ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 Справа № 914/2383/18 (914/3347/21)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря Х.Гусак розглянувши позовну заяву Приватного підприємства Октава в особі ліквідатора арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича, м.Львів

до відповідача: Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, м.Київ

про стягнення 55 308,23 грн

у межах справи за заявою: Головного управління ДФС у Львівській області, м. Львів

про банкрутство Приватного підприємства Октава (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, буд. 93; )

представники сторін:

від позивача: Козій В.Ю. ліквідатор, Данілін С.В. адвокат

від відповідача: Гнатишак О.В. адвокат

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа за заявою Головного управління ДФС у Львівській області про банкрутство Приватного підприємства Октава.

Ухвалою суду від 16.01.2019 р. відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства Октава, уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ващишину Оксану Вікторівну (адреса офісу: 33023, м. Рівне, вул. Відінська, буд. 8, офіс 1; свідоцтво № 1753 від 23.03.2016).

Постановою Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 р. у справі №914/2383/18 процедуру розпорядження майном Приватного підприємства Октава та повноваження розпорядника майна Ващишиної Оксани Вікторівни припинено. Приватне підприємству Октава визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором Приватного підприємства Октава призначено арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича (свідоцтво №163 від 07.02.2013р., адреса: 79041, м.Львів, вул.Рівна, 21/31).

Справа № 914/2383/18 знаходиться на стадії ліквідаційної процедури.

Позов заявлено Приватним підприємством Октава в особі ліквідатора арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича подало позовну заяву, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь Приватного підприємства Октава пеню в розмірі 43 650,60 грн., 3% річних в розмірі 3 585,68 грн та інфляційні втрати в розмірі 8 071,95 грн за період з 12.11.2019 року по 27.04.2021 року.

Ухвалою суду від 11.11.2021 позовну заяву Приватного підприємства Октава в особі ліквідатора арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення 55 308,23 грн прийнято до розгляду в межах провадження справи № 914/2383/18 про банкрутство Приватного підприємства Октава. Підготовче засідання призначено на 24.11.2021.

Підстави відкладення підготовчого судового засідання викладені в ухвалі суду від 24.11.2021, підготовче засідання відкладено на 15.12.2021.

Ухвалою суду від 16.12.2021 підготовче засідання призначено на 20.01.2022.

Підстави відкладення підготовчого судового засідання викладені в ухвалі суду від 20.01.2022, підготовче засідання відкладено на 16.02.2022.

Ухвалою суду від 16.02.2022 підготовче провадження у справі № 914/2383/18(914/3347/21) закрито та призначено справу до судового розгляду на 09.03.2022.

Ухвалою суду 04.05.2022 розгляд справи відкладено на 25.05.2022.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/2383/18 позов ПП «Октава» задоволено повністю та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн, 1 921,00 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на оплату професійну правничу допомоги адвоката. З банківської виписки АТ «Сбербанк» вбачається, що вказане рішення суду виконане банком 28.04.2021.

Позивач посилається на те, що враховуючи вимоги ст. 1073 ЦК України та п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів Україні» у АТ КБ «Приватбанк» виник обов`язок щодо сплати пені починаючи з 12.11.2019 (з дня вимоги ліквідатора про повернення коштів) до 27.04.2021 (до дня повернення коштів на рахунок банкрута) в розмірі 43 650,60 грн. Також, позивач просить стягнути 3% річних за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 у розмірі 3 585,68 грн та втрати від інфляції за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 у розмірі 8 071,95 грн.

Відповідач у додаткових поясненнях просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності, відмовити позивачу в позові в повному обсязі, зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 0,00 грн, відмовити у витратах на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.

У судове засідання 25.02.2022 ліквідатор Приватного підприємства Октава та адвокат ліквідатора з`явились, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на додаткові письмові пояснення, письмових поясненнях.

Адвокат відповідача у судове засідання з`явився в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у додаткових письмових поясненнях.

Заяви і клопотання сторін.

16.12.2021 на електронну адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача за вх. №30375/21.

20.12.2021 на електронну адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача за вх. №30630/21.

30.12.2021 на адресу суду надійшла відповідь позивача на додаткові пояснення відповідача за вх. №31715/21.

18.02.2022 на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача за вх. №4605/22.

04.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи за вх. №5585/22.

04.05.2022 позивач подав додаткові пояснення щодо розміру судових витрат на правову допомогу за вх. №9242/22.

25.05.2022 на електронну адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача за вх. №11050/22.

Інших заяв, клопотань та заперечень сторони не подавали.

Обставини справи.

Постановою Господарського суду Львівської області від 08.05.2019 у справі № 914/2383/18 визнано банкрутом Приватне підприємство «Октава» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська. буд. 93; ) та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.05.2019 у Центральному відділенні АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Чайковського, 8 проведено ідентифікацію підпису Козія Володимира Юрійовича, як ліквідатора Приватного підприємства «Октава» щодо банківського рахунку № НОМЕР_1 , котрий відкритий в АТ КБ «Приватбанк», надавши картки із взірцями підпису ліквідатора та відбитку печатки, але Банк протиправно у доступі та праві розпорядження банківським рахунком відмовив.

Ліквідатор зазначає, що після його ідентифікації 06.11.2019 в АТ КБ «Приватбанк» йому стало відомо, що в період з 30.09.2019 - 02.10.2019 з рахунку банкрута - ПП «Октава» № НОМЕР_2 , відкритого у АТ КБ «Приватбанк», обслуговуючим банком здійснено списання (переказ) коштів у розмірі 82 053 грн. Ліквідатором невідкладно зареєстроване звернення до АТ КБ «Приватбанк» за вхідним №25463433 від 06.11.2019 щодо несанкціонованого зняття коштів з рахунку банкрута.

12.11.2019 відповідачу надіслано вимогу про повернення коштів шляхом їх зарахування на банківський рахунок банкрута у розмірі 82 053,00 грн.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» добровільно не повернув грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн на банківський рахунок банкрута, ліквідатор звернувся з позовною заявою до суду та просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ПП «Октава» грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн із зарахуванням на розрахунковий рахунок банкрута ПП «Октава» № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/2383/18 позов ПП «Октава» задоволено повністю та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн, 1 921,00 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.

Позивач посилається на те, що відповідно до банківської виписки АТ «Сбербанк» вбачається, що рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/2383/18 суду банком виконане 28.04.2021, на банківський рахунок ПП «Октава» надійшли кошти на загальну суму 113 974,00 грн.

Позовні вимоги ліквідатор обгрунтовує тим, що враховуючи вимоги ст. 1073 ЦК України та п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у АТ КБ «Приватбанк» виник обов`язок щодо сплати пені починаючи з 12.11.2019 (з дня вимоги ліквідатора про повернення коштів) до 27.04.2021 в розмірі 43 650,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних в простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з цим позивачем нараховано відповідачу 3 % річних від суми заборгованості в розмірі 3 585,68 грн та втрати від інфляції у розмірі 8 071,95 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор звернувся з вимогою до АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 02-54/21/2 від 08.09.2021, в якій вимагав сплатити на банківський рахунок ПП «Октава» пеню за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 в розмірі 43 650,60 грн, 3% річних за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 в розмірі 3 585,68 грн, інфляційних втрат за період з 12.11.2019 по 31.03.2021 в розмірі 7 497,58 грн.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що обов`язок АТ КБ «Приватбанк» з оплати на користь ПП «Октава» суми 82 053,00 грн виник саме з дати набрання рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/2383/18 чинності, а саме: 14.12.2020, тому розрахунок позивачем пені з дати 12.11.2019 є неправомірним.

Відповідач вважає, що ст. 1073 Цивільного кодексу України взагалі не передбачено обов`язку зі сплати пені. При цьому відповідно до ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позов ПП «Октава» подано 08.11.2021, тобто в межах позовної давності є період з 08.11.2020.

