ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 року м. Дніпро Справа № 908/3052/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Антоніка С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю МІК на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2021р. ( суддя Проскуряков К.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 10.01.2022р.) у справі

за позовом: Служби судової охорони (юридична адреса: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601; адреса для листування: вул. Вознесенський узвіз, буд. 10-Б, м. Київ, 04053; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (вул. Північне шосе, буд.69-А, м. Запоріжжя, 69006; )

про стягнення 114 670,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Служба судової охорони звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, про стягнення 114 670,48 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків поставки товару відповідно до п.8.3. Договору про закупівлю за державні кошти №188ссо-20, укладеного за результатами проведення процедури відкритих торгів між Службою судової охорони та ТОВ МІК04.11.2020р., у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу пеню, на загальну суму 114 670,48 грн..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. позов задоволено - стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю МІК на користь Служби судової охорони пеню, у розмірі 114 670 грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору, в сумі 2 270 грн. 00 коп.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю МІК, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2021р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні пені за прострочення поставки, на суму 23 709,53 грн. та з урахуванням клопотання про зменшення пені - зменшити заявлений до стягнення розмір пені на 95 % до суми 4 548,04 грн. ( при розрахунку правильно нарахованої пені 90 960,95 грн., а не 114 670,48грн., як невірно нарахував Позивач 2 902,50грн.). Одночасно, в апеляційній скарзі апелянт просить суд про поновлення строку на подання апеляційної скарги. Скаржником також заявлено клопотання про розгляд справи за участі його представника.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що суд першої не правильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, в наслідок чого прийняв незаконне і необгрунтоване рішення.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що 25.11.2021р. до суду від ТОВ «МІК» надійшов письмовий відзив на позовну заяву від 23.11.2021р., в якому зазначено, що розрахунок пені не відповідає вимогам законодавства України та умовам договору, оскільки пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені, що відповідає постанові Верховного Суду від 10.07.2018р. у справі№ 927/1091/17., тому, на думку Скаржника, Позивач в розрахунку пені по всім поставкам зайво включив 1 добу, чим завищив розрахунки. Відповідачем надано контррозрахунок суми пені відповідно до якого розмір пені складає 90 960,95 грн..

Скаржник наголошує на тому, що положеннями ГПК України не встановлено порядок і строків подання клопотання про зменшення пені та штрафу, станом на 30.12.2021р. справа не була розглянута судом. Відповідач скористався правом просити суд про зменшення пені і 30.12.2021р. направив Позивачу і суду клопотання про зменшення пені. На клопотання відреагував і заперечив Позивач, подавши відповідне заперечення від 12.01.2022р. у матеріали справи, саме ж клопотання про зменшення пені надійшло до суду 04.01.2022р..

При цьому, Скаржник вважає, що оскільки клопотання ТОВ «МІК» про зменшення пені надійшло до суду 04.01.2022р., повне рішення складено 10.01.2022р., то за правилами ч.5 ст.240 ГПК України рішення ще не було ухваленим, тому суд першої інстанції в порушення ч.5 і ч.8 ст.252 ГПК України, безпідставно ухилився від розгляду вищевказаного клопотання, та ухвалив рішення без урахування вимог п.2 і п.5 ч.3 ст.238 ГПК України.

Скаржник також вважає, що умови договору не можуть змінювати на розсуд сторін такі умови, як порядок визначення строку для перебігу нарахування пені, який буде суперечити ст.253 ЦК України, тому на переконання Скаржника, в цій частині суд першої інстанції невірно застосував ст.253 ЦК України, попри те, що не дотримався висновків Верховного Суду у постанові від 10.07.2018р. у справі №927/1091/17.

Відтак, на думку Скаржника, є наявними усі складові обставини, які дають суду підстави вважати виниклу ситуацію винятковою і задовольнити клопотання про зменшення пені.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.03.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2022р. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, про розгляд справи №908/3052/21 з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю МІК на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

04.11.2020р., за результатами проведення процедури відкритих торгів між Службою судової охорони (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (далі - Постачальник)укладено договір №186ссо-20, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначені цим договором строки поставити Замовнику згідно коду ДК 021:2015-18110000-3 Формений одяг (Костюм типу А) (далі - Товар), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний Товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.2. договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці (найменування, номенклатура, асортимент, вид, марка) та вартість одиниці Товару визначається у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна даного договору становить 14 268 384,00 грн., у тому числі ПДВ - 2 378 064,00 грн..

Згідно з п.4.5. договору, ціна за одиницю Товару зазначена в Специфікації (Додаток №1 до цього договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, Постачальник зобов`язується у строки, визначені у Специфікації (Додаток 1 до цього договору) здійснити поставку Товару визначеного (визначених) у Специфікації місця (місць) поставки. Поставка всього обсягу Товару за цим договором Замовнику Постачальником повинна бути здійснена до 24.12.2020 р. (граничний термін).

В п. 6.6. договору визначено, що датою поставки вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.

Відповідно до п.п. 7.1.1 договору, Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за поставлений Товар на умовах та у порядку визначених цим договором.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за порушення строку поставки Товару зазначеного у пункті 6.1. цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,15 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад тридцять робочих днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки Товару Замовник залишає за собою право одностороннього розірвання цього Договору.

Пунктом 8.8. Договору передбачено, що сторони домовилися, що за прострочення виконання Постачальником зобов`язань за цим Договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день, наступний за днем фактичного виконання Постачальником зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей Сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

Пунктом 10.2. Договору передбачено, що у разі недосягнення Сторонами згоди, спори або розбіжності вирішуються у судовому порядку.

Згідно умов договору поставка Товару повинна була відбутись в два етапи, що визначено у Специфікації (Додатку №1 до договору).

Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до договору) Постачальник зобов`язувався поставити у строк до 10.11.2020р. - 1400 одиниць товару, на суму 1 920 744, 00 грн. та до 24.12.2020р. - 9000 одиниць товару, на суму 12 347 640,00 грн..

На виконання умов вказаного договору та Специфікації (Додатку №1 до договору) відповідачем поставлено позивачу товар, а саме: перша поставка товару відбулась 27.11.2020р., поставлено 500 одиниць товару на суму 685 980,00 грн., що підтверджується накладної № РН-11/27/07 від 27.11.2020р.; друга поставка товару відбулась 30.11.2020р., поставлено 350 одиниць товару на суму 480 186,00 грн., підтверджується накладною № РН-11/30/06 від 30.11.2020р.; третя поставка товару відбулась 03.12.2020р., поставлено 380 одиниць товару на суму 521 344,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/03/01 від 03.12.2020р.; четверта поставка товару відбулась 10.12.2020р., поставлено 280 одиниць товару на суму 384 148,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/08/01 від 10.12.2020р.; п`ята поставка товару відбулась 22.12.2020р., поставлено 2930 одиниць товару на суму 4 019 842,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/18/07 від 22.12.2020р.; шоста поставка товару відбулась 28.12.2020, поставлено 3 419 одиниць товару на суму 4 690 731,24 грн., що підтверджується накладної № РН-12/18/06 від 28.12.2020р.; сьома поставка товару відбулась 29.12.2020р., поставлено 2 541 одиниць товару на суму 3 486 150,36 грн., що підтверджується накладною № РН-12/18/08 від 29.12.2020р..

За твердженням Позивача, зобов`язання щодо поставки товару на загальну суму 14 268 384,00 грн. відповідачем виконано несвоєчасно, з порушенням строків визначених у Специфікації (Додатку №1 до договору), згідно наведеного у позовній заяві розрахунку штрафних санкції.

06.03.2021р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 03.03.2021р. за вих. №30/22-378 про сплату пені у розмірі 54 290,50 грн., у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки.

Відповідачем вказану претензію отримано 09.03.2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №668, однак, зазначена претензія залишена без відповіді та відповідачем кошти позивачу не сплачені.

Вказане і стало причиною спору та звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом до відповідача, про стягнення пені, у розмірі 114 670,48 грн..

За наслідками розгляду позову Служби судової охорони господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, наведений у позовній заяві розрахунок пені у розмірі 114 670,48 грн. здійснений з урахуванням строків поставки визначених у Специфікації (Додатку №1 до договору) та відповідних дат поставки товару по кожній видатковій накладній окремо та є вірним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 04.11.2020р., за результатами проведення процедури відкритих торгів між Службою судової охорони (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (далі - Постачальник)укладено договір №186ссо-20, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначені цим договором строки поставити Замовнику згідно коду ДК 021:2015-18110000-3 Формений одяг (Костюм типу А) (далі - Товар), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний Товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 6.1 договору, Постачальник зобов`язується у строки, визначені у Специфікації (Додаток 1 до цього договору) здійснити поставку Товару визначеного (визначених) у Специфікації місця (місць) поставки. Поставка всього обсягу Товару за цим договором Замовнику Постачальником повинна бути здійснена до 24.12.2020 р. (граничний термін).

В п. 6.6. договору визначено, що датою поставки вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної.

Згідно умов договору поставка Товару повинна була відбутись в два етапи, що визначено у Специфікації (Додатку №1 до договору).

Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до договору) Постачальник зобов`язувався поставити у строк до 10.11.2020р. - 1400 одиниць товару, на суму 1 920 744, 00 грн. та до 24.12.2020р. - 9000 одиниць товару, на суму 12 347 640,00 грн..

