ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р. Справа№ 910/12864/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

без виклику учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.12.2021

у справі № 910/12864/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Державного підприємства "Українська студія хронікально - документальних фільмів"

про стягнення 78 334, 81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Українська студія хронікально - документальних фільмів" про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 78 334, 81 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором на відпуск води та послуги каналізації від 04.01.1993 № 00689/1-5-02, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 78.334,81 грн., з яких: 53.726,97 грн. - основна заборгованість, 10.745,39 -рн. - штраф, 3.590,61 грн. - 3 % річних та 10.271,84 грн. - інфляційні втрати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 910/12864/21 позов задоволено частково.

На підставі рішення суду з Державного підприємства "Українська студія хронікально - документальних фільмів" підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" штраф у розмірі 10745 грн. 39 коп., 3 % річних в сумі 1392 грн. 11 коп., інфляційні втрати в сумі 2366 грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. 00 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні грошових коштів та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що документально підтверджено заборгованість відповідача лише за січень, лютий, березень 2020, оскільки прилад обліку, за яким обліковувалися надані послуги по о/р 06-516-003 за вказані періоди, не працював, що підтверджено підписом представника ДП «Укркінохроніка» на актах обстеження та зняття показань з вузла обліку.

Апелянт звертає увагу суд у на те, що пунктом 3.2 договору від 04.01.1993 № 00689/1-5-02, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника, або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не проводиться.

З огляду на відсутність працюючого приладу обліку, позивач був вимушений здійснювати облік наданих послуг відповідно до п. 3.2 договору по середньодобовій витраті за останні два розрахункові місяці. При цьому, жодних заперечень щодо обліку наданих послуг у порядку, визначеному договором, з боку відповідача не надходило.

Таким чином у період з 01.01.2020 по 09.02.2021 нарахування проводились по середньодобовим витратам, про обсяги яких наявна інформація у доданих до позовної заяви розрахунках обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання та централізованого відведення на об`єктах споживача (відповідача).

Апелянт зазначає, що судом також залишено поза увагою належним чином засвідчену копію розпорядження на реєстрацію чи підтвердження даних щодо водолічильника та відкриття о/р від 09.02.2021, в якому зафіксовано факт зняття непрацюючого лічильника 405 Qn6 № з обліку та встановлення лічильника 420 РС Q3 10 32 № з показниками 35 м3. Отже, з 09.02.021 облік наданих послуг здійснюється за допомогою водолічильника 420 РС Q3 10 32 № .

Пунктом 3.1 договору передбачено, що зняття показань водолічильника здійснюється, як правило, щомісячно постачальником спільно з представником абонента, тобто не є обов`язковим щомісячне зняття показань постачальником спільно з представником абонента з оформленням акту про обстеження та зняття показань з вузла обліку, так як в залежності від обставин (карантинні обмеження, погіршення епідеміологічного становища в країні) показання приладів обліку можуть передаватись в тому числі і в інший спосіб.

В травні 2021 року представником позивача в присутності представника відповідача було здійснено зняття показань з вузла обліку 420 РС Q3 10 32 № , оформленого актом № 6-516-3 обстеження, та зняття показань з вузла обліку, підписаного представником ДП «Укркінохроніка». З акту обстеження та зняття показань з вузла обліку за травень 2021 року вбачаються поточні показання лічильника 420 РС Q3 10 32 № у розмірі 537 м3.

Таким чином, документально підтверджено об`єм наданих у період з 09.02.2021 по 31.05.2021 послуг у розмірі 502 м3 (об`єм наданих послуг з дня встановлення лічильника по день зняття показників з приладу обліку 537 м3 - 35 м3 = 502 м3).

Крім того, відповідно до п.3.1 договору зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника (позивача) спільно з представником абонента (відповідача).

За період з 01.04.2020 по 30.04.2021 копії актів про зняття показань з приладів обліку питної води відсутні у зв`язку з введенням в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої SARS-СОV-2», у зв`язку з чим на період карантинних обмежень встановлено особливий період роботи.

Позивачем було повідомлено суд першої інстанції про неможливість у зв`язку з карантинними обмеженням надати копії актів про зняття показань з приладів обліку за період з 01.04.2020 по 30.04.2021 у відповіді на відзив, однак не прийнято до уваги та не надано належної оцінки.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у триденний строк письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також додати обґрунтовуючи таку відмову документи (п. 3.9 договору).

