РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

04.02.2022Справа № 910/13450/21
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЕПІЦЕНТР К

до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ

про стягнення 461 873, 19 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ЕПІЦЕНТР К з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 461873,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №286/1/20/83 від 07.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/13450/21 та призначено підготовче засідання на 22.10.2021.

28.09.2021 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 19.11.2021.

19.11.2021 розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 призначено розгляд справи по суті на 21.01.2022.

20.12.2021 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву з процесуальних питань.

В судовому засіданні 21.01.2022 оголошено перерву до 04.02.2022.

В судове засідання 04.02.2022 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 04.02.2022 представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 04.02.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Між ТОВ «Епіцентр К» (постачальник) та Міністерством оборони України (покупець) укладено договір про постачання для державних потреб хімічної продукції різної (24960000-1) (рідина охолоджуюча) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 07.10.2020 № 286/1/20/83 (далі - договір поставки) відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його (пункт 1.1 договору поставки).

У відповідності до Додатку №12.3. до договору поставки постачальник, у визначені строки (до 06.11.2020) та за вказаними адресами, передав покупцю товар в тому числі і до тієї військової частини, по якій не здійснено оплату:Отримувач (військова частина) 2 від 13.10.2020 № (Рнк/BR)-28261 - 16,73 тони, адреса поставки військова частина НОМЕР_1 , Дубно.

Відповідно до Розділу IV Договору поставки, для оплати поставленої продукції, Постачальник зобов`язаний надати Замовнику наступні документи - Рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; Акт приймання - передачі; Видаткову накладну Постачальника; Повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем Замовника; Акт прийому-передачі продукції (додаток 12.4. Договору)

За поставкою на отримувача 2 по військовій частині НОМЕР_1 , Дубно, відповідачем тільки 05.01.2021р. було надано нам наступні документи: Акт приймання - передачі вих.№11/1; Повідомлення-підтвердження вих. № 12/1.

При цьому, відповідачем не направлялось позивачу жодних претензій щодо якості та кількості поставленої продукції.

03 лютого 2021 р., позивачем було направлено відповідачу пакет документів згідно п. 4.2. договору поставки з відповідним супровідним листом № 1118, для оплати заборгованості в сумі 327 389,38 грн.

Відповідачем було повернуто пакет документів та відмовлено у оплаті поставленої продукції на суму 327 389,38 грн., у зв`язку з закінченням строку Договору поставки, незважаючи на те, що п. 10.1. Договору поставки передбачено, що «Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.»

Відповідно до п. 11.1.1. За письмовим звернення Постачальника, Замовник повертає Постачальнику забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, крім випадків передбачених 11.1.3.

11.1.2. підставою для повернення забезпечення виконання цього Договору є виконання постачальником всіх умов Договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічнім вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього Договору.

Відповідно до п. 5.5. Договору, договір вважається виконаним при умові постачання 100% продукції.

Позивач зазначив, що ним договірні зобов`язання були виконані в повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та відповідності технічним вимогам продукції у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень Договору. Але у повернені грошового забезпечення відповідачем теж було відмовлено відповідно до листа від 09.03.2021р. №286/9/1192.

Відповідач не надав ніяких доказів які б спростовували зазначене позивачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню , враховуючи наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат з простроченої суми суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 16499,66 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відносно стягнення 3% річних суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:
1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути із Міністерства оборони України (03168, м. Київ, вул. Повітрофлотський проспект 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К» (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6-К, ідентифікаційний код 32490244) основну заборгованість у сумі 327389 (триста двадцять сім тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн.38 коп., грошове забезпечення в розмірі 114282 (сто чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 96 коп., інфляційні втрати в розмірі 16499 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 66 коп., судовий збір в розмірі 6928 (шість тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 10 коп.

3. В іншій частині відмовити.

4. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.02.2022.

Суддя В.І. Мельник