РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2022Справа № 910/21042/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 146 534,38 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 146 534,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, у зв`язку із чим позивачу завдані збитки у розмірі 146 534,38 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

18.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що суть спірних правовідносин у даній справі полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу за поставку товару, а не спір, що виник із договору перевезення вантажу. Відповідач вважає, що позивачем не надано суду оплати спірного вантажу за ціною відправника та не доведено наявності шкоди.

18.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача доказів по справі.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України).

У клопотанні відповідач просить витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ» та Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»: посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результат аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 "Посвідчення про якість", встановленій "Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України", затвердженою наказом Мінвуглепрому України від 17.09.1996 № 466, які містять інформацію щодо % вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними №50621929, №50641851, №50657022, №50657097; оригінали зі всіма додатками договору від 27.01.2016 № 1-1-2016/006, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за спірними залізничними накладними; платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджують оплату Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» вартості поставленого вугілля за залізничними накладними; інформацію щодо виробників спірної вугільної продукції та докази придбання продукції.

Тобто заявляючи клопотання про витребування доказів, стороною, якою заявлено таке клопотання має бути обґрунтовано те, що заявленим до витребування доказом може бути підтверджено обставини, що входять до предмету доказування, те, що у матеріалах справи відсутні інші докази на підставі яких можливо було б встановити фактичні обставини справи, те, що стороною вживались заходи щодо їх отримання, причини неможливості самостійного вчинення зазначених дії та обставини неможливості їх подання до суду.

Судом встановлено, що на підтвердження заходів, яких відповідач вжив для отримання зазначених доказів самостійно, відповідач надав копію листа №НЮ-1/4619 від 30.12.2021 та №НЮ-1/4618 від 30.12.2021.

Однак, суд звертає увагу про відсутність у матеріалах справи доказів відмови АТ ДТЕК «Західенерго» та позивача у наданні відповідних доказів відповідачу, що свідчить про можливість відповідача самостійно отримати зазначені докази.

Окрім того, суд вважає, що відсутні підстави для витребування оригіналу договору поставки від 27.01.2016 № 1-1-2016/006, оскільки відповідач долучив до клопотання про витребування доказів копію договору поставки від 27.01.2016 № 1-1-2016/006 та додаткову угоду до нього від 03.12.2018.

За приписами ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні довідки відправника про вартість вантажу.

Водночас, Статут залізниць України не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, тоді як здійснення оплати за поставку спірного вантажу та визначення виробника спірної вугільної продукції не входить до предмету доказування у даній справі.

Окрім того, витребувані відповідачем документи не є необхідні для правильного вирішення даного спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів слід відмовити.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ" як вантажовідправником у вересні 2021 року за залізничними накладними №50621929, №50641851, №50657022, №50657097 (досильна) 46287744, №50655026, №50679588, №50679570) було направлено ТОВ «ДТЕК Бурштинська ТЕС» вантаж - вугілля кам`яне марки Г, станція призначення - Бурштин Львівської залізниці. Перевізником за вказаними накладними є Акціонерне товариство "Українська залізниця".

На станції Покровськ Донецької залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача кам`яного вугілля у вагонах, про що складені комерційні акти №492004/479/1186, №492004480/1187, №482004/481/1188, №482004/478/1223, №482004/482/1222, №482004/483/1221, №482004/487/1208, №482004/488/1209, №482004/489/1210, №482004/496/1219, №482004/495/1218, №482004/494/1217, №482004/493/1216, №482004/492/1215.

На станції Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №388103/1198, №388103/1197, №388103/1211, №388103/1213, №388103/1212.

