ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.05.2022 Справа № 914/2539/21

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області в інтересах держави

до Відповідача 1: Львівської міської ради, Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Галтекс Брухт, Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 3: Обслуговуючого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив Автомеханік, Львівська область, м.Львів;

до Відповідача 4: Рясне-Руської сільської ради, Львівська область, Яворівський район, с.Рясне-Руське;

про: визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав та припинення права

ціна позову: 7773202,40грн.

Представники:

Прокурор: Місінська М.А. прокурор (посвідчення від 02.12.2020р. №058375);

Відповідача 1: Поліщук О.С. представник (виписка з ЄДРЮОФОП та ГФ);

Відповідача 2: Гавелко Ю.О. представник, адвокат (ордер від 21.02.2022р. серії ВС №1129119);

Відповідача 3: не з`явився;

Відповідача 4: Поліщук О.С. представник (посвідчення від 31.12.2021р. №2901305).

ВСТАНОВИВ:

19.08.2021р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишина С.В. від 12.08.2021р. вих. №14.15/04-16-4340вих21 (вх. №2758) в інтересах держави до Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс Брухт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік» та до Рясне-Руської сільської ради про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації прав та припинення права; ціна позову: 7773202,40грн.

Підставами позовних вимог Прокурор зазначає неправомірну передачу земельної ділянки площею 2,7472га кадастровий №:06:012:0013, яка знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду ландшафтним заказником місцевого значення «Торфовище Білогорща», в приватну власність.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2021р. у цій справі судом постановлено позовну заяву Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишина С.В. від 12.08.2021р. вих. №14.15/04-16-4340вих21 (вх. №2758 від 19.08.2021р.) залишити без руху; надати Керівнику Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області Янчишину С.В. десятиденний строк з моменту вручення ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.09.2021р. у цій справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 12.10.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Порядок та хід розгляду справи відображено в ухвалах Господарського суду Львівської області у цій справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.04.2022р. у цій справі суд постановив відкласти підготовче судове засідання на 17.05.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

В судовому засіданні 17.05.2022р. судом оголошено перерву до 13:20год. 31.05.2022р., про що Прокурор та представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили Прокурор та представники Відповідачів 1, 2 та 4 в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Прокурор в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення.

31.03.2022р. за вх. №971/22 Прокурором подано до суду Заяву від 31.03.2022р. вих. №14.51/04-16-1599вих22 про зміну підстав позову, у якій змінює та доповнює заявлені підстави позову і, щодо відсутності містобудівної документації, зазначає, що у відповідності до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.41 ЗК України гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відтак, на думку Прокурора, гаражно-будівельним кооперативам земельні ділянки для гаражного будівництва можуть передаватись виключно у разі наявності затвердженої містобудівної документації та відповідно встановлення останньою можливості передачі земельної ділянки для будівництва гаражів.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. До видів містобудівної документації відносяться: генеральний план населеного пункту, план зонування території, детальний план території. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ст.17 вищевказаного Закону). При цьому, план зонування та детальний план території розробляються на основі та уточнюють генеральний план.

В той же час, згідно доводів Прокурора, спірна земельна ділянка хоча і була передана у власність Рясне-Руської сільської ради, однак це не змінило факт її місцезнаходження в межах території м.Львова, що підтверджується і Генпланом м.Львова, і самою радою в спірному рішенні і кадастровим номером спірної ділянки, і тим, що первинно вказаною земельною ділянкою розпорядилась саме Львівська міська рада, що ніким оскаржено не було. Відповідно до інформації ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з додатками, земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0013 відповідно до Генплану м.Львова знаходиться в межах санітарно-захисних зелених насаджень, а згідно Зонінгу Залізничного району знаходиться в межах озеленених територій. Також у вказаному листі зазначено, що земельна ділянка, згадана вище, в межі генплану с.Рясне-Руська Яворівського району не входила. Також, варто зазначити, що оскільки спірна земельна ділянка в межі генплану с.Рясне-Руська Яворівського району не входила, відтак на останньою не могли розроблятись і інші види містобудівної документації с.Рясне-Руська, а саме: зонінг та детальний план.

З наведеного Прокурор підсумовує, що спірне рішення про передачу гаражно-будівельному кооперативу земельної ділянки прийнято за відсутності встановлення такої можливості у затвердженій містобудівній документації, а тому всупереч ст.41 Земельного кодексу України.

Окрім того, Прокурор вказує на те, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Тому, на думку Прокурора, оскільки спірна земельна ділянка передана для будівництва гаражів, а відтак для містобудівних потреб, передача останньої не могла відбутись за відсутності плану зонування або детального плану території, чи всупереч останнім, вказане черговий раз підкреслює незаконність спірного рішення ради про передачу земельної ділянки Відповідачу 3, що прийнято з порушенням зокрема ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а відтак і незаконність вказаної передачі.

Щодо цільового призначення земель, що можуть бути передані гаражно-будівельним кооперативам Прокурор зазначає, що відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються зокрема на такі категорії: б) землі житлової та громадської забудови; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч.2 ст.19 ЗК України).

Так, ст.41 ЗК України зазначає, що гаражно-будівельним земельні ділянки передаються безоплатно у власність або надаються в оренду для гаражного будівництва. Стаття 41 ЗК України знаходиться в главі 6 Земельного кодексу - «Землі житлової та громадської забудови».

Окрім того, відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010, для будівництва індивідуальних гаражів та для колективного гаражного будівництва надаються земельні ділянки з кодом КВЦПЗ 02.05 та 02.06 відповідно, що належать до земель категорії - землі житлової та громадської забудови.

Відтак, Прокурор вказує на те, що гаражно будівельним кооперативам, в порядку ст. 41 ЗК України, земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови. Водночас, оскаржуваним рішенням Рясне-Руської сільської ради №4108 від 11.09.2020р. «Про передачу у власність ОК «Автомеханік» земельної ділянки», Відповідачу 3 пераданоу власність земельну ділянку за категорією земель землі промисловості, транспорту, зв язку, енергетики, оборони та іншого призначення, за кодом КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, що прямо суперечить ст.41 ЗК України.

Щодо, умов передачі земельної ділянки гаражно-будівельному кооперативу додатково, до зазначеного в позові, Прокурор зазначає, що виробничі кооперативи провадять господарську діяльність з метою одержання прибутку. Інші кооперативи надають послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ч.5 ст.23 Закону України «Про кооперацію»). Так, відповідно до п.2.1 статуту обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», метою кооперативу є задоволення потреб його членів та мешканців прилеглих територій шляхом здійснення будівництва гаражів та супутніх споруд для обслуговування автотранспорту та провадження господарської діяльності на збудованих об`єктах.

