у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20 зазначив, що "умовами Договору не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання виключно за участю відповідача, як і обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу. Водночас, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відсутність звернення позивача до відповідача з претензіями щодо неналежного виконання умов договору на підставі п. 5.6 Договору не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів".

Посилання відповідача на те, що обладнання, розміщене у м. Києві по пр. Мінський, 20-А, належить на праві власності відповідачу, а не позивачу, також було предметом дослідження суду під час розгляду справи № 910/14829/20. Суд апеляційної інстанції у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20 визнав такі твердження відповідача неспроможними, "оскільки вони не підтверджені відповідними доказами, зокрема документами, які підтверджували б перебування відповідного обладнання на праві власності або іншому речовому праві у відповідача. Крім того, у п. 1.3 Договору, який є чинним, сторони погодили, що обладнання належить на праві власності або користування саме замовнику (ТОВ "ІОНІТІ") і підписанням 18.12.2019 акта приймання-передачі обладнання до Договору сторони фактично визнали факт належності такого обладнання саме позивачу на певному речовому праві".

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/14829/20 обставини чинності Договору, а також відсутність в матеріалах даної справи № 910/20198/21 належних та допустимих доказів припинення дії або розірвання Договору, суд відхиляє як безпідставні заперечення відповідача щодо неможливості розрахунку штрафних санкцій після 2020 року.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 10 568,25 грн, зазначив, що інші витрати позивачем не понесено та не плануються.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи, складає 35 000,00 грн, детальний розрахунок буде наданий пізніше.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір у сумі 10 568,25 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" (Україна, 61070, Харківська обл., м. Харків, вул. Рудика, буд. 6; ідентифікаційний код 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" (Україна, 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, буд. 36 Д, ОФІС 6; ідентифікаційний код 42153109) 704 550,00 грн (сімсот чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.) штрафних санкцій та 10 568,25 грн (десять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень 25 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 30.05.2022.

Суддя Оксана ГУМЕГА