Згідно із комерційними актами: №492004/479/1186, нестача у вагоні №62523386 складає 3400 кг; №492004/480/1187, нестача у вагоні №53518981 складає 4250 кг; №482004/481/1188, нестача у вагоні №55331532 складає 3550 кг; №482004/478/1223, нестача у вагоні №56951130 складає 6650 кг; №482004/482/1222 нестача у вагоні №53520516 складає 5250 кг; №482004/483/1221, нестача у вагоні №56036528 складає 6400 кг; №482004/487/1208, нестача у вагоні №61191185 складає 7550 кг; №482004/488/1209, нестача у вагоні №52512548 складає 6250 кг; №482004/489/1210, нестача у вагоні №56995053 складає 3800 кг; №482004/496/1219, нестача у вагоні №56970262 складає 1200 кг; №482004/495/1218, нестача у вагоні №56085855 складає 1800 кг, №482004/494/1217, нестача у вагоні №56876451 складає 6600 кг; №482004/493/1216, нестача у вагоні №61190047 складає 4500 кг; №482004/492/1215, нестача у вагоні №62197660 складає 3100 кг, №388103/1198, нестача у вагоні №56629009 складає 900 кг; №388103/1197, нестача у вагоні №56970213 складає 2350 кг; №388103/1211, нестача у вагоні №64022015 складає 1500 кг; №388103/1213, нестача у вагоні №61654489 складає 2100 кг, №388103/1212, нестача у вагоні №56962731 складає 1850 кг.

Згідно із довідок про вартість вугільної продукції:

фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось за залізничною накладною №50621929, складає 2 582,20 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось за залізничною накладною №50641851, складає 2548,51 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось за залізничною накладною №50657022, складає 2195,34 грн з урахуванням ПДВ;

фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось за залізничною накладною №50657097, складає 2151,96 грн з урахуванням ПДВ.

За розрахунком позивача вартість недостачі у зазначених вагонах становить 146 534,38 грн. Розрахунок здійснений наступним чином:

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №62523386, з урахуванням норми природної втрати, складає 6971,94 грн. із розрахунку: 2,7 т х 2582,20 грн;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №53518981, з урахуванням норми природної втрати, складає 9192,63 грн. із розрахунку: 3,56 т х 2582,20 грн;

Bартість недостачі, виявленої у вагоні №55331532, з урахуванням норми природної втрати, складає 7359,27 грн. із розрахунку: 2,85 т х 2582,20 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56951130, з урахуванням норми природної втрати, складає 15389,91 грн. із розрахунку: 5,96 т х 2582,20 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №53520516, з урахуванням норми природної втрати, складає 11774,83 грн. із розрахунку: 4,56 т х 2582,20 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56036528, з урахуванням норми природної втрати, складає 14744,36 грн. із розрахунку: 5,71 т х 2582,20 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №61191185 з урахуванням норми природної втрати, складає 17462,39 грн. із розрахунку: 6,852т х 2548,51 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №52512548 з урахуванням норми природної втрати, складає 14149,33 грн. із розрахунку: 5,552 т х 2548,51 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56995053 з урахуванням норми природної втрати, складає 7925,87 грн. із розрахунку: 3,11 т х 2548,51 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56629009 з урахуванням норми природної втрати, складає 540,28 грн. із розрахунку: 0,212 т х 2548,51 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56970213 з урахуванням норми природної втрати складає 4184,65 грн. із розрахунку: 1,642 т х 2548,51 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №64022015 з урахуванням норми природної втрати складає 1756,27 грн. із розрахунку: 0,8 т х 2195,34 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56970262 з урахуванням норми природної втрати складає 1119,62 грн. із розрахунку: 0,51 т х 2195,34 грн.;

Baртiсть недостачі, виявленої у вагоні №56085855 з урахуванням норми природної втрати, складає 2436,83 грн. із розрахунку: 1,11 т х 2195,34 грн.;

Bартість недостачі, виявленої у вагоні №56876451 з урахуванням норми природної втрати, складає 12675,04 грн. із розрахунку: 5,89т х 2151,96 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №61190047 з урахуванням норми природної втрати, складає 8177,45 грн. із розрахунку: 3,8 т х 2151,96 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №62197660 з урахуванням норми природної втрати, складає 5164,7 грн. із розрахунку: 2,4 т х 2151,96 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №61654489 з урахуванням норми природної втрати, складає 3012,74 грн. із розрахунку: 1,4 т х 2151,96 грн.;

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56962731 з урахуванням норми природної втрати, складає 2496,27 грн. із розрахунку: 1,16 т х 2151,96 грн.

Посилаючись на те, що у зв`язку із незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час залізничного перевезення, відповідач повинен відшкодувати вартість втраченого вантажу, що за розрахунком позивача становить 146 534,38мгрн, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, у вересні 2021 року ТОВ "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ" як вантажовідправником за залізничними накладними №50621929, №50641851, №50657022, №50657097 (досильна) 46287744, №50655026, №50679588, №50679570) на адресу ТОВ «ДТЕК Бурштинська ТЕС» було відправлено вантаж - вугілля кам`яне марки Г.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

Наявні у матеріалах справи комерційні акти №492004/479/1186, №492004480/1187, №482004/481/1188, №482004/478/1223, №482004/482/1222, №482004/483/1221, №482004/487/1208, №482004/488/1209, №482004/489/1210, №482004/496/1219, №482004/495/1218, №482004/494/1217, №482004/493/1216, №482004/492/1215, №388103/1198, №388103/1197, №388103/1211, №388103/1213, №388103/1212 підтверджують недостачу вантажу у вище вказаних вагонах.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника, у яких визначені вартість вугілля, що перевозилось у вагонах №62523386, №53518981, №55331532, №56951130, №53520516, №56036528, №61191185, №52512548, №56995053, №56970262, №56085855, №56876451, №61190047, №62197660, №56629009, №56970213, №64022015, №61654489, №56962731 за залізничними накладними №50621929, №50641851, №50657022, №50657097 (досильна) 46287744, №50655026, №50679588, №50679570).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для мінерального палива 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

За розрахунками позивача, загальна вартість недостачі вантажу у вище зазначених вагонах, з урахуванням норми недостачі вантажу 1%, становить 146534,38 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що розрахунок позивача є арифметично правильним.

Стосовно тверджень відповідача щодо суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, що складає 2% маси, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з представлених до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 0%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

Таким чином, розрахунок збитків позивача із застосування норми природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу здійснений з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, з огляду на те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 накладних, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму.

Щодо посилань відповідача на положення пунктів 3.20, 3.21 роз`яснення Президії ВГС України від 29.05.2002 року № 04-5/601, відповідно до яких у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу; у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Однак, пунктом 3 статті 27 Статуту залізниць України передбачено, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються відправник зобов`язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів.

Водночас, відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надав до матеріалів справи доказів відмови останнього у перевезенні вантажу за спірними накладними у зв`язку з невжиття позивачем заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Також, суд зазначає, що статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: «Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)». Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

На підставі положень статті 133 Статуту залізниць України вантажоодержувач передав право пред`явлення позову за недостачу вантажу, відправленого за залізничними накладними №50621929, №50641851, №50657022, №50657097 (досильна) 46287744, №50655026, №50679588, №50679570) вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ», що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими переуступними підписами вантажоодержувача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Отже, в матеріалах справи наявні належні та достатні докази, що підтверджують вартість вантажу, що перевозився у вагонах №62523386, №53518981, №55331532, №56951130, №53520516, №56036528, №61191185, №52512548, №56995053, №56970262, №56085855, №56876451, №61190047, №62197660, №56629009, №56970213, №64022015, №61654489, №56962731 та факт втрати вантажу у зазначених вагонах.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановленими вище обставинами підтверджено обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 146 534,38 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ" (85621, Донецька обл., Мар`їнський р-н, село Вовчанка(п), ВУЛИЦЯ НАГОРНА, будинок 1А, ідентифікаційний код 33959754) вартість недостачі вантажу у сумі 146 534,38 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.05.2022.

Суддя О.В. Гулевець