УХВАЛА

м. Київ

01.06.2022Справа № 910/3999/22

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ.УА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ"

про стягнення 165 400,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗ.УА" (далі - позивач, ТОВ "ГАЗ.УА") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ" (далі - відповідач, ТОВ "ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ") про стягнення грошових коштів у сумі 165 400,00 грн.

Позовну заяву ТОВ "ГАЗ.УА" разом з доданими до неї документами сформовано в системі "Електронний суд" 30.05.2022 та зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" Господарського суду міста Києва 31.05.2022 за вх. № 3999/22.

Дослідивши матеріали позовної заяви ТОВ "ГАЗ.УА", суд зазначає про наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому, визначення предмета або підстав позову є процесуальним правом виключно позивача, передбаченим ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Як вбачається з позовної заяви, ТОВ "ГАЗ.УА" визначило предметом позову матеріально-правову вимогу про стягнення суми грошових коштів у сумі 165 400,00 грн, які є частиною суми у розмірі 2 316 000,00 грн, яку відповідач був зобов`язаний сплатити станом на 30.05.2022 за газ у травні 2022. Підставою позову ТОВ "ГАЗ.УА" визначило порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору постачання природного газу № 74 від 01.12.2021 (далі - Договір).

Таким чином, предметом позову у даному спорі визначено стягнення грошових сум у зв`язку із порушенням або неналежним виконанням відповідачем умов наведеного договору.

Судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Так, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 5 ст. 29 ГПК України).

Правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. При цьому, правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 ГПК України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем знаходження відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Відтак, нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.

Обґрунтовуючи підсудність даної позовної заяви Господарському суду міста Києва на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України позивач вказав, що Договором передбачено місце виконання місто Київ.

При цьому позивач посилався на п. 14.2 Договору, за змістом якого якого "Кожна сторона гарантує, що має відповідні повноваження для підписання і виконання цього Договору. Місце виконання даного Договору - місто Київ".

За таких обставин, позивачем пред`явлено позов за місцем виконання Договору, а саме до Господарського суду міста Києва.

Однак, суд вважає, що виконання зобов`язання повинне оцінюватися у комплексі прав та обов`язків обох сторін, а сам предмет спору повинен бути пов`язаним із відповідним виконанням договору безпосередньо відповідачем у певному місці.

Як вбачається з позовної заяви ТОВ "ГАЗ.УА" даний спір не пов`язаний з місцем виконання Договору, оскільки предметом даного спору є стягнення грошових коштів (частини суми, яку відповідач був зобов`язаний сплатити станом на 30.05.2022 за газ у травні 2022), а не фактичне виконання зобов`язань за Договором (постачання природного газу). Крім того, з наведеного п. 14.2 Договору не вбачається і те, що у місті Києві здійснюється постачання природного газу, тоді як на інші умови Договору позивач не посилається.

Водночас, зі змісту Договору не вбачається особливостей, зокрема в частині місця стягнення з відповідача грошових коштів.

Сплата грошових коштів не містить прив`язки до певного конкретного місця, в тому числі і до місця виконання Договору.

Отже, спірні правовідносини не мають особливостей щодо сплати грошових коштів в чітко визначеному місці.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для застосування приписів ч. 5 ст. 29 ГПК України.

З урахуванням визначеного позивачем предмету та підстав позову, підсудність даної справи повинна визначатись з урахуванням частин 1, 2 статті 27 ГПК України, якою передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця 8 Березня, будинок 23.

Матеріали позовної заяви не містять відомостей про іншу адресу місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, суд дійшов висновку, що спір має розглядатися Господарським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються. (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч. 7 ст. 31 ГПК України).

Суд звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року (заява № 7360/76), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Враховуючи викладене, матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ.УА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ" про стягнення 165 400,00 грн підлягають передачі на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 232- 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ.УА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТА ТРАК БАТЕРИ" про стягнення 165 400,00 грн разом з доданими до неї документами передати за встановленою підсудністю на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області області (Україна, 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Володимира Винниченка, 1А).

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 01.06.2022 та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 253-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Оксана ГУМЕГА