На думку відповідача, у будь-якому разі пеня могла бути нарахована позивачем лише в межах 6 (шести) місяців - з 15.12.2020 до 27.04.2021, тобто лише за 134 дні, а суд має право стягувати пеню лише нараховану в межах річного строку позовної давності - до 08.11.2021. У разі нарахування пені з 12.11.2019, як це здійснено позивачем, пеня може бути нарахована лише до 12.05.2020 (6 шість місяців) строк позовної давності за цими вимогами є таким, що сплив 12.05.2021. Відповідач вважає, що у стягнені пені судом має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідач заперечує щодо стягнення втрат від інфляції, оскільки позивачем невірно визначений період прострочення та в порушення п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява не містить розрахунку суми інфляційних втрат, зазначені лише індекси інфляції за певний період та загальна сума інфляційних втрат.

Також, відповідач заперечує щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

У відповіді на додаткові пояснення позивач вказує на те, що рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 не було підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін щодо обов`язку банку з оплати на користь ПП «Октава» суми 82 053 грн, рішенням суду лише підтверджено, що банком у 2019 році неправомірно списано з рахунку ПП «Октава» 82 053,00 грн та в силу вимог закону банк повинен був негайно ці кошти повернути. Щодо стягнення пені у розмірі 43 650,60 грн позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 встановлено, що безпідставне списання банком з рахунку ПП «Октава» відбувалось в період вересня-жовтня 2019 року. Враховуючи вимоги п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» позивач вважає обґрунтовані вимоги до АТ КБ «Приватбанк» щодо сплати пені починаючи з 12.11.2019 (з дня вимоги ліквідатора про повернення коштів) по 27.04.2021 в розмірі 43 650,60 грн (до дня зарахування на банківський рахунок ПП «Октава» коштів на загальну суму 113 974,00 грн). Щодо нарахування 3 % річних у розмірі 3 585,68 грн та втрат від інфляції у розмірі 8 071,95 грн позивач посилається на те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 грунтуються на вимогах закону, а відповідачем, всупереч принципу диспозитивності господарського процесу, не було надано доказів на спростування розрахунків позивача, чи власного контррозрахунку таких сум. Також, позивач зазначає, що у позовній заяві зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат і відповідні докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У додаткових поясненнях позивач вказує на те, що враховуючи заяву про застосування строку позовної давності необхідно стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожен день в межах річного строку позовної давності, що передував даті отримання коштів на рахунку банкрута, а саме з 27.04.2020, а тому пеня повинна бути нарахована та стягнена з відповідача в межах одного року починаючи з 27.04.2020 по 27.04.2021, що становить 29 948,25 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальність суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами регулюється, зокрема, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.05.2019 у Центральному відділенні АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м.Львів, вул. Чайковського, 8 проведено ідентифікацію підпису Козія Володимира Юрійовича, як ліквідатора Приватного підприємства «Октава» щодо банківського рахунку № НОМЕР_1 , котрий відкритий в АТ КБ «Приватбанк», надавши картки із взірцями підпису ліквідатора та відбитки печатки. Проте, ліквідатор вказує на те, що Банк протиправно у доступі та праві розпорядження банківським рахунком відмовив, посилаючись на відсутність у банку інформації про кінцевих бенефіціарних власників, котрі зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ліквідатор зазначає, що після ідентифікації 06.11.2019 в АТ КБ «Приватбанк», йому стало відомо, що в період з 30.09.2019 - 02.10.2019 рік з рахунку банкрута - ПП «Октава» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), відкритого у АТ КБ «Приватбанк» обслуговуючим банком здійснено списання (переказ) коштів у розмірі 82 053,00 грн. Ліквідатором зареєстровано звернення до АТ КБ «Приватбанк» за вхідним № 25463433 від 06.11.2019 року щодо несанкціонованого зняття коштів з рахунку банкрута.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2019 ліквідатором надіслано відповідачу вимогу за вих. №02-54/1/11, в якій керуючись вимогами ст. 1073 ЦК України вимагає, негайно повернути (зарахувати) на розрахунковий рахунок банкрута ПП «Октава» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ), відкритий у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» добровільно не повернув грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн на банківський рахунок банкрута, ліквідатор звернувся з позовною заявою до суду та просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ПП «Октава» грошові кошти у розмірі 82 053 грн із зарахуванням на розрахунковий рахунок банкрута.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/2383/18 позов ПП «Октава» задоволено повністю та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 82 053,00 грн, 1 921,00 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2020 у справі №914/2383/18, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

До матеріалів справи долучено копію банківської виписки АТ «Сбербанк» щодо руху коштів на рахунку ПП «Октава», з якої вбачається, що вказане рішення суду виконане АТ КБ «Приватбанк» 28.04.2021.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Керуючись п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню, нараховану на суму неналежного платежу у розмірі 82 053,00 грн за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 в розмірі 43 650,60 грн.

Відповідач просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, згідно з яким, до позовів про стягнення штрафних санкцій застосовується спеціальна позовна давність - 1 рік.

У додаткових поясненнях позивач просить стягнути 29 948,25 грн пені, яка нарахована в межах одного року строку позовної давності починаючи з 27.04.2020 (з дати отримання коштів на рахунок банкрута) до 27.04.2021.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково на суму 29 948,25 грн. В решті суми пені необхідно відмовити.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 в розмірі 3 585,68 грн, інфляційних втрат за період з 12.11.2019 по 27.04.2021 в розмірі 8 071,95 грн.

Судом перевірено доданий позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 585,68 грн та втрат від інфляції у розмірі 8 071,95 грн підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 948,25 грн пені, 3 585,68 грн 3% річних, 8 071,95 грн втрат від інфляції є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При поданні позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України). Враховуючи наведене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 270,00 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката у даній суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві у попередньому (орієнтовному) розрахунку розрахунок суми судових витрат позивачем зазначено, що витратами, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи є судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

04.03.2022 на адресу суду надійшло клопотання адвоката позивача, в якому просить покласти на відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, які поніс позивач. До клопотання позивачем долучено копії договору про надання юридичних (адвокатських послуг) №01/09/21 від 01.09.2021, рахунку про надання юридичних (адвокатських послуг) до договору №01/09/21 від 24.02.2022 у розмірі 20 000,00 грн, акту надання послуг від 24.02.2022 до договору.

Відповідач заперечує щодо покладення на нього витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, ліквідатор не надав ні договору про надання правничої допомоги з відповідним детальним описом робіт (наданих послуг), ні фінансового документа про оплату суми 20 000,00 грн адвокату. Відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Також, відповідач зазначає, що ціною позову є сума 55 308,23 грн, а заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката 20 000,00 грн складає майже 50% ціни позову.

Позивач посилається на те, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, що становить 20 000,00 грн та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. На думку позивача, витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи враховуючи складання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, судові представництва адвоката в суді.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З метою отримання правової допомоги та представництва інтересів позивача у справі, 01.09.2021 між Адвокатським об`єднанням «Де Лекс» (виконавцем) та ліквідатором ПП «Октава» арбітражним керуючим Козієм В.Ю. (замовником) укладено договір про надання юридичних (адвокатських) послуг. Відповідно до умов цього договору виконавець взяв на себе зобов`язання надати правничу допомогу замовнику в справі по стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь замовника пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3.1 договору попередньо розрахована вартість правничих послуг, передбачених п. 1.1 складає 20 000 грн, які оплачуються згідно виставленого рахунку. Розрахунок вартості правничої допомоги сторони узгоджують у додатку до цього договору.

24.02.2022 між виконавцем та замовником підписано акт наданих послуг до договору, в якому сторони домовилися про узгодження витрат на надання правової допомоги, а саме: попереднє опрацювання матеріалів; надання консультацій та підготовка документів з метою досудового врегулювання спору (вимога); опрацювання законодавчої бази, шо регулюють спірні відносини: пошук та аналіз судової практики, яка склалася щодо подібних спорів; формування правової позиції: консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи. Підготовка позовної заяви з додатками. Підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на додаткові пояснення, додаткові пояснення). Судове представництво інтересів Замовника в суді.

При прийнятті додаткового рішення суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарсько гопроцесуального кодексу України та ст.ст. 1, 2, 60, 61, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д; ) на користь Приватного підприємства Октава (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, буд. 93; ) 29 948,25 грн пені, 3 585,68 грн 3% річних, 8 071,95 грн втрат від інфляції, 2 270,00 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката.

Наказ видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складений 02.06.2022.

Суддя Чорній Л.З.