ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 червня 2022 року Справа № 903/213/22
Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/213/22 за позовом Волинського обласного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення 22219,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2022 позивач надіслав на адресу суду позовну заяву до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення 22219,42 грн.

Заява обґрунтована тим, що сума матеріального забезпечення, виплачена ОСОБА_1 підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалу суду надіслано відповідачу поштовим зв`язком 05.04.2022, отримано 07.04.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №09.

Строк для подання відзиву до 22.04.2022.

Відповідач 06.04.2022 на адресу суду надіслало відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

11.04.2022 позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій просив суд позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача 22219,42 грн. виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та 2481,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідачем відповідь на відзив отримано 14.04.2022, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №402.

Отже, строк для подання відповідачу заперечень на відповідь позивача до 18.04.2022.

Заперечення відповідача на відповідь позивача на адресу суду не надходили.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2021 до Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості (далі - Позивач) в пошуку роботи звернувся ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно поданих документів під час реєстрації встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - Відповідач) від 05.03.2021 №66о/с По особовому складу його було звільнено 05.03.2021 з посади старшого сержанта поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Маневицького відділу поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (а.с.7).

05.04.2021 ОСОБА_1 на підставі ст. 43 Закону України Про зайнятість населення, поданої заяви, надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст.23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - Закон) як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком з 05.04.2021 (а.с.10).

Наказом Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості № НТ 210405 від 05.04.2021 року гр. ОСОБА_1 відкладено виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 4 ст. ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в зв`язку з наданням компенсаційних виплат при звільненні з 05.04.2021 по 05.04.2021 (а.с.10).

Наказом Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості № НТ 210406 від 06.04.2021 року гр. ОСОБА_1 було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 1,3,4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком, що не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, з 06.04.2021 (а.с.10 на звороті).

Відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду (справа №140/3277/21) від 19.07.2021, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021, наказом Відповідача від 26.07.2021 № 238 о/с «По особовому складу»: скасовано наказ ГУНП від 05 березня 2021 року «По особовому складу» № 66 о/с, в частині звільнити зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0067296), з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Маневицького відділу поліції ГУНП. Поновлено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0067296), на службі в органах поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Маневицького відділу поліції ГУНП, з 06 березня 2021 року (а.с.21).

Наказом Маневицького районної філії Волинського обласного центру зайнятості № НТ 210803 від 03.08.2021 року гр. ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 26.07.2021 року відповідно до п.2 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.2 ч.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

21.01.2022 Маневицькою районною філією Волинського обласного центру зайнятості на адресу Волинського обласного центру зайнятості направлено листа (вих. №21/28/04) з проханням, щодо проведення розрахунку допомоги по безробіттю, отриманої гр. ОСОБА_1 для направлення претензії в порядку досудового врегулювання спору до Головного управління Національної поліції у Волинської області (а.с.22).

25.01.2022 Маневицькою районною філією Волинського обласного центру зайнятості було прийнято рішення про повернення Головним управлінням Національної поліції у Волинській області виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 22 219,42 грн що були витрачені з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, громадянину ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в період перебування на обліку, як безробітного (наказ Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 25.01.2022 № 4, а.с.24).

За період перебування на обліку як безробітний з 06.04.2021 по 26.07.2021 ОСОБА_1 отримав 22 219,42 грн. (допомоги по безробіттю, що підтверджується довідкою Волинського обласного центру зайнятості (а.с.23).

26.01.2022 Позивачем на адресу Відповідача надіслано претензію №29/28/04 про повернення коштів на суму 22219,42 грн. в порядку досудового врегулювання спору в яких пропонувалось Відповідачу в добровільному порядку повернути кошти, виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю (а.с.25-26).

14.02.2022 року на адресу Маневицької районної філії Волинського обласного центру зайнятості надійшов лист-відповідь Головного управління Національної поліції у Волинській області від 10.20.2022 № 266/05/29-2022 з інформацією про відмову в поверненні допомоги по безробіттю виплаченої гр. ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю матеріальної шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції у Волинській області Маневицькій районній філії Волинського обласного центру зайнятості, а тому на даний час відсутні підстави для перерахування коштів Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на розрахунковий рахунок Волинського обласного центру зайнятості (а.с.27).

На день подання позову до суду відповідачем заборгованість не сплачена.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон).

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок - це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 втратив роботу з незалежних від його обставин (а саме у із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію») та в установленому законодавством порядку був зареєстрований як безробітній. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 22219,42 грн. за період з 06.04.2021 по 25.07.2021.

Волинський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018р. у справі № 914/586/17, від 09.07.2018р. у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018р. у справі № 914/2087/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена Маневицькою районною філією Волинського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 в період його перебування на обліку в районному центрі зайнятості за період з 06.04.2021 по 25.07.2021 як безробітного, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено його на роботі.

Щодо подвійного притягнення до відповідальності, суд засвідчує, що стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Стаття 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлює чіткий порядок повернення суми виплаченого забезпечення у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду. В рішенні суду визначено розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що носить іншу правову природу та сферу регулювання.

Згідно з абз. 2 п. 32. постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Аналогічно вищевказана ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2018р. у справі №914/1975/17.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області (вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, 43025, ) на користь Волинського обласного центру зайнятості (вул. Богдана Хмельницького, 3а, м. Луцьк, 43025, , р/р UA0706140, банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) 22219,42 грн. (двадцять дві тисячі двісті дев`ятнадцять гривень сорок дві копійки) виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар