ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2022 р. Справа№ 910/15667/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021

у справі № 910/15667/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК Агроімпорт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп"

про стягнення 177 940,43 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК Агроімпорт" (далі - ТОВ "ДБК Агроімпорт", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп" (далі - ТОВ "Альфа-Метал груп", відповідач) про стягнення 177 940,43 грн заборгованості, в тому числі: 141 676,22 грн основного боргу, 23 900,78 грн інфляційних втрат та 12 363,43 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 11-01/18 від 11.01.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 позовні вимоги ТОВ "ДБК Агроімпорт" задоволено повністю; з ТОВ "Альфа-Метал груп" на користь ТОВ "ДБК Агроімпорт" стягнуто 141 676, 22 грн основної заборгованості, 12 363, 43 грн 3% річних, 23 900,78 грн інфляційних втрат, 2 270,00 грн витрат по сплаті судового збору та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо поставки відповідачеві товару; оскільки відповідачем товар не був оплачений у строк, визначений договором, позовні вимоги про стягнення 141 676, 22 грн основної заборгованості, 12 363, 43 грн 3% річних та 23 900,78 грн інфляційних втрат суд задовольнив повністю.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Альфа-Метал груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог частково на суму 16 269,53 грн, з яких: 12 905,70 грн основної заборгованості, 1 900,64 грн інфляційних втрат та 1 463,19 грн штрафних санкцій.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що у квітні 2020 року відповідачем було частково оплачено поставлений позивачем товар, однак помилково в призначенні платежу зазначено посилання на іншу накладну, за якою всі розрахунки вже було проведено, з огляду на що заборгованість відповідача перед позивачем складає 12 905,70 грн основної заборгованості, 1 900,64 грн інфляційних втрат та 1 463,19 грн штрафних санкцій.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Альфа-Метал груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

18.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване направленням учасникам справи оскаржуваного рішення 06.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 поновлено ТОВ "Альфа-Метал груп" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Альфа-Метал груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Альфа-Метал груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; ТОВ "ДБК Агроімпорт" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/2; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15667/21 за позовом ТОВ "ДБК Агроімпорт" до ТОВ "Альфа-Метал груп" про стягнення 177 940,43 грн.

07.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких містилось клопотання про поновлення строку на їх подання.

Частиною 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Колегією суддів встановлено, що вказані доповнення подано із пропуском строку.

Водночас в прохальній частині доповнень скаржником заявлено про поновлення строку на подання доповнень та доказів до апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, як вбачається із доповнень, скаржником не зазначено причини пропуску подання доповнень до апеляційної скарги.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, апеляційний господарський залишає подані відповідачем доповнення до апеляційної скарги без розгляду.

07.02.2022 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано відзив на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 09.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач вказував на те, що здійснені відповідачем часткові оплати були зараховані як погашення заборгованості за договором від 30.09.2019 № 30/09-19, що було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 № 910/15665/21; твердження апелянта про помилковість призначення платежу не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 11.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДБК Агроімпорт" (продавець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп" (покупець за договором, відповідач) укладено договір поставки № 11-01/18 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

У пункті 1.2 договору зазначено найменування товару: продукція виробничо-технічного призначення (далі - товар).

Сума договору складає 1 000 000,00 грн з урахуванням суми ПДВ (п.1.3 договору).

Термін доставки товару 6 тижнів з моменту передоплати (п.2.3 договору).

За умовами пункту 2.4 договору право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товарів зі складу продавця.

Умовами пункту 3.1 договору сторони узгодили, що оплата за товар проводиться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-фактури та здійснюється наступним чином: 100 % передплати з моменту виставлення рахунку-фактури.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на ідентичних умовах якщо сторони не завили про розірвання договору за 1 (один) календарний місяць до закінчення терміну дії даного договору (пункти 6.1., 6.2. договору).

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату від 11.04.2018 № 64 на суму 356 676,22 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного сторонами договору від 11.01.2018 № 11-01/18 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 356 646,22 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними між сторонами належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: від 13.04.2018 № 60 на суму 159 461,16 грн та від 24.05.2018 № 93 на суму 197 215,06 грн.

Наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача підтверджується здійснення відповідачем часткової оплати поставленого за договором товару на загальну суму 215 000,00 грн.

25.02.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою від 11.02.2021 № 11-02/02/2021 про сплату заборгованості за поставлений товар, яка залишилася відповідачем без відповіді та задоволення.

Посилаючись на порушення встановлених договором строків оплати поставленого товару та наявність непогашеної заборгованості відповідача за вказаним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за період прострочення його сплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ТОВ "ДБК Агроімпорт" та ТОВ "Альфа-Метал груп" договору від 11.01.2018 № 11-01/18 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходження, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного сторонами договору від 11.01.2018 № 11-01/18 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 356 646,22 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними між сторонами належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: від 13.04.2018 № 60 на суму 159 461,16 грн та від 24.05.2018 № 93 на суму 197 215,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Умовами пункту 3.1 договору сторони узгодили, що оплата за товар проводиться в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-фактури та здійснюється наступним чином: 100 % передплати з моменту виставлення рахунку-фактури.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання, за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача підтверджується здійснення відповідачем часткової оплати поставленого за договором товару на загальну суму 215 000,00 грн.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань з оплати товару, у зв`язку з чим сума основного боргу ТОВ "Альфа-Метал груп" перед ТОВ "ДБК Агроімпорт" становить 141 676, 22 грн.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги апелянт зазначає, що у квітні 2020 року відповідач здійснив два платежі на користь позивача на загальну суму 50 000,00 грн, але в призначенні платежу на оплату замість посилання на накладну № 233 від 10.10.2019 помилково було зазначено накладну № 283 від 11.11.2019, за якою всі розрахунки між сторонами були здійснені. За твердженням апелянта, між сторонами було узгоджено зарахування коштів у сумі 50 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості по накладній № 233 від 10.10.2019 і станом на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 30.09.2019 № 30-09/19 складає 12 905,70 грн.

Колегія суддів відхиляє наведені вище доводи відповідача з огляду на те, що підставою позову є укладений сторонами договір від 11.01.2018 № 11-01/18. Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 1.3. договору зазначено, що сума договору складає 1 000 000,00 грн. Водночас вимоги заявлені в частині стягнення заборгованості за двома видатковими накладними від 13.04.2018 № 60 та від 24.05.2018 № 93 на загальну суму 356 676,22 грн, рахунок по яким було виставлено 11.04.2018 за № 64. Відтак, твердження апелянта щодо оплати за договором від 30.09.2019 № 30-09/19 та невірне посилання в призначенні платежу (накладна № 283 від 11.11.2019 замість № 233 від 10.10.2019), відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не стосуються спірних правовідносин.

Крім того, доводи апелянта щодо неврахування позивачем часткової оплати, здійсненої відповідачем за спірним договором від 11.01.2018 № 11-01/18, що підтверджується платіжним дорученням від 29.12.2020 № 711 на суму 50000,00 грн з призначенням платежу: "оплата за товар згідно договору від 11.01.2018 № 11-01/18", також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки, як вже зазначено судом вище, сума договору складає 1 000 000,00 грн, тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за двома накладними на загальну суму 356 676,22 грн. За таких обставин, вказаний платіж міг бути зроблений на виконання спірного договору, однак за поставлений товар згідно іншої накладної. Відтак, з огляду на суму договору, апелянтом не обґрунтовано, що ця сума має бути зарахована в рахунок часткової оплати за спірними видатковими накладними.

Твердження апелянта про здійснення бухгалтером підприємства переплат також відхиляються колегією суддів, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати відповідно до договору настав, доказів повної оплати поставленого товару відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення у повному обсязі не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню повністю в розмірі 141 676, 22 грн.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 12 363, 43 грн 3% річних та 23 900,78 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції за заявлений позивачем період прострочення, враховуючи здійснені оплати та дати, з яких зобов`язання можна вважати простроченими, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість заявлених до стягнення сум, з огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 363, 43 грн 3% річних та 23 900,78 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову повністю.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі № 910/15667/21.

4. Матеріали справи № 910/15667/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз