УХВАЛА

30.05.2022Справа № 910/3857/22

Суддя Щербаков С.О., розглянувши позовну заяву Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради

до Акціонерного товариства "Укртелеком"

про визнання недійсним договору, зобов`язання звільнити та повернути майно,

ВСТАНОВИВ:

Ковельська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" (далі-відповідач), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 31.12.2019 № 12-742/19, укладений між Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради та Акціонерним товариством "Укртелеком";

- зобов`язати АТ "Укртелеком" звільнити та повернути Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради приміщення площею 55 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська область, смт. Люблинець, вул. Незалежності, 22.

Дослідивши матеріали вказаної позовної заяви, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Так, за загальним правилом, відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, ч. 3 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено виключну підсудність справ, що виникають зі спорів щодо нерухомого майна, які розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 460/4286/16-ц та від 16.05.2018 р. у справі № 640/16548/16-ц до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18 у питанні щодо застосування статті 30 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Крім того слід зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 № 911/2390/18 зроблено наступні висновки: за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Як вбачається з позовної заяви, Ковельська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору від 31.12.2019 № 12-742/19, відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування наступне нерухоме майно: частину приміщення будівлі загальною площею 55, 00 м2, для розміщення АТС. Адреса розташування орендованого майна: вул. Незалежності, буд. 22, смт. Люблинець, Ковельський район, Волинська область.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про звільнення та повернення вказаного майна Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради.

Суд зазначає, що зазначений спір безпосередньо стосується права користування нерухомим майном, оскільки предметом спору у даній справі, є визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, місцезнаходженням якого є смт. Люблинець, Ковельського району, Волинської області.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, враховуючи, що місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу якого виник спір, є смт. Люблинець, Ковельського району, Волинської області, суд дійшов висновку, що за правилами виключної підсудності вирішення даного спору відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Волинської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 30, 31, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради з додатками передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Волинської області (проспект Волі, буд. 54А, м. Луцьк, Волинська обл., 43010)

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 30.05.2022.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.