РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

31.05.2022Справа № 910/990/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал
до Акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської
про стягнення 22 068,20 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2022 року Приватне акціонерне товариство Акціонерна компанія Київводоканал (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської (далі відповідач) про стягнення 22 068,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за договором № 19337/5-01-Б від 07.06.2018 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 22 068,20 грн з яких: 17 062,70 грн основної заборгованості, 3 475,68 грн втрат від інфляції та 1 529,82 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 відкрито провадження у справі № 910/990/22 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

За змістом статей 10, 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою.

Рада суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, зокрема, вказала по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 27.01.2022 була отримана представником позивача 04.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018. Вказана ухвала також була отримана відповідачем 04.02.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

15.02.2022 від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній заперечує проти задоволення позовних вимог у даній справі.

Відхиляючи заявлені позивачем вимоги, відповідач посилається на те, що він не користувався наданими позивачем послугами з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі за об`єктом водопостачання та водовідведення, за яким укладено договір № 19337/1-01-Б від 17.06.2018, оскільки такий об`єкт переданий ним 01.10.2018 на обслуговування ТОВ Ковальська Житлосервіс разом з водомірними вузлами та лічильниками, тобто відповідач стверджує, що не був споживачем послуг за таким об`єктом.

Крім того, відповідачем вказується, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом, позаяк обов`язок щодо оплати рахунків, виставлених позивачем, виник в листопаді та грудні 2018 року, в той час, як з даним позовом позивач звернувся 27.01.2022, тобто, на переконання відповідача, поза межами загального строку позовної давності тривалістю в три роки. При цьому, позивачем не обґрунтовано в поданому позові поважність причин пропуску такого строку.

06.05.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем вказується на те, що в Цивільний кодекс України внесено зміни, якими, зокрема, продовжено строки позовної давності у зв`язку з введенням карантинних обмежень, а відтак строк позовної давності у даній справі не пропущено позивачем для звернення з даним позовом.

Також у відповіді на відзив позивачем викладено клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив, яке мотивовано тим, що на території України з 24.02.2022 введено правовий режим воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з інформації трекінгу про відстеження поштового відправлення № 014, відзив на позов отримано позивачем 10.02.2022.

Ухвалою суду від 27.01.2022 строк на подання відповіді на відзив встановлено судом у п`ятнадцять днів (п. 7 ухвали), відповідно такий строк закінчився для позивача 25.02.2022.

За вказаних обставин, суд вважає причини пропуску для подання відповіді на позов поважними та поновлює позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Від відповідача заперечень на відповідь на відзив не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.06.2018 між ПрАТ Акціонерна компанія Київводоканал (далі постачальник) та АТ Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської (далі споживач) укладено договір №19337/5-01-Б на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався надавати споживачу послуги з постачання питної та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною вказаного договору) та на підставі пред`явлених споживачем умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а споживач зобов`язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на мовах вказаного договору та дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2.1.1 договору кількість поставленої споживачу води визначається за показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у споживача декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх засобів обліку, зареєстрованих за споживачем.

Відповідно до п. 2.1.5 договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить споживачу із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Облікові дані споживача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Споживач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника), направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння споживач направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання споживачем цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених споживачем розрахунків у відповідних періодах вважаються безумовно погодженими споживачем (п.2.1.8 договору).

Згідно з п. 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи споживача розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 договору оплата вартості послуг здійснюється споживачем щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи споживача.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, споживач здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи споживача, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова споживача оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4 договору).

Як погоджено сторонами в п. 3.3.1 договору, до обов`язків споживача віднесено надання повної та достовірної інформації, яка є невід`ємною частиною договору щодо кількості та місцезнаходження всіх об`єктів водоспоживання, приєднаних до міських комунальних мереж, якими він користується на праві власності, оперативного управління або знаходяться у його повному господарському віданні тощо. Один раз на квартал надавати постачальнику перелік споживачів, які приєднались до каналізаційної мережі споживача та мають свої джерела водопостачання (арт. свердловини).

Відповідно до п. 3.3.3 договору до обов`язків споживача віднесено також у семиденний строк з моменту здійснення правочину щодо об`єктів водоспоживання (відчуження, придбання, прийняття в користування тощо) вносити зміни до дислокації об`єктів та надання постачальнику належним чином засвідчених копій документів, підтверджуючих вчинення відповідного правочину.

Крім того, споживач зобов`язаний сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору (п. 3.3.5 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.07.2018. Дію вказаного договору може бути продовжено за згодою сторін на узгоджений ними строк шляхом укладення додаткової угоди.

Відповідно до додатку до вказаного договору, сторонами погоджено про надання послуг щодо постачання та скиду стічних вод з міської мережі за об`єктом житлового комплексу по вул. Митрополита В. Липківського, 37-Г, категорією такого об`єкту погоджено будівництво на стадії завершення та погоджено номери встановлених на вказаному об`єкті лічильників та особових рахунків за ними.

Додатковою угодою від 27.09.2018 сторонами погоджено про внесення змін щодо строку дії вищевказаного договору та погоджено, що такий договір діє до 31.12.2018.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідно до платіжних повідомлень, які виставлялись позивачем через банківську установу для оплати послуг наданих відповідачу, позивачем 23.11.2018 виставлено рахунок для оплати на суму 24 213,31 грн, а також 26.12.2018 виставлено рахунок на суму 38 496,24 грн.

Згідно з актами зняття показань з приладу обліку від 16.11.2018, від 17.12.2018 та від 17.01.2019, копії яких долучено до позовної заяви, вбачається надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 89 410,03 грн, а саме за листопад 2018 року 24 213,31 грн, за грудень 2018 року 38 496,24 грн та за січень 2019 року 26 700,48 грн.

Водночас, згідно з актом від 29.02.2020 про приведення у відповідність до фактичних обсягів отриманих послуг споживачем за послуги з водопостачання та водовідведення в розрахунковому департаменті позивача, комісією позивача прийнято рішення здійснити перерахунок вартості наданих послуг та зменшити її на суму 72 347,33 грн.

Вказане рішення аргументовано несвоєчасним наданням інформації відповідачем та відповідно подвійним нарахуванням таких послуг, яке здійснено мешканцям житлового будинку № 1 секції 4 та 5, при цьому, такий перерахунок здійснено позивачем за період з 05.11.2018 по 17.01.2019.

Таким чином, позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості за послуги, надані позивачем за договором №19337/5-01-Б від 07.06.2018, в розмірі 17 062,70 грн (89 410,03 грн - 72 347,33 грн).

Відповідач, у свою чергу, стверджував про те, що він не був споживачем зазначених послуг, оскільки згідно з актами від 01.10.2018 ним передано житловий будинок № 1 та № 2 на обслуговування ТОВ Ковальська Житлосервіс разом з водомірними вузлами та лічильниками, на підтвердження чого ним до відзиву додані акти передачі на обслуговування.

Також відповідач посилається на сплив строку позовної давності до заявлених позивачем вимог та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень п.п. 2.2.2 договору, судом встановлено, що послуги, надані позивачем у листопаді 2018 року, повинні були бути оплачені відповідачем не пізніше 28.11.2018, а послуги, надані в грудні 2018 року, не пізніше 31.12.2018 (відповідно, порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось 29.11.2019 та 01.01.2019 відповідно), у свою чергу, послуги, надані до 17.01.2019, згідно п.п. 2.2.3 повинні були оплачені відповідачем до 05.02.2019, оскільки позивачем не надано суду доказів виставлення до банківської установи рахунку за січень 2019 року.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач послуги з водопостачання та водовідведення, надані позивачем у листопаді 2018 січні 2019 року, не оплатив, відтак допустив порушення зобов`язання.

При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача про те, що він не був споживачем наданих позивачем послуг, оскільки передав житловий будинок № 1 та № 2 на обслуговування ТОВ Ковальська Житлосервіс, позаяк п.п. п. 3.3.1 та 3.3.3 саме на відповідача, як споживача послуг, згідно п.п. 3.3.1 договору покладено обов`язок інформування позивача та надання йому документів щодо місцезнаходження всіх об`єктів водоспоживання, в тому числі, у разі зміни таких об`єктів.

Крім того, відповідно до п.п. 2.1.8 та 2.2.4 договору на споживача (відповідача) покладено обов`язок в разі незгоди щодо кількості та вартості наданих послуг повідомити про це постачальника (позивача) та направити свого представника з документами, які підтверджують та обґрунтовують його незгоду.

Так, як вбачається з листа відповідача № 652 від 21.01.2019, копія якого долучена до відповіді на відзив, відповідач повідомляв позивача, що з 05.11.2018 усі розрахунки на надання послуг з водопостачання та прийняття стічних вод слід проводити з ТОВ Ковальська Житлосервіс.

Водночас, як встановлено судом, корегування послуг, наданих позивачем відповідачу, зокрема, їх зменшення на суму 72 347,33 грн, за період з 05.11.2018 по 17.01.2019, здійснено позивачем у зв`язку з їх подвійним нарахуванням мешканцям будинку та відповідно до фактичного обсягу отриманих послуг.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що його договірні зобов`язання з позивачем були припинені шляхом їх припинення або розірвання договору.

За вказаних обставин, судом не приймаються заперечення відповідача щодо того, що він не був користувачем таких послуг.

Крім того, відповідачем вказано про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом

Суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Під час розгляду даної справи сторонами не надано доказів досягнення між ними згоди у письмовій формі щодо збільшення строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Водночас, згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказані зміни внесені до Цивільного кодексу України Законом України № 540-IX від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України з 12.03.2020 встановлено карантин.

Станом на момент розгляду даної справи дію карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, продовжено до 31.08.2022.

За вказаних обставин, суд зазначає, що строк позовної давності для звернення позивача з даним позовом не пропущено.

Відповідачем не надано доказів оплати послуг наданих позивачем згідно з договором № 13337/5-01-Б від 07.06.2018 в розмірі 17 062,70 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення основного боргу у вказаній сумі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 475,68 грн втрат від інфляції та 1 529,82 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, перевіривши надані позивачем розрахунки таких вимог, суд частково не може погодитись з їх обґрунтованістю, оскільки здійснюючи такий розрахунок, позивач здійснював нарахування таких вимог на суму 13 880,59 грн за послуги, надані в листопаді 2018 року, та на суму 3 182,11 грн за послуги, надані в грудні 2018 року, хоча фактично у відповідача залишилась непогашеною (з урахуванням здійсненого позивачем перерахунку наданих послуг) частина заборгованості за січень 2019 року в розмірі 17 062,70 грн, а строк оплати таких послуг, враховуючи, що позивачем не надано доказів виставлення ним рахунку через банківську установу, згідно п.п. 2.2.3 договору настав 05.02.2019.

Тобто позивачем невірно визначено початкову дату періоду прострочення та суму заборгованості відповідача.

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду розмір 3% річних та втрат від інфляції за період з 06.02.2019 по 30.11.2021 (заявлено в розрахунку) на заборгованість в розмірі 17 062,70 грн становить 1 441,68 грн 3% річних та 3 120,82 грн інфляційних втрат, відповідно такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У вимогах про стягнення з відповідача 354,86 грн інфляційних втрат та 88,14 грн 3% річних суд відмовляє.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених у даній справі позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2 431,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, код 05523398) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна компанія Київводоканал (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, код 03327664) основний боргу в розмірі 17 062,70 грн (сімнадцять тисяч шістдесят дві грн 70 коп.), 1 441,68 грн (одну тисячу чотириста сорок одну грн 68 коп.) 3% річних, 3 120,82 грн (три тисячі сто двадцять грн 82 коп.) інфляційних втрат, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 431,20 грн (дві тисячі чотириста тридцять одну грн 20 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення підписано 31.05.2022.

Суддя О.Г. Удалова