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою положення додаткової угоди від 01.08.2014 до договору від 04.01.1993 № 00689/1-5-02 на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів (далі - угода), якою передбачено особливий порядок обліку послуг з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від відповідача.

Згідно абз. 4 п. 1 угоди оплата послуг здійснюється на підставі розрахункового документа, який постачальник направляє до абонента в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника щомісячно (в інших випадках на квартал або рік), у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до абонента або до банківської установи абонента. В разі неотримання від постачальника поточного розрахункового документа, абонент самостійно отримує його у постачальника та здійснює оплату вартості наданих послуг не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним періодом.

Крім того, абонент про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.01.2020 по 31.05.2021 послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту до постачальника не направляв. Відповідно до положень п. 3.9 договору відмова абонента оплатити розрахункові документи ПрАТ «АК «Київводоканал» за поставлену воду та прийняті стічні води в період з 01.01.2020 по 31.05.2021 є безпідставною, а обсяги наданих послуг безумовно погодженими.

Апелянт зазначає, що матеріали справи містять дебетово-інформаційні повідомлення, що надсилались до банківської установи ДП «Укркінохроніка» у період з 01.01.2020 по 31.05.2021 тобто, за весь позовний період, при цьому відсутні вмотивовані заперечення відповідача щодо кількості або вартості наданих послуг.

На переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від зобов`язань передбачених договором в частині оплати за фактично надані послуги у період з 01.01.2020 по 31.05.2021, що не тільки не сприяє відновленню майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а й суперечить завданню та меті господарського судочинства.

Також апелянт зазначає, що сплачена відповідачем сума 148 094, 50 грн. не є сплатою поточних нарахувань, а є оплатою заборгованості за березень - грудень 2020. При цьому період прострочення виконання грошових зобов`язань закінчується 28.12.2020 у зв`язку із сплатою заборгованості.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Відповідач через відділ документального забезпечення суду подав відзив на апеляційну скаргу та вважає оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні основної заборгованості законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

В частині стягнення штрафу 10 745, 19 грн., 3% річних 1 392, 11грн., інфляційних втрат в розмірі 2 366, 51 грн. та витрат по сплаті судового збору в суму 2 270, 00 грн. на переконання відповідача слід відмовити повністю, оскільки з розгорнутого розрахунку та реєстру надходження грошових коштів від ДП "Укркінохроніка" з 01.01.2020 року по 31.05.2021 року, долучених позивачем до позовної заяви вбачається оплата наданих послуг, у тому числі, у завищеному розмірі, тобто, з переплатою (зазначення у від`ємному "-" розмірі). Станом на грудень 2020 року відповідачем ні користь позивача здійснено перерахування грошових коштів за надані останнім послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 148 094,50 грн.

Одночасно станом на січень 2021 року вбачається сплата Відповідачем на користь Позивача грошових коштів у розмірі 121 971,61 грн. в рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду м. Києва від 09.11.2021 року по справі № 910/6914/20.

Разом з тим, відповідачем здійснено оплату наданих послуг водопостачання та водовідведення станом на лютий 2021 року у розмірі 503,29 грн.; станом на березень 2021 року у розмірі 2 034,68 грн. та у розмірі 6 656,53 грн.; станом на травень 2021 року у розмірі 2362,28 грн. та у розмірі 3 772,25 грн. Здійснення оплати відповідачем до звернення позивача з позовом до суду за період з січня 2020 року по травень 2021 року, що вбачається із наданого позивачем розрахунку, у графі «Заборгованість» на кінець періоду зазначено від`ємне значення, з урахуванням того, що позивачем у деяких періодах здійснено нарахування на від`ємну суму боргу, вважаємо, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.6 договору № 00689/1-5-02 від 04.01.1993 року на відпуск та послуги каналізації, абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником платіжній вимозі.

Пунктом 1 додаткової угоди до договору № 00689/1-5-02 від 04.01.1993 року на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів, оплата послуг здійснюється абонентом на підставі розрахункового документа, який постачальник направляє абоненту в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника щомісячно, у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа, абонент самостійно отримує його у постачальника та здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним періодом. В результат утворення боргу оплата за надані послуги, що надходять від абонента, незалежно від визначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Відповідач вважає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є неможливим за період часу з січня 2020 року по травень 2021 року, адже позивачем постійно сплачувались грошові кошти за надані послуги з водопостачання та водовідведення, чим виконувались умови укладеного між сторонами договору.

Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10 745,39 грн., відповідач вважає, що він є не обґрунтованим та зазначає, що відповідно до п. 4.2 договору, за безпідставну відмову повністю або частково оплатити платіжну вимогу абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% суми, від оплати якої він відмовився.

Відповідачем за період з 01.01.2020 року по 31.05.2021 року, тобто в спірний період, сплачувались грошові кошти за надання послуг водопостачання та водовідведення на рахунок позивача, а тому вказане не може свідчити про відмову виконувати договірні зобов`язання.

Крім того, матеріали справи не містять, а позивачем в свою чергу не доведено належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, виставлення рахунків Відповідачу або вимоги, які останній відмовився оплачувати.

Відповідач зазначає, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку штрафу за кожний випадок безпідставної відмови від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення та не зазначив, які саме рахунки відповідач відмовився сплатити і на яку суму.

Крім того, позивач у апеляційній скарзі посилається на те, що абонент (Відповідач) про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.01.2020 року по 31.05.2021 року послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючи документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту не направляв. Однак, зазначене не відповідає дійсності, позаяк відповідачем на адресу розрахункового департаменту Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" направлявся лист за вих. №117 від 25.05.2021 року з проханням надати обгрунтований розрахунок спожитих ДП "Укркінохроніка" обсягів наданих послуг (із зазначенням показників водолічильників, зареєстрованих ростачальником), а також деталізацією нарахувань за надані послуги за період з січня 2020 року по грудень 2020 року. Відповіді на вказаний лист від ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" на адресу відповідача не надійшло.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.01.1993 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом, укладено договір на відпуск води та послуги каналізації № 00689/1-5-02 (далі - договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується забезпечити відповідачу постачання питної води та прийняти від відповідача каналізаційні стоки, а відповідач сплатити за вищезазначені послуги на умовах, визначених цим договором та Правилами користування комунальним водопроводом та каналізацією у м. Києві, затвердженими рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 13.01.86 № 24 (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що кількість води, що подається позивачем та використовується відповідачем, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих позивачем. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача спільно з представником відповідача.

Положеннями пункту 3.6 договору передбачено, що відповідач розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених позивачем у платіжній вимозі.

Відповідно до пункту 4.2 договору, за безпідставну відмову повністю або частково оплатити платіжну вимогу відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % суми, від оплати якої він відмовився. Крім того, позивач має право до сплати відповідачем заборгованості припинити подачу води та приймання стоків.

Додатковою угодою від 01.08.2014 до договору, зокрема, визначено, що оплата послуг здійснюється відповідачем на підставі розрахункового документа, який позивач направляє відповідачу в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача щомісячно (в інших випадках один раз на квартал або рік), у п`ятиденний строк з дня направлення позивачем розрахункового документа відповідачу або до банківської установи відповідача. В разі неотримання від позивача поточного розрахункового документа, відповідач самостійно отримує його у позивача та здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним періодом. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від відповідача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується позивачем в погашення боргу.

Позивач стверджує, що на виконання своїх зобов`язань за договором та на його умовах, надані відповідачу послуги в період з 01.01.2020 по 31.05.2021 на суму 216 894,79 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку. Однак відповідачем заборгованість сплачена відповідачем частково в сумі 163 423,53 грн., що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 53 726,97 грн. (враховуючи перерахунки на суму 255,71 грн.).

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 10 745,39 грн., а також вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 3590,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 10271,84 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати, інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, ідо кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між позивачем та вдіповідчем договір на відпуск води та послуги каналізації № 00689/1-5-02 за своєю правовою природою відноситься до договорів про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, який поширюється на комунальні підприємства водопровідно- каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства), встановлений Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, яка затверджена наказом Держбуду від 19.02.2002 №37 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №403/6691.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції підприємства повинні повністю покрити всі витрати водоканалу, пов`язані з транспортуванням і очищенням стічних вод та справлянням збору за забруднення навколишнього природного середовища. При недотриманні вимог договору та місцевих Правил приймання сплатити водоканалу плату за скид понаднормативних забруднень, а також відшкодувати збитки, заподіяні через порушення режиму скиду і допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах, які скидаються підприємствами.

Контроль за прийманням стічних вод підприємств у каналізаційну мережу здійснюють водоканали.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції у разі повної відповідності якості та режиму скиду стічних вод місцевим Правилам приймання та умовам укладеного договору підприємства сплачують за послуги водовідведення за тарифом, установленим згідно з чинним законодавством для відповідної категорії абонентів.

Обсяги стічних вод підприємств, які підлягають оплаті, визначають згідно з Правилами користування.

Правила користування комунальним водопроводом та каналізацією в м. Києві, затвердженими рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1986 № 24 втратили чинність 01.07.1994 у зв`язку з введенням і дію правил користування системами комунального водопостачання і містах і селищах України, затверджених наказом держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які свою чергу, втратили чинність 18.10.2008 у зв`язку із введенням в дію правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, відповідно до п. 1.1 яких, останні є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно з п. 1.4 Правил № 190 приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Приписами статті 2 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" (далі - Закон) встановлено, що дія цього Закону поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Частиною 2 статті 22 Закону встановлено, що споживачі питної води, зокрема, зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В матеріалах справи наявні, у вигляді засвідчених копій, акти обстеження та зняття показань з приладу обліку, які підписані сторонами договору, а саме: за січень 2020, за лютий 2020, за березень 2020 та травень 2021.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем, за укладеним між сторонами спору договором документально підтверджена лише за вказані вище періоди, а саме:

за січень 2020 в сумі 22238,28 грн.;

за лютий 2020 в сумі 19311,36 грн.;

за березень 2020 в сумі 21 230, 82 грн.;

за травень 2021 в сумі 3 772, 25 грн.

Додатковою угодою від 01.08.2014 до договору, зокрема, визначено, що в разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від відповідача, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується позивачем в погашення боргу.

Відповідно до поданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, відповідачем у грудні 2020 здійснено погашення заборгованості в сумі 148 094,50 грн.

Враховуючи вказані вище положення додаткової угоди від 01.08.2014 до договору, заборгованість відповідача за січень 2020, лютий 2020 та за березень 2020 є погашеною.

Також з поданого позивачем до суду розрахунку вбачається, що заборгованість за травень 2021 в сумі 3772,25 грн. є погашеною (сплата 6 134,53 грн.).

Оскільки заборгованість відповідача за договором за січень 2020, лютий 2020, березень 2020 та травень 2021 була погашеною до відкриття провадження у даній справі, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості задоволенню не підлягають.

відповідач своїми діями порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заборгованість за січень, лютий та березень 2020 була погашена відповідачем у грудні 2020, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу 3 % річних та інфляційних втрат за такий період є обґрунтованими.

Водночас, оскільки за розрахунками суду першої інстанції, який перевірений суд апеляційної інтонації, сума штрафу є більшою ніж заявлена до стягнення, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню повністю в сумі 10745,39 грн.

Позивачем в поданому до суду розрахунку не зазначена дата здійснення відповідачем сплати суми в розмірі 148 094,50 грн., а зазначено лише, що така сума сплачена у грудні 2020 то кінець періоду прострочення такої заборгованості є 30.11.2020.

Приймаючи до уваги положення додаткової угоди від 01.08.2014 до договору та сплату відповідачем заборгованості, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 1 392,11 грн., а саме:

- за січень 2020 з 06.02.2020 по 30.11.2020 (22.238,28 грн. X 3 % / 365 X 299 - 546,51грн.);

- за лютий 2020 з 06.03.2020 по 30.11.2020 (19.311,36 грн. X 3 % / 365 X 270 = 428,55 грн.);

- за березень 2020 з 06.04.2020 по 30.11.2020 (21.230,82 грн. X 3 %/ 365 X 239 = 417,05 грн.).

Приймаючи до уваги положення додаткової угоди від 01.08.2014 до договору та сплату відповідачем заборгованості, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат підлягає задоволенню за розрахунком суду в розмірі 2 366,51 грн.

Висновки за результатами апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі, а доводи апеляційної скарги зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі постановлено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270 пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

II О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 910/12864/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2021 у справі № 910/12864/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12864/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська