УХВАЛА

30 травня 2022 року

м. Київ

cправа № 918/834/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022

та рішення Господарського суду Рівненської області від 08.11.2021

у справі № 918/834/21

за позовом Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіонального офісу водних ресурсів у Рівненській області

про стягнення коштів в сумі 199 084 грн 86 коп,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 22.04.2022 надійшла касаційна скарга Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 та рішення Господарського суду Рівненської області від 08.11.2021 у справі № 918/834/21, подана 04.04.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі - 2 270 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову, з яким Громадська організація "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний" звернулась до Господарського суду Рівненської області про захист порушених прав у цій справі, є стягнення 199 084 грн. 86 коп., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (у 2021 році - 227 000 грн).

Суд звертає увагу, що з тексту ухвали Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021, якою прийнято позовну заяву Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний" до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/834/21 (текст розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень), справу визначено малозначною в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

У п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведеного дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Підставою касаційного оскарження заявник визначив п.п. "а", "б", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, зазначивши при цьому, що: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа має виняткове значення для скаржника.

Щодо п.п. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України скаржник вважає, що висновок апеляційного господарського суду стосовно того, що: "Фінансова звітність, яка додана до позовної заяви не підтверджує те, що позивач є суб`єктом малого підприємництва, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для мікропідприємств, малих підприємств, непідприємницьких товариств і представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності, крім тих, що зобов`язані складати фінансову звітність за міжнародними стандартами, встановлюється скорочена за показниками фінансова звітність у складі балансу та звіту про фінансові результати" суперечить висновкам інших судів апеляційної інстанції та створює правову невизначеність у застосуванні норми права.

Щодо п.п. "б" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України скаржник вважає, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішення, при розгляді справи № 918/887/21, предметом якої є визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 09.08.2021 № 841 та визнання укладеним між Громадською організацією "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний", Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях та Регіональним офісом водних ресурсів у Рівненській області договору про внесення змін до договору оренди державного майна № 1656-2018 від 06.12.2018 щодо продовження дії договору без проведення аукціону.

Щодо п.п. "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України скаржник зазначає, що виняткове значення вказаної справи полягає в тому, що він орендує державне майно з 06.12.2018, і за період з 2018 року по 2021 рік належним чином виконував умови відповідного договору, сплачував орендну плату. Крім того, позивач на орендованому майні здійснив невід`ємні поліпшення, та планує використовувати його в подальшому. Таким чином, у випадку неперегляду рішень першої та апеляційної інстанцій, позивач залишиться незахищеним від тих порушень, які скоює проти нього відповідач.

Колегія суддів зазначає, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Доводи, викладені у касаційній скарзі зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі з цієї підстави (п.п. "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України).

Крім цього, дослідивши інші доводи, зазначені у касаційній скарзі, щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у касаційній скарзі обставини не можуть бути визнані такими, що підпадають під дію п.п. ?б-в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати справу №918/834/21 такою, судові рішення у якій може бути переглянуто у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами ?а?, ?б?, ?в? п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Розглянувши доводи, викладені в касаційній скарзі в обґрунтування підстав п.п. ?б-в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, Суд дійшов висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі, оскільки незгода з судовими рішеннями суду не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених господарськими судами, однак Суд не може ставити під сумнів законність судових рішень тільки через те, що такі рішення скаржник вважає незаконними.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною у справі та до переоцінки доказів, які були досліджені господарськими судами. Такі доводи, з огляду на статус Верховного Суду і його повноваження, не є підставою для відкриття касаційного провадження зі справи.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію п.п. "а"-"в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 та рішення Господарського суду Рівненської області від 08.11.2021 у справі № 918/834/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), дана ухвала винесена в межах розумних строків.

Керуючись ст.ст. 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації "Ветеранів та інвалідів Рівненщини "Незламний" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 та рішення Господарського суду Рівненської області від 08.11.2021 у справі № 918/834/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.