Основними видами діяльності Відповідача 3 відповідно до п.2.2. Статуту, є зокрема: будівництво та експлуатація автозаправних станцій, пунктів по ремонту та обслуговуванню автотранспортних засобів, автосервісів тощо; капітальне будівництво промислових та громадських споруд, пусконалагоджувальні роботи, постачання устаткування та обладнання; будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж; будівництво інших будівель та споруд; виробництво та реалізація будівельних матеріалів; здійснення операцій з нерухомістю, в тому числі оренда, купівля-продаж, обмін житла та нежитлових приміщень; посередницькі послуги з купівлі, продажу або надання в оренду нерухомого майна; надання в оренду та управління власним або орендованим нерухомим майном; здійснення усіх видів операцій з нерухомим майном; організація готелів, кемпінгів, мотелів та інших закладів, призначених для тимчасового проживання громадян та відпочинку; надання інфраструктури та послуг для розміщення (хостингу); технічне обслуговування, ремонт автотранспортних засобів; ремонт, відновлення, продаж, оренда та сервісне обслуговування автомобілів, а також надання транспортно-експедиторських послуг; оптова та роздрібна торгівля паливо-мастильними матеріалами; організацію навчання водінню автомобілів з метою одержування прав водіїв усіх категорій; надання транспортних засобів для розважальних цілей; внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; охоронна діяльність; надання інформаційних послуг; надання допоміжних комерційних послуг; оптова та роздрібна торгівля; громадське харчування; організація громадського харчування через власні бари, їдальні, кафе, ресторани тощо; надання послуг іноземним суб`єктам господарської діяльності, в тому числі виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських, юридичних, туристичних та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; всі види зовнішньоекономічної діяльності, не заборонені прямо і у виключній формі законами України; інші види діяльності, які кооператив має право здійснювати відповідно до чинного законодавства.

Відтак, з системного тлумачення установчого документа Відповідача 3 - обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», на думку Прокурора слідує, що останній не має на меті здійснення виключно гаражного будівництва для забезпечення потреб його членів, а є юридичною особою, створеною з метою отримання прибутку.

При цьому, згідно доводів Прокурора, системне тлумачення ст.41 ЗК України у поєднанні з іншими положеннями ЗК України (зокрема, ст.134 ЗК України - щодо продажу земельних ділянок на торгах) дає підстави для висновку про винятковість можливості передання гаражно-будівельним кооперативам на підставі ст.41 ЗК України земельних ділянок безоплатно у власність, тобто таке передання повинно бути обумовлене особливими (виключними) цілями, що випливають зі змісту діяльності гаражно-будівельного кооперативу та кооперативу в цілому - задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів - та конкретного предмету (напрямку) його діяльності. Відтак, якщо мова йде про отримання гаражно-будівельним кооперативом у власність земельних ділянок в порядку ст. 41 Земельного кодексу, такі ділянки повинні надаватись виключно за наявності дійсної необхідності у задоволенні мінімальних обґрунтованих потреб членів гаражно-будівельного кооперативу у паркомісці (гаражі), та ці ділянки повинні надаватись безоплатно у власність лише з цією метою. При вирішенні питання щодо передання безоплатно у власність гаражно-будівельного кооперативу земельної ділянки, яку такий кооператив просить передати для гаражного будівництва в порядку ст.41 ЗК України, наявність у суб`єкта звернення статусу, що відповідає передбаченим даною статтею положенням (гаражно-будівельний кооператив) не є достатньою підставою для передання безоплатно у власність кооперативу земельної ділянки будь-якого розміру. Натомість, заявник повинен довести та обґрунтувати, а орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, повинен перевірити наявність чи відсутність тих обставин, що членам гаражно-будівельного кооперативу для задоволення їх мінімальних потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж) необхідні відповідні (конкретно заявлені) земельні ділянки, тобто документація із землеустрою повинна містити в тому числі, належне обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідних земельних ділянок відповідної площі.

Відтак, проект відведення земельної ділянки кооперативу відсутній, оспорюване рішення Рясне-Руської сільської не містять жодних даних щодо необхідності забезпечення 3 членів Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік» умовами для зберігання транспортних засобів (їх наявності, кількості тощо), а також обґрунтувань розміру земельної ділянки, яка необхідна для цих цілей площею 2,7472га (по 0,9157га для гаражного будівництва на кожного члена кооперативу), а статутні види діяльності кооперативу суперечать цілям задоволення мінімальних потреб членів кооперативу у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу. Наведене свідчить, про порушення оспорюваним рішенням ради ст.41 ЗК України.

Щодо встановлення цільового призначення земельної ділянки Прокурор вказує на те, що згідно з ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на 9 категорій, серед яких зокрема землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч.2 ст.19 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною 5 ст.20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації га документації із землеустрою. Відтак, для віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення і надання її у власність для будівництва та обслуговування гаражів (код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) необхідно було відповідне рішення органу місцевого самоврядування за наслідками розгляду виготовленого проекту землеустрою та відповідність містобудівній документації.

Підсумовуючи наведене Прокурор зазначає, що ці вимоги законодавства проігноровано, проект землеустрою та рішення ради про його затвердження та встановлення цільового призначення - відсутні, цільове призначення та вид використання не відповідають містобудівній документації, що свідчить про порушення ст.20 ЗК України. А відповідно до ст.21 вказаного Кодексу, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою зокрема для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

З приводу поданої Прокурором заяви суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Згідно ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в пункті 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.08.2019р. у справі від 908/2242/18 та від 03.09.2019р. у справі №916/1423/17, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Визначені наведеними нормами ГПК України права, що належать тільки позивачеві, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Таким чином, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет і підстави позову визначає тільки позивач, який може в установленому порядку змінювати їх тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист».

Згідно ч.2 ст.46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому суд зазначає, що в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2019 у справі №910/23066/17, від 10.09.2019р. у справі №910/13267/18, від 10.12.2019р. у справі №923/1061/18, від19.12.2019р. у справі №925/185/19, від 23.01.2020р. у справі №925/186/19 та від 09.07.2020р. у справі №922/404/19, викладено наступну правову позицію, яку застосовує суд при постановленні даної ухвали.

Так, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист».

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є інші юридичні факти.

Заслухавши пояснення Прокурора та представників Учасників справи, беручи до уваги викладені Учасниками справи доводи суд дійшов висновків про те, що подана Прокурором 31.03.2022р. за вх. №971/22 заява від 31.03.2022р. вих. №14.51/04-16-1599вих22 про зміну підстав позову за своєю правовою природою є заявою про зміну підстав позову і подана Прокурором з додержанням вимог процесуального Закону, відтак, подана Заява підлягає прийняттю.

Розгляд та вирішення питання про прийняття заяви Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області від 31.03.2022р. вих. №14.51/04-16-1599вих22 про зміну підстав позову (вх. №971/22 від 31.03.2022р.) відбувався із виходом суду до нарадчої кімнати.

Також 31.03.2022р. за вх. №7032/22 Прокурором подано до суду Клопотання про долучення доказів від 31.03.2022р. вих. №14.51/04-16-1600ВИХ-22, у якому просить суд поновити пропущений строк длоя подання доказів та прийняти до розгляду додані до клопотання докази: висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198 №1076/1408-1467/21-22, запит прокурора та лист ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з додатками.

В обґрунтування причин пропуску встановленого процесуального строку для подання доказів Прокурор покликається на те, що 21.02.2022р. Франківською окружною прокуратурою м.Львова отримано висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198 №1076/1408-1467/21-22. Згідно вказаного висновку, межі земельної ділянки за кадастровим №:06:012:0013, площею 1,7041 га частково накладаються на межі земельної ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», згідно плану меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», за координатами меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» (система координат СК-63 зона 1, точність визначення відповідає масштабу 1:25000).

Прокурор зазначає, що з урахуванням того, що висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198 №1076/1408-1467/21-22 отримано 21.02.2022р., відтак у Прокурора була відсутня можливість подати його у строк, передбачений ч. 2 ст.80 ГПК України. Також, Прокурором подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову. З метою підтвердження викладеного в даній заяві, є необхідність в долученні запиту прокурора та листа ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з додатками, який отримано прокуратурою 23.03.2022, згідно якого, земельна ділянка за кадастровим №:06:012:0013 відповідно до Генплану м.Львова знаходиться в межах санітарно-захисних зелених насаджень, а згідно Зонінгу Залізничного району знаходиться в межах озеленених територій. Також у вказаному листі зазначено, що земельна ділянка, згадана вище, в межі діючого станом на 22.10.2020 генплану с.Рясне-Руська Яворівського району не входила.

Окрім того, 14.04.2022р. за вх. №7917/22 Прокурором подано до суду Письмові пояснення від 13.04.2022р. вих. №14.51/04-16-1816ВИХ-22 щодо обгрунтування клопотання про долучення доказів та поновлення строку з клопотанням від 13.04.2022р. вих. №14.51/04-16-1816ВИХ-22, у яких просить суд поновити пропущений строк для подання доказів та прийняти докази згідно переліку.

В обгрунтування наведеного Прокурор зазначає, що 31.03.2022р. Франківською окружною прокуратурою м. Львова подано клопотання про долучення доказів. У зв`язку з аргументами, зазначеними представниками відповідачів у судовому засіданні 31.03.2022р., виникла необхідність в наданні додаткових пояснень та доказів.

Так, як зазначено прокурором, висновок експерта, за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198, №1076/1408-1467/21-22 Франківською окружною прокуратурою м.Львова отримано 21.02.2022р., що підтверджується відміткою заступника керівника окружної прокуратури на супровідному листі до висновку експерта, а також датою вхідної реєстрації.

З урахуванням того, що висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198 №1076/1408-1467/21-22 отримано 21.02.2022р., відтак у Прокурора була відсутня можливість подати його у строк, передбачений ч. 2 ст.80 ГПК України. Також, Прокурор зазначає, що у зв`язку з значним обсягом висновку експертизи, введенням воєнного стану на території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 5:30 24 лютого 2022 року, знадобився певний час для опрацювання та підготовки відповідного клопотання, зокрема підготовки копій документа. Також, 31.03.2022р. Прокурором, користуючись правом наданим ч.3 ст. 46 ГПК України, подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову. З метою підтвердження викладеного в даній заяві, є необхідність в долученні запиту прокурора та листа ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з додатками, який отримано прокуратурою 23.03.2022р. Для підтвердження дати отримання зазначеного листа ДП ДІПМ «Містопроект» Прокурором надано копію листа ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з відміткою прокурора про отримання, а також копію зазначеного листа з датою вхідної реєстрації.

З підстав наведеного Прокурор просить суд поновити пропущений строк для подання доказів, прийняти до розгляду і приєднати до матеріалів справи докази у копіях: супровідний лист Тернопільського відділення КНДІСЕ №1076/1408-1467/21-22 від 03.02.2022 з відміткою прокурора про отримання, супровідний лист Тернопільського відділення КНДІСЕ №1076/1408-1467/21-22 від 03.02.2022 з відміткою про реєстрацію по вхідній документації, лист ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з відміткою прокурора про отримання, лист ДП ДІПМ «Містопроект» №88/12-1 з відміткою про реєстрацію по вхідній документації.

Відповідачі 2 і 3 у поданих 28.04.2022р. за вх. №8698/22 Запереченнях на клопотання прокурора про долучення доказів від 24.04.2022р. б/н просять суд відмовити Прокурору в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання доказів. В обґрунтування відсутності підстав до поновлення строку для подання доказів Відповідачі 2 і 3 вказують на те, що відповідно до ч. ч. 2,4 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд (1) та зазначити: доказ, який не може бути подано (2); причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк (3); докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (4).

Дана вимога ГПК є імперативною, а відтак, обов`язкова до виконання позивачем. Всупереч даним вимогам господарсько-процесуального законодавства позивачем ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив, ні в Інших письмових документах поданих суду, не було зазначено про дані докази, що не можуть бути подані суду, не було вказано про причини з яких доказ не може бути подано у зазначений в ГПК строк, не надано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів. Тобто, позивачем не виконані всі чотири вимоги визначені ч.4 ст. 80 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до господарського суду в серпні 2021 року, згідно Висновку експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року постанова прокурора від 06.09.2021 /»оку про призначення судової земельно-технічної експертизи надійшла до установи (Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України) 14.09.2021 року. Провадження у справі №914/2539/21 відкрито 13.09.2021 року. Таким чином, на момент відкриття провадження у справі, подання відповіді на відзив, інших письмових документів, прокурору було відомо про проведення земельно-технічної експертизи, проте у жодному письмовому документі починаючи з вересня 2021 року до 31 березня 2022 року прокурор не зазначив про дані докази, не вказав про причини неможливості їх подання з позовом, не вказав про подання їх в майбутньому, не надав доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів тощо.

Крім того, Відповідачі 2 і 3 звертають увагу суду на те, що, як слідує з самого клопотання прокурора, вказаний доказ (Висновок експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року) прокурор отримала 21.02.2022 року, що також визнала в судовому засіданні 31.03.2022 року, проте звернулася до суду з клопотанням про його приєднання до матеріалів справи тільки 31.03.2022 року, тобто більше як через 1 місяць з дня отримання доказу.

Відповідно до ч.5 ст.80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Однак, на думку Відповідачів 2 і 3, за вказаних обставин пропуск строку залежав саме від дій прокурора. У клопотанні прокурора від 31.03.2022 року за вих.№14.51/04-16-1600ВИХ-22 про приєднання доказів до матеріалів справи взагалі відсутнє обґрунтування неможливості їх подання у строк, встановлений законом у ч.2 ст.80 ГПК України, а саме разом з позовною заявою. У клопотанні не вказано про дату звернення для проведення експертизи, обґрунтування причин такого звернення вже після подання позову до суду, причин неповідомлення суду про таке звернення та наявність доказів, що будуть долучені до справи в майбутньому тощо. Прокурор самостійно вказує про отримання Висновку експертизи 21.02.2022р., проте, із клопотанням про долучення доказів до справи прокурор звернулася тільки 31.03.2022р., обґрунтування причин неможливості подання доказів суду протягом більше 1 місяця з часу їх отримання - прокурором у клопотанні також не наведено. Отже прокурором також порушено вимоги ч.8 ст.80 ГПК України. Відповідно до ч.9 ст.80 ГПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, таке датоване 31.03.2022 року вих.№14.51/04-16-1600ВИХ-22 та подане суду в судовому засіданні також 31.03.2022 року, тобто завчасно (заздалегідь) до початку судового засідання відповідне клопотання з додатками відповідачам у справі прокурором не надсилалося. Таким чином, позивачем також не виконано вимоги ч.9 ст.80 ГПК України. Аналогічні порушення стосуються й інших документів, доданих до клопотання від 31.03.2022 року. Долучений до клопотання запит прокурора від 15.02.2022 року не є доказом у справі, а підтверджує виключно факт звернення для отримання інформації.

При цьому, позивачем всупереч вимогам ч.ч.2, 4 ст.80 ГПК України не подано даний доказ (лист ДП ДІПМ «Містпроект» №88/12-1 з додатками) разом із позовною заявою, як і письмово не повідомлено суд про даний доказ, що не може бути поданий суду, не вказано про причини, з яких даний доказ не може бути подано у зазначений в ГПК України строк, не надано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Більше того, позивач звернувся для отримання інформації 15.02.2022 року, тоді як провадження у справі було відкрито 13.09.2021 року, що вказує на залежність отримання даного доказу саме від дій позивача, а згідно з ч.8 ст. 80 ГПК України позивач повинен обґрунтувати неможливість подання доказу з причин, що не залежали від особи. Позивачем у клопотанні від 31.03.2022 року взагалі не наведено жодного обґрунтування причин поновлення строку подання саме цього доказу (листа ДП ДІПМ «Містпроект» №88/12-1 з додатками) чи обставин неможливості подання доказу у визначений законом чи судом строк.

Крім того, Відповідачі 2 і 3 звертають увагу суду на ту обставину, що лист ДП ДІПМ «Містпроект» №88/12-1 з додатками датований 23.02.2022 року, а з відповідним клопотанням позивач звернулася до суду тільки 31.03.2022 року (тобто більше ніж через 1 місяць) без обґрунтування причин неможливості їх подання у строк, встановлений законом, а також без зазначення підстав для поновлення цього строку.

Щодо неналежності та недостовірності самих доказів, шо долучаються позивачем відповідним клопотанням то варто зазначити наступне: Позивач просить долучити до матеріалів справи Висновок експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0000198. Як вбачається з матеріалів справи позивачем вже було долучено до позовної заяви Висновок експерта №41 судової земельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000198 від 02.07.2021 року. Висновок №41 долучений до позову на підтвердження накладення меж земельної ділянки з кадастровим №:06:012:0013 на межі земельної ділянки, визначені, на думку позивача, у Проекті створення ландшафтного заказника «Торфовище Білогорща».

Питання належності та допустимості Висновку експерта №41 від 02.07.2021 року господарським судом не вирішувалося. Питання призначення (проведення) додаткової, чи повторної експертизи судом також не вирішувалося. Відповідно до п. 1.2.14. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше. Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи. Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.

Таким чином, на думку Відповідачів 2 і 3, якщо судова експертиза за якою складено Висновок №41 від 02.07.2021 року є первинною, коли об`єкт досліджувався вперше, то підстави проведення експертизи №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року у ній не зазначені, не вказано також і категорії експертизи всупереч п. 4.12. Інструкції (додаткова, повторна, комісійна чи комплексна). Господарським судом додаткова чи повторна експертиза не призначалася, як і не вирішувалося питання належності та достовірності експертизи №41 від 02.07.2021 року. Крім того, така експертиза №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року виготовлена в рамках кримінального провадження №0000198 за постановою прокурора від 06.09.2021 року та згідно документів поданих виключно однією стороною - позивача у справі.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Згідно з ч.3 цієї статті висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з ч.5 ст. 101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Частина 1 статті 41 ГПК України передбачає, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

З наведеного Відповідач 2 і Відповідач 3 підсумовують, що системний аналіз даних положень ГПК України свідчить про те, що належним доказом у справі є висновок експертизи, складений на замовлення учасника справи в рамках господарської справи (спору), причому, в такому висновку експертизи має бути зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Проте, як слідує з Висновку експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року він підготовлений по матеріалах кримінального провадження №0000198 від 16.12.2020 року, а не з метою подання до суду.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно зі ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст.78 ГПК, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Отже, на думку Відповідачів 2 і 3, Висновок експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року не може бути належним та достовірним доказом в розумінні ГПК України та суперечить вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 зі змінами і доповненнями. Це також підтверджується й тим, що згідно сторінок 1, 12 Висновку експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року така проведена на підставі постанови прокурора та виключно матеріалів кримінального провадження. На вирішення експертизи поставлено питання: «Чи накладаються межі земельних ділянок за кадастровими номерами в т.ч. М:06:012:0013 на межі заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» відповідно до Проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Таким чином, при проведенні експертизи №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року у кримінальному провадженні не враховані доводи та документи долучені стороною відповідачів до матеріалів судової справи №914/2539/21, а саме, що межі заказника рішенням Львівської обласної ради від 29.10.2019 року №907 - не визначені, як і не визначені Проектом його створення, що площі Проекту створення заказника надані експерту прокурором не відповідають оригіналу документу (Проекту), до Проекту створення заказника не додані план меж створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», координати меж створення заказника, його відображення на місцевості згідно координат, технічна документація із землеустрою щодо винесення в натуру (на місцевість) меж заказника не розроблена та не затверджена. Тобто експерту надані вихідні координати заказника, які у Проекті створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» відсутні. При цьому, площа заказника визначена у Проекті, рішенні, карті, різних варіантах Проекту також відрізняється (119,6 га, 100 га, орієнтовано 92 га та інші). Таким чином, експерту були надані вихідні дані тільки прокурором, що суперечить Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5. Отже, Висновок експерта 1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року є однобічним без врахування позиції іншої сторони та без врахування документів, наявних у сторони відповідачів та долучених до матеріалів судової справи. Це також підтверджується і тим, що об`єктом дослідження експертом були тільки матеріали кримінального провадження №0000198, а також земельні ділянки з різними кадастровими номерами (сторінка 12 Висновку), при цьому, до об`єкту дослідження не увійшла земельна ділянка (територія) під заказником «Торфовище «Білогорща», така експертом як об`єкт дослідження не зазначена. Тому незрозумілим є як експерт міг встановити накладення меж земельних ділянок фізичних та юридичних осіб із земельною ділянкою під заказником (межі якої відсутні) та ще й без її дослідження як такої. Згідно самих тверджень експерта відображених на сторінці 12 Висновку, - досліджувалися тільки матеріали кримінального провадження. Крім того, у Висновку експерта 1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року на сторінці 23 зазначено про аналіз наданих на дослідження матеріалів кримінального провадження згідно постанови про призначення експертизи. Експертом помилково зазначено про співставлення меж заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» відповідно до Проекту його створення із відомостями про межі земельних ділянок, що зазначені у постанові про призначення експертизи, оскільки такі межі у Проекті створення заказника взагалі відсутні, а Проект створення заказника наданий експерту прокурором взагалі не відповідає оригіналу цього документу. Знову ж таки такі дані були надані для проведення експертизи виключно прокурором. На сторінках 24-25 Висновку експерта № 1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року ним вказано, що в 2017 році Інститутом екології Карпат НАН України за договором №19/17 від 09.06.2017 року... розроблено проект створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». В рамках виконання проекту створення ландшафтного заказника було проаналізовано планово-картографічні матеріали та земельно-облікову документацію щодо території площею 119,6 га (Львівська міська рада - 61,6 га, Рясне-Руська сільська рада - 19,6 га, Зимноводівська сільська рада - 38,4 га), а також території пропонованої охоронної зони загальною площею 1078 га... В результаті проведеного аналізу було встановлено, що в межах планового контуру земель Рясне-Руської сільської ради загальною площею 19,6 га практично усі ділянки вже мають присвоєні кадастрові номери, що унеможливлює включення цього контуру до складу проектованого ландшафтного заказника. Тому було прийнято рішення про виключення контуру земель Рясне-Руської сільської ради з території проектованого заказника. Стосовно земель планового контуру в межах Зимноводівської ради (38,4 га) та Львівської міської ради (61,6 га) уся територія входить до земель запасу, тому мала всі підстави бути включеною до складу ландшафтного заказника. Тобто загалом 100 га, що відповідає висновкам Звіту Інституту екології Карпат НАН України. Даний проект містить ортофотоплан, на якому зображено проектні межі ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Проте далі на сторінці 25 Висновку експерт зазначає, що рішенням Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 року «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» оголошено ландшафтний заказник місцевого значення орієнтованою площею 92,0 га, зокрема на території Львівської міської ради площею 58,8 га за рахунок земель м. Львова і Зимноводівської сільської ради площею 33,2 га за рахунок земель запасу. Підстав коригування площі з 38,4 га до 33,2 га у рішенні Львівської обласної ради не зазначено. У Проекті створення заказника, наданому прокурором, також жодним чином не зазначено про коригування площі з 38,4 га до 33,2 га за рахунок земель Зимноводівської сільської ради. Відтак, експертом у Висновку №1076/1408-1467/21-22 вказано про різні площі оголошеного заказника, однак не приділено цьому уваги, а також не встановленими у зв`язку з цим є обставини дослідження меж заказника при проведенні експертизи: на площу 100 га чи 92 га, та яким документом такі межі визначені.

Крім того, у Звіті Інституту екології Карпат 2017 року, як складовій частині Проекту запропоновано створення ландшафтного заказника місцевого значення на площі 100 га. А в ухвалі Львівської міської ради від 23.03.2017 року вказано про необхідність створення ландшафтного заказника на площі 119,6 га. Згідно інших документів площа заказника повинна становити 97,2 га. Таким чином, Проект на площу 92 га як вказано у рішенні Львівської обласної ради №907 від 29.10.2019 року взагалі не розроблявся, що помилково не враховано експертом. А тому незрозумілим є, які межі земельної ділянки як «визначені у Проекті створення ландшафтного заказника «Торфовище Білогорща» бралися експертом для порівняння, якщо такі згідно матеріалів самого Проекту є різними, а площі відмінними від тих, що визначені рішенням Львівської обласної ради. На сторінці 39 Висновку експерта вказано, що експерту були надані план меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» та координати меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» (система координат СК-63 зона 1, точність визначення відповідає масштабу 1:25000) (а.с. 171-175 том 7 кримінальної справи). Експерту також були надані на оптичному носії обмінні файли в форматі .xml на земельні ділянки, що утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим №:06:012:0003.

Експертиза полягала у співставленні між собою координат поворотних точок земельних ділянок, що утворилися в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим №:06:012:0003 та координат поворотних точок проектної межі заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Таким чином, експертом було порушено п.2.2. (особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його) Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 із змінами і доповненнями, а саме судовим експертом не самостійно встановлено межі розташування проектованого заказника та спірних земельних ділянок, а також наявність чи відсутність їх перетинання, а експерту були надані прокурором план меж проекту створення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» та координати меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», хоча такі в самому Проекті відсутні. Таким чином, експертом не виконано обов`язку щодо встановлення меж земельних ділянок, проведення на місцевості геодезичних та топографічних робіт щодо встановлення наявності чи відсутності перетину земельних ділянок. Фактично експертом проведено виключно математичні роботи щодо встановлення накладення земельних ділянок, при чому з вихідних даних не отриманих самостійно експертом (планів, координат, схем тощо), а наданих йому прокурором, хоча такі дані підлягали встановленню саме експертом, а не формальному, неперевіреному використанню цих даних. Крім того, з досліджуваного Проекту створення заказника експерт повинен був встановити, що координати меж проекту створення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» у ньому відсутні. Відповідно до п.6.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 із змінами і доповненнями основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо): визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки тощо. Зазначені питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних (п.6.1.2. Інструкції).

Окрім того, Відповідачі 2 і 3 зазначають, що згідно з п.6.1.3. Інструкції для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Проте, у Висновку експерта № 1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року не вказано про неможливість виконання топографо-геодезичних робіт експертом, всупереч Інструкції не виконано завдання земельно-технічної експертизи щодо визначення фактичного накладання земельних ділянок, не проведено необхідних топографо-геодезичних робіт (виконано тільки співставлення координат меж проекту створення заказника місцевого значення із координатами меж земельних ділянок, при цьому такі координати були надані зацікавленою стороною, та в оригіналах документів вони відсутні), не встановлено, що у відповідному Проекті взагалі відсутні координати меж проекту створення заказника місцевого значення, а площі визначені у документах проекту відрізняються між собою (119.6, 100.0, 97.2 га) та не відповідають рішенню про оголошення заказника (92 га), експертизу проведено за відсутності технічної документації на земельну ділянку, що оголошена заказником, що є обов`язковим в силу приписів п. 6.1.2. Інструкції, у експертизі не зазначено, яким органом чи особою надано експерту обмінні файли, яким органом чи особою виконано роботи з визначення та відображення координат, їх надання експерту, чим підтверджується їх достовірність та компетентність (наявність сертифікату) у органу чи особи, що проводили відповідні роботи тощо.

Висновок експерта №1076/1408-1467/21-22 від 01.02.2022 року не відповідає Інструкції щодо порядку проведення земельно-технічної експертизи, завданням та вимогам, а також переліку робіт, необхідним для проведення такої.

Згідно з ст. 69 ГПК України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний надати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Згідно матеріалів справи № 914/2539/21 та вступної частини Висновку експерта від 01.02.2022 року, експерт не призначався судом у справі, а також не залучався учасником справи.

Відповідно до п.2.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 із змінами та доповненнями, на експерта покладаються зокрема обов`язки: прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість 'її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані.

Таким чином, Відповідачі 2 і 3 підсумовують, що, враховуючи порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, а також інші порушення, в тому числі вимог ст. ст. 69, 80, 98, 101 ГПК України, документи долучені прокурором до клопотання не можуть бути прийняті судом, приєднані до матеріалів справи та не можуть братися до розгляду судом.

З приводу поданих Прокурором клопотань суд зазначає, що згідно ч.ч.2, 3 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 ГПК України).

Відповідно до ч.5 ст.80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно ч.8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Приписами ч.ч.1,2 ст.119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно ч.3 ст.119 ГПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши пояснення Прокурора та представників Учасників справи, беручи до уваги викладені Учасниками справи доводи суд дійшов висновків про наявність правових підстав до задоволення клопотань Прокурора про поновлення строку на подання доказів, поновлення Прокурору строку на подання доданих до клопотань від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 по 31.03.2022р. та 14.04.2022р. відповідно і долучення до матеріалів справи доданих до клопотань від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 доказів.

Розгляд та вирішення питання про задоволення клопотання Позивача про поновлення строку на подання доказів, поновлення Позивачу строку на подання доданих до Клопотань від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 доказів по 31.03.2022р. та 14.04.2022р. відповідно і долучення до матеріалів справи доданих до Клопотань від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 доказів відбувався із виходом суду до нарадчої кімнати.

Представник Відповідача 1 в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення.

Представник Відповідача 2 в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення.

Представник Відповідача 3 в судове засідання після оголошення перерви не з`явився; в судовому засіданні 17.05.2022р. надав пояснення.

Суд зазначає, що 02.02.2022р. за вх. №396/22 Відповідачем 2 та Відповідачем 3 подано до суду заяву від 02.02.2022р. б/н про зупинення провадження у справі, у якій просить суд зупинити провадження у справі №914/2539/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/23540/21.

В обгрунтування необхідності зупинення провадження у цій справі Відповідачі 2 і 3 зазначають, що ними подано адміністративний позов до Львівського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». 11.01.2022р. Львівським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №380/23540/21 за позовом обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельного кооперативу «Пікап», обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Сілвер Авто» до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення від 29.10.2019 року №907.

Відповідачі 2 і 3 звертають увагу на те, що предметом адміністративного позову у справі №380/23540/21 є вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», тоді як у господарській справі №914/2539/21 підставами заявлення позову до відповідачів є обставини щодо оголошення природоохоронного об`єкту - ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Неправомірність передачі у власність земельної ділянки із комунальної власності Рясне-Руської сільської ради до приватної власності спочатку Відповідача 3, а в подальшому набуття у власність Відповідачем 2 Позивач обґрунтовує наявністю на спірній земельній ділянці об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», створеного (оголошеного) на підставі рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907. Також, з підстав розміщення на земельній ділянці, яка знаходиться у приватній власності відповідача 2 об`єкту природно-заповідного фонду, позивач у господарській справі №914/2539/21 просить скасувати державну реєстрацію права власності та припинити речове право.

Так, зокрема у своїй позовній заяві у справі №914/2539/2 Прокурор наголошує, що передача земель під об`єктами природно-заповідного фонду у приватну власність суперечить законодавству, а оскільки рішенням Львівської обласної ради оголошено ландшафтний заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», тобто об`єкт природно-заповідного фонду, то відсутні підстави для передачі у приватну власність земельних ділянок. Крім того, в іншій частині позову Позивач зазначає, що згідно рішення Львівської обласної ради «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» від 29.10.2019 року № 907 створено об`єкт природно-заповідного фонду на орієнтованій площі 92,0 га, зокрема на території Львівської міської ради пл. 58,8 га за рахунок земель м. Львова, і 33,2 га за рахунок земель запасу, а вказані земельні ділянки за основним цільовим призначенням відносяться до категорії - землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

З наведеного Відповідач 2 і Відповідач 3 підсумовує про те, що скасування рішення Львівської обласної ради «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» від 29.10.2019 року №907 в адміністративному порядку, зумовлює відсутність підстав для заявлення позовних вимог у справі №914/2539/21, на обгрунтування яких позивач покликається на відповідне рішення обласної ради, оскільки, в такому випадку відсутнім є факт прийняття владно-управлінського рішення про створення об`єкту природно-заповідного фонду, а також віднесення земель до категорії природно-заповідного призначення, а відтак обставин, що є предметом дослідження в господарському суді.

Відтак, провадження в господарській справі №914/2539/21 на думку Відповідачів 2 і 3 підлягає зупиненню до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №380/23540/21, оскільки, в Господарського суду Львівської області відсутня можливість встановити правомірність прийняття рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща» згідно порядку та обставин (процедури) створення ландшафтного заказника, та відповідності дій Львівської обласної ради, Львівської обласної державної адміністрації вимогам ЗУ «Про природно-заповідний фонд», ст.19 ч.2 Конституції України, Земельному кодексу України, ЗУ «Про органи місцевого самоврядування в Україні» тощо, оскільки такий спір є публічно-правовим та належить до адміністративної юрисдикції (компетенції адміністративного суду).

В обгрунтування викладених у Заяві доводів Відповідачами 2 і 3 долучено копію ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2022р. про відкриття загальног опозовного провадження в адміністративній справі №380/23540/21 за позовом обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельного кооперативу «Пікап», обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автосвіт», обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік», Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт», Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Сілвер Авто» до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення від 29.10.2019 року №907.

Окрім того, Відповідачами 2 і 3 до зави долучено копію супровідного листа Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2022р. вих. №380/23540/21/21/1935/22 та Повістки про виклик обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Автомеханік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс-Брухт» в судове засідання у справі №380/23540/21.

11.02.2022р. за вх. №3995/22 Прокурором подано до суду Заперечення на заяву про зупиненння провадження у справі від 09.02.2022р. вих. №12-105вих-22, у якому в спростування доводів Відповідача 2 і Відповідача 3 про необхідність зупинення провадження у справі вказує на те, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, що перебуває на розгляді.

Предметом розгляду адміністративної справи № 380/23540/21 є скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 за № 907 «Про оголошення заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Однак, надання у приватну власність земельної ділянки із кадастровим № :06:012:0013 відбулося після прийняття згаданого рішення. Окрім цього, слід наголосити, що рішення Львівської обласної ради не є єдиною самостійною підставою для задоволення позовних вимог. Так, у позовній заяві наведені інші факти порушень при наданні у приватну власність такої земельної ділянки Відповідно до ст.121 ЗК України, норма безоплатної приватизації землі на 1 особу для будівництва індивідуальних гаражів становить не більше 0,01га. Членами гаражно-будівельного кооперативу є 3 особи, саме тому надання земельної ділянки площею 2,747га є незаконним, суперечить меті створення кооперативу та порядку його діяльності.

Відтак, на думку Прокурора, якщо мова йде про отримання гаражно-будівельним кооперативом у власність земельної ділянки в порядку ст.41 ЗК України, така повинна надаватись виключно за наявності дійсної необхідності у задоволенні мінімальних обґрунтованих потреб членів гаражно-будівельного кооперативу у паркомісці (гаражі), та надаватись безоплатно у власність лише з цією метою.

При вирішенні питання щодо передання безоплатно у власність гаражно- будівельного кооперативу земельної ділянки, яку такий кооператив просить передати в порядку ст.41 ЗК України, наявність у суб`єкта звернення статусу, що відповідає передбаченим даною статтею положенням (гаражно-будівельний кооператив) не є достатньою підставою для передання безоплатно у власність кооперативу земельної ділянки будь-якого розміру.

Натомість, заявник повинен довести та обґрунтувати, а орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, повинен перевірити наявність чи відсутність тих обставин, що членам гаражно-будівельного кооперативу для задоволення їх мінімальних потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж) необхідні відповідні (конкретно заявлені) земельні ділянки, тобто документація землеустрою повинна містити в тому числі, належне обґрунтування (розрахунок) щодо необхідності виділення членам кооперативу земельної ділянки відповідної площі.

Окрім цього, Прокурор звертає увагу суду на те, що Відповідач, як на одну з підстав зупинення провадження у справі, зазначає відсутність можливості у господарського суду самостійно встановити певні обставини чи факти, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі. Однак, при цьому не посилається на те, якими є ці факти чи обставини. Відтак, зібрані та надані суду докази, на думку Прокурора, в повній мірі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Так, земельна ділянка із кадастровим № :06:012:0013 надана у приватну власність на території природно-заповідного фонду, а саме ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща». Зазначене підтверджується проектом створення заказника, технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та висновком експерта № 41 судово земельно-технічної експертизи за матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000198.

Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначеного строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження, тому провадження слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

В той же час, Прокурор звертає увагу суду на те, що необгрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Сама лише взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

З наведеного Прокурор просить суд відмовити в задоволенні клопотання Відповідача 2 і Відповідача 3 про зупинення провадження у справі.

Відповідач 2 у поданих 22.02.2022р. за вх. №4852/22 Письмових поясненнях від 22.02.2022р. б/н в спростування викладених Прокурором доводів вказує на те, що в даному випадку Позивач просить ще на стадії підготовчого судового засідання надати оцінку певним підставам заявлених позовних вимог, та фактично надати їм позитивного правового висновку, що є недопустимим з огляду на стадію судового розгляду справи (підготовчу) та її завдання. Крім того, суд не може надавати наперед встановленої сили певним обставинам та фактам, до їх перевірки письмовими доказами чи іншими засобами доказування. В свою чергу, Відповідач покликався на необхідність зупинити провадження у справі, зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення адміністративної справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду в іншому суді, зокрема правомірність прийняття рішення ЛОР від 29.10.2019 року №907. Аналізуючи аргументи Позивача, Відповідачем 2 встановлено, що покликання на застосування ст.121 та 41 ЗК України містяться лише в 2 абзацах із 29 сторінок позовної заяви тоді, як в іншій частині позовної заяви прокурор покликається на розміщення об`єкту природно-заповідного фонду на спірній земельній ділянці згідно з рішенням ЛОР від 29.10.2019 року № 907, яке оскаржується в адміністративному порядку.

Окрім того, покликання Прокурора на норми ст.121 ЗК України до спірних правовідносин є абсолютно безпідставними, оскільки ст.121 ЗК України має назву «Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам», а тому з самої назви статті вбачається, що нею регламентовано правовідносини, що виникають між розпорядниками земельних ділянок (органами державної влади або органами місцевого самоврядування) та громадянами (фізичними особами). А тому, покликання позивача на застосування норм ст.121 ЗК України до спірних правовідносин є безпідставними оскільки суб`єктом цих правовідносин є юридичйа особа (кооператив). Крім того, згідно ст.7 Закону України «Про кооперацію» кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. А згідно ст.4, 10, 11 Закону України «Про кооперацію» чисельність кооперативу збільшується за рахунок вступу нових членів, та добровільної їх участі у статутній діяльності кооперативу.

Щодо покликання на норми ст. 41 ЗК України як на підставу позовних вимог варто зазначити, що вони теж носять безпідставний характер, а в самій статті чітко вказано, що земельні ділянки передаються у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Разом із позовною заявою позивачем не подано доказів, які підтверджують порушення передбачених містобудівною документацією розмірів земельних ділянок, котрі можуть передаватися у власність кооперативу.

Отже, із наведеного вище та зі змісту позовної заяви на думку Відповідача 2 вбачається, що 90% підстав позовних вимог формуються на тому, що на спірній ділянці розташовано об`єкт природно-заповідного фонду, оголошений згідно рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року №907, яке є предметом позову в адміністративній справі №380/23540/21.

За таких обставин, на думку Відповідача 2, наявні обгрунтовані підстави для зупинення провадження у господарській справі.

Крім того, до матеріалів адміністративної справи №380/23540/21 відповідачем ЛОР до відзиву на позовну заяву додано ряд документів, що мають значення і для розгляду справи в господарському суді, що свідчить про зв`язок даних справ, а саме лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 25.11.2020 року №16-13-0.4-1246/90-20, адресований голові Львівської обласної ради, в якому зазначено про необхідність надати інформацію щодо розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення земельної ділянки та матеріали винесення в натурі (на місцевості) меж ландшафтного заказника «Торфовище Білогорща, лист Львівської обласної державної адміністрації від 16.11.2020 року №31-8597/0/2-20 від 16.11.2020 року, адресований ГУ Держгеокадастру у Львівській області, згідно якого за інформацією Львівської міської ради відповідно до ухвали Львівської міської ради від 14.02.2019 року №4647 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини земель міста Львова» земельну ділянку площею 91,1650га (кадастровий номер :06:012:003) передано із земель комунальної власності у державну власність Львівської обласної державної адміністрації з подальшою передачею цих земель у комунальну власність територіальної громади Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, про що на той час департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації не було відомо, викопіювання з публічної кадастрової карти про поділ земельної ділянки (території), на якій оголошено заказник на близько 150 земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери та внесено відомості в ДЗК.

З підстав наведеного Відповідач 2 просить суд задоволити заяву Відповідачів 2 і 3 про зупинення провадження у справі.

Згідно з положеннями п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в пункті 3.16. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядалися іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.07.2021р. у справі №917/14/20, що зупинення провадження у справі це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.

За змістом пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте якімають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання прозупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаність справ полягає в тому, що рішення в іншій справі, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Аналлогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2018рр. у справі №904/6636/17.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Під пов`язаною з даною справою іншою справою розуміють таку іншу справу, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Іншим судом є будь-який орган, що входить до складу судової системи України; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Як встановлено судом, вбачається із матеріалів справи та не заперечується Учасниками справи, Прокурором однією з підстав позову визначено незаконність набуття Відповідачем 3 земельної ділянки природно-заповідного фонду з підстав оголошення такого рішенням Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща».

В той же час, як вбачаєтьсяіз поданої Відповідачем 2 і Відповідачем 3 копії ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2022р. про відкриття провадження у справі №380/23540/21, предметом спору у вказаній справі є визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року №907.

Проаналізувавши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, заслухавши доводи представників Учасників справи суд дійшов висновків про те, що справа №914/2539/21, яка розглядається Господарським судом Львівської області, є пов`язаною із справою №380/23540/21, оскільки в межах вказаної справи, яка розглядається Львівьским окружним адміністративним судом, може бути встановлена обставина незаконності рішення Львівської обласної ради від 29.10.2019 року № 907 «Про оголошення ландшафтного заказника місцевого значення «Торфовище Білогорща», котра, в свою чергу, впливатиме на обґрунтованість заявленої Прокурором у справі №914/2539/21 підстави позову щодо незаконного передання земельної ділянки природно-заповідного фонду Відповідачу.

З врахуванням висновків суду щодо пов`язаності справ №914/2539/21 та №380/23540/21 суд дійшов висновків про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №380/23540/21, а відтак, наявність правових підстав до зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №380/23540/21, яка розглядається Львівським окружним адміністративним судом.

Представник Відповідача 4 в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення.

Враховуючи вищенаведене, а також з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та забезпечення процесуальних прав Сторін, керуючись ст.ст. 13, 14, 15, 16, 42, 46, 80, 118-121, 165, 182, 183, 202, 227, 229, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області про зміну підстав позову від 31.03.2022р. вх. №971/22 прийняти.

2. Подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області про зміну підстав позову від 31.03.2022р. вх. №971/22.

3. Учасники справи вправі: подати заяви по суті спору з урахуванням прийнятої заяви про зміну підстав позову від 31.03.2022р. вх. №971/22.

4. Клопотання Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області про поновлення пропущеного строку для подання доказів від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 задоволити.

5. Поновити Керівнику Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області строк для подання долучених до клопотання від 31.03.2022р. вх. №7032/22 доказів по 31.03.2022р.

6. Поновити Керівнику Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області строк для подання долучених до клопотання від 14.04.2022р. вх. №7917/22 доказів по 14.04.2022р.

7. Долучити до матеріалів справи додані до клопотань від 31.03.2022р. вх. №7032/22 та від 14.04.2022р. вх. №7917/22 докази.

8. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Галтекс Брухт та Обслуговуючого кооперативу Гаражно-будівельний кооператив Автомеханік про зупинення провадження у справі від 02.02.2022р. вх. №396/22 задоволити.

9. Зупинити провадження у справі №914/2539/21 до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №380/23540/21, яка розглядається Львівським окружним адміністративним судом.

10. Зобов`язати Учасників справи інформувати суд про результати розгляду справи №380/23540/21.

11. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, визначені ст.235 ГПК України.

12. Строк та порядок оскарження ухвал визначено главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Повний текст ухвали складено 02.06.2022р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.