Як зазначалось вище, матеріали справи свідчать, що на виконання умов вказаного договору та Специфікації (Додатку №1 до договору) відповідачем поставлено позивачу товар, а саме: перша поставка товару відбулась 27.11.2020р., поставлено 500 одиниць товару на суму 685 980,00 грн., що підтверджується накладної № РН-11/27/07 від 27.11.2020р.; друга поставка товару відбулась 30.11.2020р., поставлено 350 одиниць товару на суму 480 186,00 грн., підтверджується накладною № РН-11/30/06 від 30.11.2020р.; третя поставка товару відбулась 03.12.2020р., поставлено 380 одиниць товару на суму 521 344,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/03/01 від 03.12.2020р.; четверта поставка товару відбулась 10.12.2020р., поставлено 280 одиниць товару на суму 384 148,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/08/01 від 10.12.2020р.; п`ята поставка товару відбулась 22.12.2020р., поставлено 2930 одиниць товару на суму 4 019 842,80 грн., що підтверджується накладною № РН-12/18/07 від 22.12.2020р.; шоста поставка товару відбулась 28.12.2020, поставлено 3 419 одиниць товару на суму 4 690 731,24 грн., що підтверджується накладної № РН-12/18/06 від 28.12.2020р.; сьома поставка товару відбулась 29.12.2020р., поставлено 2 541 одиниць товару на суму 3 486 150,36 грн., що підтверджується накладною № РН-12/18/08 від 29.12.2020р..

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та про що свідчать матеріали справи, зобов`язання щодо поставки товару, на загальну суму 14 268 384,00 грн., Відповідачем виконано несвоєчасно, з порушенням строків визначених у Специфікації (Додатку №1 до договору).

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями, згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, Господарським кодексом України передбачена відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції (неустойка, штраф, пеня). Тобто штраф і пеня не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Частина 4 ст. 231 ГК України, передбачає, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за порушення строку поставки Товару зазначеного у п. 6.1. цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,15 % вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад тридцять робочих днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки Товару Замовник залишає за собою право одностороннього розірвання цього Договору.

Пунктом 8.8. Договору передбачено, що сторони домовилися, що за прострочення виконання Постачальником зобов`язань за цим Договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день, наступний за днем фактичного виконання Постачальником зобов`язань за цим Договором.

На підставі п. 8.3. Договору, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки, Позивачем нараховано Відповідачу пеню, у розмірі 54 290,50 грн..

06.03.2021р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 03.03.2021р. за вих. №30/22-378 про сплату пені, у розмірі 54 290,50 грн.. Цю претензію відповідач отримав 09.03.2021р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №668, однак залишив її без відповіді та кошти позивачу не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом до відповідача, про стягнення пені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що факт наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю МІК за договором № 186ссо-20 від 04.11.2020р., у вказаній у позові сумі встановлено, в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, в розумінні ст. 76 - 79 ГПК України, а відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст.74 ГПК України та не спростував викладені в позові обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд ухилився від розгляду клопотання Відповідача про зменшення пені колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як свідчать матеріали справи, 22.10.2021р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Служби судової охорони до Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, про стягнення 114 670,48 грн.

Ухвалою від 26.10.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3052/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/168/21. Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 23.11.2021р..

11.11.2021р. до суду від ТОВ МІК надійшло клопотання про продовження процесуальних строків для подання відзиву на позовну заяву.

З урахуванням викладених у клопотанні обставин, суд клопотання відповідача задовольнив та продовжив строк для подання відзиву на позовну заяву.

25.11.2021р. до суду від ТОВ МІК надійшов письмовий відзив на позовну заяву від 23.11.2021р., в якому зазначено, що розрахунок пені не відповідає вимогам законодавства України та умовам договору, оскільки пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Позивач в розрахунку пені по всім поставкам зайво включив 1 добу, чим завищив розрахунки. Відповідачем надано контррозрахунок суми пені відповідно до якого розмір пені складає 90 960,95грн.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки 60-денний строк розгляду справи у спрощеному провадженні припадає на суботу 25.12.2021р., то судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення 28.12.2021р.. Повний текст оскаржуваного рішення складено 10.01.2022р.

04.01.2022р., тобто після оголошення вступної та резолютивної частини рішення, від Відповідача до суду надійшло клопотання, про зменшення пені.

Згідно із ч.ч. 5, 8 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

Таким чином, з огляду на те, що вказане клопотання надійшло до суду після оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, воно не підлягало розгляду.

Доводи апеляційної скарги відносно наданого контррозрахунку суми пені, відповідно до якого розмір пені складає 90 960,95 грн., колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки з п. 8.8. договору вбачається, що сторони домовилися, що за прострочення виконання Постачальником зобов`язань за цим договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється в день, наступний за днем фактичного виконання Постачальником зобов`язань за цим договором.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПКУкраїни, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МІК залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2021р. у справі № 908/3052/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік