РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022Справа № 910/1706/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс»

до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей»

про стягнення 21 037,39 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» про стягнення 21 037,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №09/09-20 від 09.09.2020 у частині здійснення розрахунків, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 510,00 грн, пеню - 641,00 грн, 3% річних - 492,92 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 393,47 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи (докази отримання ухвали позивачем та відповідачем містяться в матеріалах справи).

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» (надалі - Позивач, Продавець) та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» (надалі - Відповідач, Покупець) укладено Договір поставки № М 09/09-20 від 09.09.2020 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товари промислової хімії (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його згідно з умовами цього Договору.

Найменування, асортимент та кількість Товару визначається у Специфікаціях (Додатках) із наступним відображенням у видаткових накладних, які складаються Продавцем згідно зданими відповідних заявок Покупця та є невід ємною частиною цього Договору. Видаткова накладна затверджується двома Сторонами та скріплюється печатками Сторін (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору загальна вартість цього Договору складається з сум загальних вартостей Товару що вказані в видаткових накладних, за якими Покупець отримав товар від Продавця.

Специфікацією (додатком № 2 до Договору) визначено найменування товару - сода каустична луска, кількість: 1250 кг, ціна: 12,78 грн.

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка Товару здійснюється за попередньою письмовою заявкою Покупця, на умовах поставки, що визначаються у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 5.2. Договору поставка товару має бути здійснена в строк, що не перевищує 5 (п`ять) календарних днів з дати отримання від Покупця заявки на поставку відповідної партії Товару.

Приймання Товару за якістю та кількістю відбувається в порядку, визначеному Інструкцією «Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю», затвердженою Постановою Держарбітражу від 25.04.66 р. №П-7, та Інструкцією «Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю, затвердженою Постановою Держарбітражу від 15.06.65 р. №11-6, відповідно (п. 5.6. Договору).

Судом встановлено, що відповідно до Видаткової накладної №58 від 28.01.2021, підписаної та скріпленої печатками сторін без зауважень, постачальник передав, а покупець прийняв каустичну соду кількістю 1,25 т, вартістю усього з ПДВ 18 510,00 грн.

Умовами п.6.1. Договору визначено, що оплату відповідної партії Товару Покупець зобов`язаний здійснити протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставку Товару Покупцю, па підставі рахунку - фактури Продавця.

Як зазначає, позивач та не спростовує відповідач, позивач звернувся до відповідача з Претензією від 16.12.2021 № 16-12-2021-3 щодо сплати заборгованості за поставлений товар, однак, як зазначає позивач, вказані вимоги відповідачем виконані не були.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №09/09-20 від 09.09.2020 у частині здійснення розрахунків, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 510,00 грн, пеню - 641,00 грн, з% річних - 492,92 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 393,47 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між тов «Імекс Мінералс» та ПП «Консалтингова фірма «Прометей» в особі філії «Менський сир» укладено Договір поставки № М 09/09-20 від 09.09.2020, відповідно до п. 1 якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товари промислової хімії, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його згідно з умовами цього Договору.

Судом встановлено, що відповідно до Видаткової накладної №58 від 28.01.2021, постачальник поставив, а покупець отримав каустичну соду кількістю 1,25 т, вартістю усього з ПДВ 18 510,00 грн.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак суд, враховуючи п. 6.1. Договору дійшов висновку, що строк оплати поставленого товару настав.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 18 510,00 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 18 510,00 грн, а відтак, задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 393,47 грн. та 3% річних у розмірі 492,92 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (період: з березня 2021 року по грудень 2021 року включно) та 3% річних (період: з 12.02.2021 по 01.01.2022) суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 393,47 грн та 3% річних у розмірі 492,92 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 641,00 грн пені за період з 12.02.2021 по 10.08.2021.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.4 Договору у разі порушення строків оплати поставленого Товару Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який проводяться нарахування, від суми, сплату якої прострочено, за кожен день такого прострочення.

Відтак, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд прийшов до висновку, що визначений позивачем період нарахування пені є обґрунтованим та враховує обмеження, встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про стягнення 641,00 грн пені в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Консалтингова фірма «Прометей» (01010, місто Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10; ідентифікаційний код: 30668980) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імекс Мінералс» (03113, місто Київ, вулиця Полковника Шутова, будинок 9А; ідентифікаційний код: 39489151) суму основної заборгованості у розмірі 18 510 (вісімнадцять тисяч п`ятсот десять) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 393 (одна тисяча триста дев`яносто три) грн 47 коп, 3% у розмірі 492 (чотириста дев`яносто дві) грн 92 коп., пеню у розмірі 641 (шістсот сорок одна) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева