РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2022 року м. Чернігівсправа № 927/53/22

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., за правилами загального позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті Аграр Дніпро",

вул. Калинова, 7, селище Кудашівка (П), Криничанський район, Дніпропетровська область, 52350; e-mail: ;

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України", вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16433,

e-mail: ; ІНФОРМАЦІЯ_1;

про стягнення 4110150,48грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

11.01.2022, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мульті Аграр Дніпро" подано позов до Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, про стягнення 4110150,48грн боргу, з яких: 3071616грн основного боргу, 179752,65грн пені, 767904грн штрафу, 32315,08грн трьох відсотків річних та 58562,75грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №06/04/21 від 06.04.2021 в частині своєчасного розрахунку за отриманий товар.

Ухвалою суду від 13.01.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10.02.2022; учасникам справи встановлено процесуальні строки для подачі письмових заяв по суті спору, зокрема, відповідачу - 15 календарних днів з дня отримання ухвали суду для подання в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України мотивованого відзиву на позов; позивачу - п`ять календарних днів, з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду та направлення іншій стороні в порядку статті 166 цього Кодексу відповіді на відзив; відповідачу - п`ять календарних днів, з дня отримання відповіді на відзив, для подання до суду та направлення іншій стороні в порядку статті 167 цього Кодексу заперечення на відповідь на відзив.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі від 13.01.2022 отримана відповідачем 14.01.2022, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 449.

Відповідач у встановлений строк направив на адреси суду та позивача відзив на позов.

У відзиві на позов клопотав зменшити суму неустойки, загальний розмір якої складає 947656,65грн, що становить більше 20% від вартості поставленого товару. На думку відповідача, розмір неустойки (пені та штрафу) є надмірним. Зазначив, що Підприємство на даний час знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відносно нього відкрито 19 виконавчих проваджень, відомості про які опубліковано в Єдиному реєстрі боржників. Пояснив, що з 10.08.2021, на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках відповідача, що перешкодило здійснити будь-які розрахунки з позивачем. Звертав увагу, що восени 2021 року мало місце систематичне перешкоджання в здійсненні господарської діяльності Підприємства невідомими особами, як наслідок, зареєстровано відповідні кримінальні провадження, де Підприємство визнано потерпілим, що суттєво вплинуло на його продуктивність та фінансовий стан. Також, звертав увагу на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження наявності збитків у позивача за фактом допущеного відповідачем порушення по своєчасній оплаті за поставлений товар.

Позивач у встановлений строк скористався правом на подання відповіді на відзив, згідно якої заперечив проти зменшення розміру неустойки. Вказав, що відповідач не довів на підставі належних та допустимих доказів існування обставин, які унеможливили розрахунок за отриманий товар у погоджений сторонами строк. Зазначив, що арешт коштів ДП ДГ «Іванівка» ІСГ ПС НААН України в межах ВП №63350627 накладений 10.08.2021, тобто після того як останній мав провести остаточний розрахунок з позивачем (виконання грошового зобов`язання прострочено з 01.08.2021). Звертав увагу на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження складного фінансового становища відповідача.

Відповідач, у свою чергу, в установлений строк у порядку статей 167, 184 Господарського процесуального кодексу України направив до суду та позивачу письмові заперечення на відповідь на відзив. Запевнив, що погасить заборгованість перед позивачем за поставлений товар у сумі 3071616грн одразу після відновлення фінансового-господарського стану Підприємства. Підтримав клопотання про зменшення розміру неустойки з підстав, наведених у відзиві на позов.

10.02.2022, у підготовче засідання прибув повноважний представник позивача; відповідач у судове засідання не прибув, участь повноважного представника не забезпечив, натомість клопотав провести підготовче засідання за відсутності його представника, з урахуванням змісту письмових заяв ДП ДГ «Іванівка» ІСГ ПС НААН України по суті спору.

За результатами підготовчого засідання суд, керуючись п. 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуаль6ного кодексу України, постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.03.2022 на 10:20, про що відповідач повідомлений в порядку статей 120, 121 указаного Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Водночас, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 було введено воєнний стан, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась.

Зокрема, за указом Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" №341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

За наявною на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області інформацією, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 22.03.2022 №12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Черкаської області.

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 22.04.2022 №25/0/9-22 "Про відновлення територіальної підсудності судових справ господарських судів Сумської та Чернігівської областей" відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема Господарського суду Чернігівської області, із 25 квітня 2022 року.

За наведених обставин, розгляд даної справи не відбувся в строки встановлені статтею 195 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 04.05.2022 розгляд справи №927/53/22 по суті призначено на 24.05.2022 на 10:00, про що сторони повідомлені засобами поштового зв`язку, за адресою їх реєстрації.

24.05.2022, у судове засідання сторони не прибули, повноважних представників не направили.

Натомість, на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника за наявними матеріалами справи; позов підтримав у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи №927/53/22 по суті, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №677.

Судом розпочато розгляд справи по суті.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 частини 3 статті 202 ГПК України).

За висновком суду, неприбуття повноважного представника відповідача в судові засідання 10.02.2022 та 24.05.2022, який належним чином повідомлявся про хід судового розгляду спору, не є перешкодою для вирішення справи по суті. Крім того, судом взято до уваги, що в матеріалах даної справи наявна письмова позиція відповідача відносно заявлених вимог (відзив на позов та письмові заперечння на відповідь на відзив). Клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його повноважного представника, за наявними матеріалами справи, судом задоволено.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи та дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мульті Аграр Дніпро» (постачальник за Договором, позивач) та Державним підприємством Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії наук України (покупець за Договором, відповідач) укладено договір поставки №06/04/21 (надалі - Договір), за пунктами 1.1., 2.1. якого в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і специфікаціями до нього, постачальник зобов`язався постачати та передавати у власність покупця мінеральні добрива (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти цей товар й оплачувати його.

Найменування й асортимент товару, його кількість і ціна вказуються в специфікаціях до Договору, що є невід`ємною його частинами.

Сторони в пунктах 4.1., 4.3, 4.4. Договору погодили, що поставка товару здійснюється шляхом постачання товару на склад покупця, якщо інше не визначено в специфікаціях. Дата (термін, строк) поставки товару вказується в специфікаціях. Датою поставки (передачі) товару є дата, що вказана в накладній. Право власності на товар (у тому числі на тару та пакувальні матеріали) та всі ризики переходять до покупця в момент передачі йому товару.

Виходячи з умов пунктів 5.1., 5.2. Договору, покупець зобов`язаний оплатити постачальнику товар у строки, вказані в специфікації. Якщо в специфікації не вказано дату (термін, строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Такий же строк оплати товару діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару за накладною, але на такий товар не була підписана специфікація і він попередньо не був оплачений покупцем.

Оплата товару здійснюється в гривнях у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою для платежу є даний Договір.

Згідно специфікації №1 від 06.05.2021 до Договору №06/04/21 сторони погодили поставку наступного товару: добриво Яра Міла NPK 8-24-24 у кількості 121,6 тон; за ціною за 1 тону 21050грн (без ПДВ); загальною вартістю 3071616грн (з ПДВ). Термін поставки до 26.05.2021. Термін оплати до 31.07.2021. Місце поставки: с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область.

За п.6.1.1. Договору на відповідача покладено обов`язок сплатити позивачу повну ціну товару.

Сторони в пунктах 8.1., 8.2. встановили, що Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами й діє до кінця року в якому він був укладений. Всі поставки постачальником покупцю товару до кінця року, в якому був укладений цей Договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим Договором. Якщо в наступному році сторони не укладуть новий договір поставки товару, але фактично постачальником будуть здійснюватись поставки товару покупцю, то цей Договір продовжуватиме діяти та регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступному році до дати укладення ними нового договору поставки добрив.

При цьому, відмова однієї сторони від Договору або закінчення строку його дії, не звільняє покупця від виконання тих грошових зобов`язань за поставлений товар, що залишились не виконаними, а також від відповідальності та правових наслідків порушення ним своїх зобов`язань

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані §1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України, §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості товару, поставленого за Договором, неустойки (в формі пені та штрафу) за порушення грошових зобов`язань по своєчасному розрахунку за цей товар, а також відсотків річних та інфляційних втрат, обумовлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, належить наявність між сторонами договірних правовідносин; факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений та отриманий ним товар; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій (неустойки), стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за фактом порушення грошових зобов`язань.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору, позивач за видатковими накладними №РН-0000001 від 06.05.2021 та №РН-0000002 від 07.05.2021 передав, а відповідач в особі Луньова В.Г., діючого на підставі довіреності №34 від 06.05.2021, отримав товар, добриво Яра Міла NPK 8-24-24 у кількості 121,6 тон, обумовлений Специфікацією №1 від 06.05.2021, загальною вартістю 3071616грн.

Перераховані видаткові накладні складено за підписом обох сторін та завірені печатками юридичних осіб. Факт отримання товару за вказаними документами відповідачем не заперечується.

За змістом частин 1 та 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Виходячи з умов п.5.1. Договору та Специфікації №1 до нього, відповідач мав розрахуватися за отриманий товар у строк до 31.07.2021.

Судом установлено, що граничний строк оплати вартості отриманого відповідачем товару сплинув 02.08.2021 (31.07.2021 - субота, вихідний день), оскільки з огляду на вимоги частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання розпочав свій перебіг з 03.08.2021.

Відповідач порушив умови Договору, за поставлений товар в установлений Договором строк не розрахувався. На момент винесення рішення в справі доказів оплати наявного боргу до суду не надав.

15.12.2021, позивач у досудовму порядку звертався до відповідача з вимогою №14/12-3 від 14.12.2021 про оплату заборгованості за договором поставки №06/04/21 від 06.04.2021 (номер поштового відправлення: 343), що залишена відповідачем без виконання.

Факт наявності заборгованості за товар, отриманий згідно видаткових накладних №РН-0000001 від 06.05.2021 та №РН-0000002 від 07.05.2021 на суму 3071616грн (з ПДВ) визнано відповідачем шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків сторін за Договором станом на 04.08.2021.

За частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 74 цього Кодексу, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

За висновком суду, позивачем на підставі наявних у матеріалах справи доказів доведено наявність у відповідача непогашеної заборгованості за отриманий товар, обумовлений Договором, у сумі 3071616грн.

Відповідач факт наявності у нього простроченої заборгованості за отриманий товар не заперечує.

З урахування наведеного, позов у частині стягнення 3071616грн суми основного боргу за договором поставки №06/04/21 від 06.04.2021 підлягає задоволенню.

Також в межах даного позову позивачем за порушення грошових зобов`язань за Договором заявлено до стягнення з відповідача: 767904грн штрафу, нарахованого в розмірі 25% від вартості неоплаченого товару, 179752,65грн пені за період з 01.08.2021 по 06.12.2021, нарахованої в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, на підставі п.7.1. Договору, 32315,08грн трьох відсотків річних за той самий період та 58562,75грн інфляційних втрат за період з 01.08.2021 по 01.11.2021, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статей 610 та 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання.

За змістом частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За частиною 4 статті 231 ГК України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань установлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

Сторони в п.7.1. Договору домовились, що в разі порушення умов Договору постачальником або покупцем більше ніж на 30 календарних днів, винна сторона додатково сплачує штраф у розмірі 25% від розміру невиконаного зобов`язання та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від розміру такого платежу за кожний день прострочення.

Позивач, керуючись наведеними нормами та п.7.1. Договору, беручи до увагу, що грошове зобов`язання по оплаті вартості товару прострочено відповідачем понад 30 календарних днів, нарахував та заявив до стягнення 767904грн штрафу (в розмірі 25% від вартості неоплаченого товару) та 179752,65грн пені за період з 01.08.2021 по 06.12.2021 ( в розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої в період прострочення). Загальний розмір неустойки складає 947656,65грн.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто порядок нарахування пені та штрафу як форми неустойки мають відмінний характер нарахування.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Таким чином, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка в формі пені та штрафу, такий вид забезпечення як пеня та її розмір установлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у той же час право встановити в договорі такий вид забезпечення як штраф передбачено частиною 2 статті 549 ЦК України, частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах: від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 у справі № 903/647/17, від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною 2 статті 231 ГК України (пункт 8.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 910/12876/19).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по оплаті вартості поставленого товару, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум штрафу та пені, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині штрафу в повному обсязі в сумі 767904грн та в частині пені частково в сумі 177059,73грн за період з 03.08.2021 по 06.12.2021.

Судом відмовлено в частині стягнення 2692,92грн пені за безпідставністю нарахування, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, що розпочав свій перебіг з 03.08.2021 (замість 01.08.2021), беручи до уваги правила обчислення строків, визначені зокрема частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов посилаючись на приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що є не співмірними в порівняні до суми основного боргу.

За частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Наведені норми передбачають право суду, виходячи з фактичних обставин справи, зменшити розмір штрафних санкцій, в разі якщо їх розмір є надмірно великим, при цьому, суд має дотримуватись балансу майнових інтересів обох сторін.

Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд констатує, що законодавством не встановлено перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийнято рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом установлено, що загальний розмір неустойки (пені та штрафу), присуджений до стягнення з відповідача за порушення строків розрахунку за отриманий в травні 2021 році товар складає 944963,73грн, що співвідноситься до розміру порушеного грошового зобов`язання (3071616грн), на рівні 30,76%, прострочення по оплаті якого до цього часу триває (понад дев`ять місяців), що за висновком суду, не є надмірним та непропорційним, або таким, що створює непосильний майновий тягар для відповідача.

При цьому, судом враховано, що обставини, про які веде мову відповідач у відзиві на позов, обґрунтовуючи неможливість виконання договірних зобов`язань у погоджений сторонами строк, зокрема накладення арешту на кошти в межах ВП №63350627, саботування його господарської діяльності невідомими особами, мали місце вже після того як граничний строк по оплаті за поставлений товар настав.

З огляду на наведені обставини, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором, керуючись наведеною вище нормою, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 32315,08грн трьох відсотків річних за період з 01.08.2021 по 06.12.2021 та 58562,75грн інфляційних втрат за період з 01.08.2021 по 01.11.2021.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по розрахунку за отриманий товар, суд перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних частково в сумі 31810,16грн за період з 03.08.2021 по 06.12.2021 та в частині інфляційних втрат у повному обсязі в сумі 58562,75грн.

Судом відмовлено в частині стягнення 504,92грн трьох відсотків річних за безпідставністю нарахування, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, що розпочав свій перебіг з 03.08.2021 (замість 01.08.2021), беручи до уваги правила обчислення строків, визначені зокрема частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

При ухвалені рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки заявлений позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 61604,29грн судом покладено на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, 165 -167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті Аграр Дніпро" (вул. Калинова, 7, селище Кудашівка (П), Криничанський район, Дніпропетровська область, 52350; ) до Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16433; ) про стягнення 4110150,48грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16433; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мульті Аграр Дніпро" (вул. Калинова, 7, селище Кудашівка (П), Криничанський район, Дніпропетровська область, 52350; код ЄДРПОУ 41530грн основного боргу, 767904грн штрафу, 177059,73грн пені, 31810,16грн відсотків річних, 58562,75грн інфляційних втрат та 61604,29грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складено 26.05.2022

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор