УХВАЛА

02 червня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/2225/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючий), Львова Б. Ю. та Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги малого приватного підприємства "НАРА" (далі- Підприємство)

на рішення господарського суду Львівської області від 26.05.2021 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Шляхове ремонтно-будівельне управління №88"

до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

про визнання недійсним та скасування рішення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Підприємство,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство 18.02.2022 (згідно з відміткою на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Львівської області від 26.05.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у цій справі. Водночас у касаційній скарзі скаржник просив поновити строк на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 18.04.2022 касаційну скаргу Підприємства залишено без руху у зв`язку з тим, що скаржником у скарзі не наведено передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) підстав касаційного оскарження судових рішень, а також не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі; надано скаржнику строк для усунення зазначених недоліків.

Підприємство 17.05.2021 (згідно з поштовою відміткою на конверті) на виконання вимог згаданої ухвали від 18.04.2022 направило на адресу Касаційного господарського суду заяву про усунення недоліків, до якої додано уточнену касаційну скаргу, в додатках до якої міститься платіжне доручення, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4204,00 грн, а також зміст скарги свідчить, що підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах, які скаржник наводить у скарзі, та неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.11.2021 у справі №914/2130/20, що передбачені пунктами 1 та 2 частини другої статті 287 ГПК України, а також скаржник посилається на процесуальні порушення, визначені пунктами 1, 3 та 4 частини третьої статті 310 вказаного Кодексу.

Розглянувши уточнену касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам статті 290 ГПК України в частині обґрунтування підстав, на яких подається касаційна скарга .

Системний аналіз положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Однак скаржником у касаційній скарзі не зазначено конкретних норм права, які було застосовано судами попередніх інстанцій без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, а саме лише посилання скаржника у касаційній скарзі на пункт 1 частини другої статті 287 цього Кодексу без зазначення конкретних норм права щодо яких, на думку скаржника, неврахований висновок про їх застосування, не можна вважати таким, що відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 зазначеного Кодексу.

Крім того, зміст касаційної скарги свідчить, що іншою підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на необхідність у відступленні від висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які скаржник наводить у скарзі, та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові від 17.01.2022.

Однак зазначення скаржником цієї підстави касаційного оскарження судових рішень зводиться лише до цитування приписів вказаної норми, а також висловлення незгоди скаржника з висновками суду апеляційної інстанції, зроблених щодо наявності узгодженості дій при ухваленні оскаржуваної постанови, проте не наведено належного обґрунтування необхідності та мотивів відступлення саме від висновку Верховного Суду, викладеного у зазначених постановах та застосованого судом апеляційної інстанції, як і не наведено конкретної норми права щодо застосування якої Верховним Судом було сформовано такий висновок.

Доводи скаржника щодо підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 та 4 частини третьої статті 310 названого Кодексу також є необґрунтовані, оскільки скаржником не зазначено норм процесуального права, порушення яких, на його думку, припустився суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної в касаційному порядку постанови, у чому полягало таке порушення, що призвело до ухвалення незаконно судового рішення та необхідності його скасування на підставі визначених пунктів частини третьої статті 310 ГПК України, а також не визначено чи є це підставою касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 названого Кодексу з посиланням на відповідний пункт.

За приписами ГПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Підприємство не усунуло недоліків поданої ним касаційної скарги, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу, у ній належним чином не обґрунтовано підстав касаційного оскарження, що є підставою для її повернення без розгляду як такої, що не відповідає вимогам процесуального закону щодо її змісту і форми.

За приписами частини другої статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно із частиною четвертою статті 174 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Відповідно до частини п`ятої статті 292 ГПК України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що він не позбавлений права повторно звернутися з касаційною скаргою з дотриманням вимог статей 288, 290, 291 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу малого приватного підприємства "НАРА" на рішення господарського суду Львівської області від 26.05.2021 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у цій зі справи № 914/2225/20 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко