ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" травня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/136/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/136/22

За позовом: Акціонерного товариства „Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Є.Гедройця, 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; )

До відповідача: Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7; )

Про стягнення 69344,55 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Радолов В.С., адвокат за ордером

Встановив: Акціонерне товариство „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт про стягнення збитків, завданих пошкодженням вагонів у розмірі 69344,55 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.01.2022р. прийнято позовну заяву Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця до розгляду та відкрито провадження у справі №916/136/22. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "21" лютого 2022 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у засідання суду на 21.02.2022р. о 10:00.

11.02.2022р. до суду відповідачем було надано відзив.

21.02.2022р. до суду позивачем було надано відповідь на відзив.

21.02.2022р. судом було оголошено перерву по справі до 14.03.2022р. о 12:30.

25.02.2022р. до суду відповідачем було надано заперечення.

24.02.2022 р. Президентом України підписано указ № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан запроваджено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 р. № 9 рекомендовано зборам суддів та суддям України оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки працівників Господарського суду Одеської області та відвідувачів, зборами суддів Господарського суду Одеської області від 24.02.2022 р. було вирішено рекомендувати суддям, як тимчасовий захід, зняти з розгляду справи, які призначені з 24 лютого 2022 року.

14.03.2022 р. Указом Президента України № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05год.30хв. 26 березня 2022р. строком на 30 діб.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 14.03.2022р. рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області продовжити розгляд справ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.03.2022р. призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "04" травня 2022 р. о 11:30. Викликано учасників справи у справі у судове засідання, призначене на 04.05.2022р. о 11:30.

04.05.2022р. судом було оголошено перерву по справі до 23.05.2022р. о 09:30.

Позивач підтримує заявлені позовні в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача.

У судовому засіданні 23.05.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.05.2022р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача за час розгляду справи, суд встановив.

За накладними №47405360, 47405386, 47329032, 47405378, 47405345 залізницею здійснювались перевезення вантажу на адресу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торгівельний порт у вагонах №№63597249, 63516645, 65555989, 68143973, 62239728, 60404282, 68133149, 63463210, 67167528, 63515811 з вантажем - котуни залізорудні. Вантаж був отриманий одержувачем та вивантажений його засобами.

Вищезазначені вагони були прийняті Акціонерним товариством „Українська залізниця від відповідача після вивантаження згідно пам`яток про забирання вагонів №3442 30.07.2021р. (вагони №65555989, 6351581, 67167528), №3460 31.07.2021р. (вагон 63597249), №3443 30.07.2021р. (вагони 63463210, 62239728, 68143973, 60404282), №3465 31.07.2021р. (вагони 68133149).

Як зазначає позивач, 30.07.2021р. при огляді вищезазначених вагонів ним після вивантаження їх відповідачем були виявлені свіжі сліди їх пошкоджень.

За поясненнями позивача, пошкодження вагонів відбулося при вивантаженні вантажу в результаті зачепів грейфера за вагони під час знаходження у користуванні Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт.

Також позивачем було зазначено суду, що витягами з контрольно-довідкової системи стеження за незавершеними перевезеннями, що додаються, підтверджується факт використання вагонів лише відповідачем та відправлення вагонів у ремонт одразу після їх вивантаження.

30.07.2021р. на ст. Ізмаїл були складені акти загальної форми №3773, 3774, відповідно до яких біля місць пошкоджень у наявності сліди взаємодії вантажозахватних пристроїв із кузовами вагонів, що є порушенням п.4.1.13 ДСТУ ГОСТ 22235: 2015 працівниками Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт під час останньої вантажної операції (вивантаження вагонів). Вагони відставлені для подальшого огляду спільно з представниками порту та підписання актів форму ВУ-25М.

Також, 30.07.2021р. був складений акт загальної форми №3780, відповідно до якого створено нараду в присутності представників станції та заступника головного диспетчера порту. В ході наради представник порту Караконстантин О.Ф. від підпису актів про пошкодження вагонів відмовився.

Позивачем було зазначено суду, що на адресу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт був направлений лист від 30.07.2021 №ВЧД-1/26, в якому зазначалось, що при комісійному огляді вагонів на 4 колії ст. Ізмаїл виявлено вагони №63597249, 68133149, 63516645, 67167528, 63515811, 65555989, 63463210, 60404282, 62239728, 68143973 з порушенням скоби лісної стойки свіжого характеру. Вагони переведені на ВУ-23 М в неробочий парк. Вагони пошкодженні під час вивантаження на ВПК-2 Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт. Також позивачем було вказано, що до листа були додані акти форми ВУ-25 М, які листом від 03.08.2021р. №34/1-277-21 були повернуті відповідачем без підпису.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на ст. 124 Статуту залізниць України, на п.п. 19, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999р. №113, п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту №334 від 28.05.2002р.

На виконання даних вимог позивачем були складені акти про пошкодження вагонів за формою ВУ-2М, складені калькуляції вартості витрат на прийом вагону після ремонту і оформлення документів, та калькуляції вартості витрат на ремонт скоби лісної стойки пошкодженого вагону, виставлені рахунки, вагони відправлені та забрані з ремонту відповідно до накладних, пам`яток на подавання та на забирання вагонів та відомостей плати за подавання, забирання та маневрову роботу. На вагони були оформлені повідомлення про ремонт за формою ВУ-23М, дефектні відомості ВУ-22, та повідомлення про приймання вантажних вагонів із ремонту за формою 36М.

На адресу відповідача була направлена претензія від 02.09.2021 №НЮ-09/29, на яку позивачем було отримано відповідь про відмову в її задоволенні, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх прав.

Позовні вимоги Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця направлено на стягнення з Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт збитків, завданих пошкодженням вагонів у розмірі 69344,55 грн.

Надаючи відзив на позовну заяву відповідачем було зазначено суду, що детальне врегулювання відносин між сторонами, зокрема щодо прийому - передачі вагонів, у тому числі оформлення сторонами пошкоджень вагонів і контейнерів, міститься у Договорі про обробку вагонів з вантажами від 01.09.2005 № ОД/М-559д-НЮ, та зауважено, що приймання вагонів представниками позивача відбувається виключно на території Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт після їх вивантаження з обов`язковим технічним оглядом та оформленням відповідних документів, в яких вказуються в тому числі стан вагонів та наявність будь-яких пошкоджень та обов`язковим підписанням представниками обох сторін.

За посиланням відповідача, належним підтвердженням пошкодження вагонів, можуть слугувати лише документи, складені в порядку, передбаченому регулятивними документами виключно під час проведення прийому-здавальних операцій на фронтах навантаження/вивантаження території Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт та підписаними компетентними посадовими особами позивача та відповідача, та в яких чітко мають бути викладені всі зауваження щодо технічного стану вагонів, що фіксуються під час прийому-передачі. Іншого порядку підтвердження обставини про події, які відбулись на території Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт, за твердженням відповідача, не існує, а документи, оформлені з його порушенням, не є дійсними.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження пошкодження скоби лісної стойки вагонів працівниками Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт на території порту Ізмаїл. Після вивантаження вагони оглянуто працівниками станції Ізмаїл, якими пошкоджень свіжого характеру не виявлено, про що свідчить підписані сторонами документи, в яких мають фіксуватись пошкодження вагонів, а саме акти Форми ГУ-23 про додатковий технічний огляд стану напіввагонів після його вивантаження грейфером.

Все вищевикладене свідчить, що обставини зазначені в позові, не доведені та не обґрунтовані на належних доказах, а отже, позовні вимоги викладені в супереч вимогам ст. 4 ГПК України, тобто за відсутності порушеного права або інтересу.

Відповідач вважає, що позивачем щодо кожного вагону додані акти форми ВУ-25М, в яких зазначені вартість пошкодженої деталі та загальна вартість, які не підписані представниками відповідача та не можуть бути належним підтвердженням твердження позивача щодо свіжості слідів пошкодження, які начебто залишені при вивантажені вагонів на ВПК2 Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт.

Також, до позову додані калькуляції, на підставі яких розраховані начебто завдані позивачу збитки, які суперечать вимогам п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами та ст. 124 Статуту залізниць України.

Відповідач вважає, що надані позивачем докази не мають ознак достовірності, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини, в тому числі вини Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт у завданні шкоди, а також того, що ця шкода є об`єктивним наслідком поведінки останнього. Докази відповідача, додані до відзиву на позов, у повній мірі спростовують обґрунтування позовних вимог позивача про відшкодування збитків у зв`язку з відсутністю неправомірних дій або бездіяльності відповідача, які призвели до пошкодження майна.

Відповідно до наданої відповіді на відзив, позивачем було зазначено суду, що вагони №№63597249, 63516645, 65555989, 68143973, 62239728, 60404282, 68133149, 63463210, 67167528, 63515811 приймалися позивачем від відповідача після вивантаження згідно пам`яток про забирання вагонів №3442 30.07.2021 (вагони №65555989, 6351581,67167528), №3460 31.07.2021 (вагон 63597249), №3443 - 30.07.2021 (вагони 63463210, 62239728, 68143973, 60404282). Одразу ж були виявлені свіжі сліди їх пошкоджень. Відповідно до Правил складання актів, підставою для складання актів є факт виявлення пошкодження вагону незалежно від стадії перевізного процесу, коли воно було виявлено.

У випадку, що розглядається, по вагонам №№ 65555989, 6351581,67167528, 63597249, 63463210, 62239728, 68143973, 60404282 пошкодження були виявленні одразу ж після їх прийняття від відповідача. При цьому Витягами з контрольно-довідкової системи стеження за незавершеними перевезеннями, що додані до позовної заяви, підтверджується факт використання вагонів лише відповідачем та відправлення вагонів у ремонт одразу після їх вивантаження. Щодо вагону №68133149 його пошкодження було виявлено до прийняття вагону від Відповідача (пам`ятка від 31.07.2021 №3465).

Після цього, в той же день 30.07.2021, відповідно до п. 20 Правил складання актів були складені акти загальної форми №3773, 3774, які зафіксували біля місць пошкоджень у наявності сліди взаємодії вантажозахватних пристроїв із кузовами вагонів, що є порушенням п.4.1.13 ДСТУ ГОСТ 22235: 2015 працівниками відповідача під час останньої вантажної операції (вивантаження вагонів) та акт загальної форми №3780, відповідно до якого створено нараду в присутності представників станції та заступника головного диспетчера порту.

Таким чином, за твердженнями позивача, матеріалами справи підтверджується відсутність будь-яких операцій з вагонами після їх знаходження у відповідача, що могли привести до їх пошкодження, та виявлення слідів свіжого пошкодження у вагонах одразу ж після їх знаходження під вивантаженням у відповідача.

Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що твердження, що одразу ж були виявлені свіжі сліди їх пошкоджень, не підтверджено жодним доказом та спростовується складеними під час забирання вагонів актів форми ГУ-23 про додатковий технічний огляд стану напіввагонів після його вивантаження грейфером: Акт ГУ-23 від 30.07.2021 № 3769, зокрема щодо вагону № 63597249; Акт ГУ-23 від 29.07.2021 № 3758, зокрема щодо вагонів № 65555989, 67167528, 63516645, 63463210, 68143973, 60404282, 62239728, 63515811; Акт ГУ-23 від 30.07.2021 № 3780, зокрема щодо вагону № 68133149. Будь-якого спростування обставин, зазначених у вказаних актах, що складені представниками обох сторін, або інших доказів, що свідчать про пошкодження вагонів на території саме відповідача, позивачем не надано.

Позивач наполягає, що відповідно до Правил складання актів, підставою для складання актів є факт виявлення пошкодження вагону незалежно від стадії перевізного процесу, коли воно було виявлено. При цьому, ним не спростовуються обставини, які зафіксовані належним чином у вищезгаданих актах ГУ-23 від 29 30.07.2021.

Також відповідачем було зазначено суду, що позивачем проігноровані умови Договору про обробку вагонів з вантажами від 01.09.2005 № ОД/М-559д-НЮ та інших, узгоджених сторонами документах.

За твердженнями відповідача, вина Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт у пошкодженні вагонів позивача та неправомірність дій Підприємства залишились недоведеними, що відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України є обов`язковою умовою відповідальності за завдання шкоди. Таким чином, як вказує відповідач, твердження позивача щодо свіжості утворення цих пошкоджень на території Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт не доведено жодним доказом, а відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця в позовній заяві, та направленим на стягнення збитків, завданих пошкодженням вагонів у розмірі 69344,55грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Статут залізниць України, статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Судом з`ясовано, що за накладними №47405360, 47405386, 47329032, 47405378, 47405345 позивачем здійснювались перевезення вантажу на адресу Державного підприємства „Ізмаїльський морський торгівельний порт у вагонах №№63597249, 63516645, 65555989, 68143973, 62239728, 60404282, 68133149, 63463210, 67167528, 63515811 з вантажем.

Вищезазначені вагони були прийняті Акціонерним товариством „Українська залізниця від відповідача після вивантаження згідно пам`яток про забирання вагонів №3442 30.07.2021р. (вагони №65555989, 6351581, 67167528), №3460 31.07.2021р. (вагон 63597249), №3443 30.07.2021р. (вагони 63463210, 62239728, 68143973, 60404282), №3465 31.07.2021р. (вагони 68133149). Надалі, при огляді вищезазначених вагонів після вивантаження їх відповідачем були виявлені свіжі сліди їх пошкоджень.

30.07.2021р. на ст. Ізмаїл були складені акти загальної форми №3773, 3774, відповідно до яких біля місць пошкоджень у наявності сліди взаємодії вантажозахватних пристроїв із кузовами вагонів, що є порушенням п.4.1.13 ДСТУ ГОСТ 22235: 2015 працівниками Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт під час останньої вантажної операції (вивантаження вагонів). Вагони відставлені для подальшого огляду спільно з представниками порту та підписання актів форму ВУ-25М.

30.07.2021р. був складений акт загальної форми №3780, відповідно до якого створено нараду в присутності представників станції та заступника головного диспетчера порту, в ході наради представник відповідача від підпису актів про пошкодження вагонів відмовився.

Відповідно до ст. 124 Статуту залізниць України, за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під`їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов`язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999р. №113, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

Згідно до п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999р. №113, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999р. №113, ума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 N 551 ( z0828-99 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за N 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих

Правил.

Поряд з цим, відповідно до п. 20 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту №334 від 28.05.2002р., Акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Позивачем були складені акти про пошкодження вагонів за формою ВУ-2М, складені калькуляції вартості витрат на прийом вагону після ремонту і оформлення документів, та калькуляції вартості витрат на ремонт скоби лісної стойки пошкодженого вагону, виставлені рахунки, вагони відправлені та забрані з ремонту відповідно до накладних, пам`яток на подавання та на забирання вагонів та відомостей плати за подавання, забирання та маневрову роботу, на вагони були оформлені повідомлення про ремонт за формою ВУ-23М, дефектні відомості ВУ-22, та повідомлення про приймання вантажних вагонів із ремонту за формою 36М: вагон 63516645 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9829, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0301, Акт про пошкодження вагону №458, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078818, технічний паспорт вагону тощо).

Вагон 63597249 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9828, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0299, Акт про пошкодження вагону №457, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078826, технічний паспорт вагону тощо). Вагон 63515811 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9830, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0302, Акт про пошкодження вагону №460, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078917, технічний паспорт вагону тощо). Вагон 67167528 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9827, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0305, Акт про пошкодження вагону №459, пам`ятка про забирання вагонів №210, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080339, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078875, технічний паспорт вагону тощо).

Вагон 63463210 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9831, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0291, Акт про пошкодження вагону №454, пам`ятка про забирання вагонів №207, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №11080334, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078800, технічний паспорт вагону тощо). Вагон 68133149 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9825, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0300, Акт про пошкодження вагону №455, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078800, технічний паспорт вагону тощо).

Вагон 60404282 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9833, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №296, Акт про пошкодження вагону №453, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078784, технічний паспорт вагону тощо). Вагон 68143973 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9824, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №0290, Акт про пошкодження вагону №456, пам`ятка про забирання вагонів №207, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №11080334, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078842, технічний паспорт вагону тощо).

Вагон 65555989 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9826, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №306,Акт про пошкодження вагону №452, пам`ятка про забирання вагонів №210. пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №15080339, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078560. технічний паспорт вагону тощо). Вагон 62239728 (повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагона №9832, повідомлення про приймання вантажних вагонів з ремонту №295, Акт про пошкодження вагону №451, пам`ятка про забирання вагонів №209, пам`ятка на подавання вагонів №137, відомості плати №14080337, 05080324 за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, накладна 40078792, технічний паспорт вагону тощо).

Загальна сума збитків, завданих пошкодженням вагонів становить 69344,55 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, положеннями ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що позивач, подаючи позов самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

При цьому, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

З урахуванням фактичних обставин справи та належності і допустимості доказів через призму рішення Європейського суду з прав людини, суд вважає, що надані позивачем докази, на підтвердження обставин та ґрунтувань, що були визначені ним у поданому позові, містять достатні доказові цінності факту порушення відповідачем визначених ним законодавчих правил, оскільки, за переконанням суду, докази надані позивачем, у сукупності засвідчують та надають суду можливість встановити наявність факту завдання збитків, завданих пошкодженням вагонів у розмірі 69344,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця до Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт про стягнення збитків, завданих пошкодженням вагонів у розмірі 69344,55 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2481,00 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, буд. 7; ) на користь Акціонерного товариства „Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Є.Гедройця, 5; ) в особі регіональної філії „Одеська залізниця Акціонерного товариства „Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) збитки, завдані пошкодженням вагонів у розмірі 69344 (шістдесят дев`ять тисяч триста сорок чотири) грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 25 травня 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко