ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ 911/2682/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Дюкарєвої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.10.2021

у справі № 911/2682/21 ( Янюк О.С. )

за заявою ОСОБА_1

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 22.02.2022

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Київської області з заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.09.2021, на підставі ст. 37 Кодексу та ст. 174 ГПК України, вищевказану заяву залишено без руху та надано заявниці час для усунення недоліків - протягом 10 днів з дня отримання зазначеної ухвали.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.10.2021 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність із доданими до неї матеріалами повернуто без розгляду.

Ключовим мотивом ухвали є:

- заявницею повністю не виконано вимоги ухвали про без руху, а саме: не надано копій усіх сторінок паспорту ОСОБА_1 ; конкретизованого списку кредиторів, оформленого у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу; доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

В силу положень ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КзПБ) та ст. 255 ГПК України ухвала, постановлена господарським судом за результатами розгляду заяви учасників справи, відноситься до переліку процесуальних документів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає про наявність колізії між п. 17 ч. 1, ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 273 ГПК в частині застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) та частинами 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень КзПБ.

Відповідно до названих частин положень КзПБ Закон про банкрутство втрачає силу з моменту введення в дію КзПБ. КзПБ набрав чинності з 21.10.2019.

У зв`язку з чим апеляційний господарський суд усуває колізію шляхом застосування при оскарженні в апеляційному порядку судових рішень у справах про банкрутство (неплатоспроможності) нового акту - КзПБ.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Київської області.

Ключовими аргументами скарги є:

- між заявницею і арбітражним керуючим укладено договір про оплату праці;

- щодо більшості кредиторів заявницею було зазначено суму основного боргу, суму неустойки, тощо.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 925/1292/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Пантелієнко В.О., Гарник Л.Л. Вказана колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.10.2021 у справі № 911/2682/21 залишено без руху. Зобов`язано скаржника усунути протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали наведені недоліки шляхом подання до суду відповідної заяви з доказами сплати судового збору в розмірі 2 270 грн.

На виконання ухвали від 11.11.2021 заявником подано до апеляційного суду заява з доказами сплати судового збору в розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2682/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 06.12.2021 з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 911/2682/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.10.2021 у справі № 911/2682/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2022.

В судове засідання 01.02.2022 сторони не з`явилася про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022Розгляд справи №911/2682/21 відкласти на 22.02.2022. Визнано явку ОСОБА_1 обов`язковою.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 116 КзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Місцевий суд повертаючи заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність із доданими до неї матеріалами без розгляду, виходив з того, що заявницею, серед іншого, не надано конкретизованого списку кредиторів та доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Заперечуючи проти такого рішення місцевого суду, заявниця вказувала в апеляційній скарзі, що вона щодо більшості кредиторів зазначила суму основного боргу, суму неустойки, тощо та вказувала на те, що між нею і арбітражним керуючим укладено договір про оплату праці, що фактично є гарантією оплати праці керуючому реструктуризацією.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Щодо конкретизованого списку кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників) колегія зазначає таке.

Приписами ст. 115 КзПБ передбачено, що боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати. До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Таким чином, суд з огляду на зазначену норму, має визначити, що заборгованість боржника саме по тілу кредитів становить більше ніж 30 розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки при відкритті провадження у справі про неплатоспроможність до складу грошових вимог не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6000 грн.

Таким чином, розмір прострочених зобов`язань заявника перед кредитором (кредиторами) повинен становити не менше 180 000,00 грн (6 000х30=180 000).

Так, у своїй заяві ОСОБА_1 вказує на те, що остання має заборгованість перед 4ма банківськими та 16ма фінансовими установами у загальному розмірі 338 694,06 грн.

На підтвердження зазначеної обставини, заявницею надано суду: заяву на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, паспорти споживчого кредиту, договір позики, паспорт позики за договором позики, кредитні договори, графіки платежів, угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, виписку із кредитної історії.

Проте, як правильно встановлено місцевим судом, зазначені документи не можуть братись судом до уваги, як такі, що самостійно підтверджують вищевказану підставу звернення до суду (п. 1 ч. 2 ст. 115 Кодексу), оскільки із їх змісту неможливо встановити ані розмір простроченого зобов`язання заявника, ані його склад (основний борг, неустойка, інші фінансові санкції).

Крім того, з наданих заявником запитів щодо встановлення розміру прострочених зобов`язань ОСОБА_1 неможливо ідентифікувати адресата, а також встановити, яка саме інформація була запитана заявником.

З огляду на зазначене, місцевим судом правильно зазначено в ухвалі про недоліки заяви ОСОБА_1 від 15.09.2021, що заявницею надано суду конкретизований список кредиторів, проте, останній містить у собі загальну суму грошових вимог відповідних фінансових установ без обов`язкового окремого зазначення суми неустойки (штрафу, пені), у зв`язку із чим відповідний список не може братись судом до уваги як належний доказ.

Як також вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, надалі заявнице не було усунуто вказаний недолік, що в свою чергу позбавило можливості суд визначити реальну заборгованість боржника за тілом кредиту, яка обов`язково для відкриття провадження має перевищувати 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Щодо винагороди керуючому реструктуризацією боргів колегія зазначає таке.

Як встановлено судом першої інстанції, заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема, не додано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, у зв`язку з чим судом першої інстанції ухвалою від 15.09.2021 було залишено заяву без руху із надання заявнику строку на усунення недоліків.

Доводом апеляційної скарги заявниці є те, що гарантією оплати праці арбітражного керуючого є те, що вона 21.07.2021 уклала договір про оплату праці (авансового платежу), винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із арбітражним керуючим Харитонюком Євгеном Васильовичем.

Колегія суддів відхиляє цей довод апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КзПБ арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Згідно із до ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Таким чином, грошова винагорода арбітражного керуючого є заробітною платою за виконання ним своїх повноважень.

Передбачені п. 12 ч. 3 ст. 116 КзПБ докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень є гарантією оплати праці арбітражного керуючого в процедурі реструктуризації боргів боржника.

Колегія суддів зазначає, що укладений боржником договір про оплату праці (авансового платежу) винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого із конкретним арбітражним керуючим не може ототожнюватися з вимогами ст.116 КзПБ про авансування винагороди, оскільки цей договір не є гарантією справедливого проведення реструктуризації боргів боржника.

Так, колегія зауважує, що відповідно до приписів ст. 114 КзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

А отже, відповідно до приписів ст. 28 Кодексу кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору.

Крім того, арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі.

Таким чином, у разі непризначення арбітражного керуючого, з яким підписано договір, або його відсторонення судом, фактично призведе до того, що призначеному/новопризначеному судом арбітражному керуючому у разі відсутності авансованої боржником винагороди не буде гарантовано оплату праці.

Також, колегія зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 28 КзПБ розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі, які є заінтересованими особами у цій справі. На думку колегії, укладення договору про оплату праці між боржником та арбітражним керуючим може сприяти неналежному виконанню обов`язків останнім, оскільки арбітражний керуючий може бути зацікавлений в однобічному розгляді справи, нехтуючи законними очікуваннями кредиторів щодо повернення боргу.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду про те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ч. 3 ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому, ані Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20, від 23.11.2020 у справі №922/1734/20, від 19.11.2020 у справі № 927/203/20, від 17.02.2021 у справі №927/166/20).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.10.2021 у справі № 911/2682/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.10.2021 у справі № 911/2682/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу №911/2682/21 повернути до Господарського суду Київської області .

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 30.05.2022, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану в Україні указами Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022, наказів Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 № 10 "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" та від 31.03.2022 №11 "Про внесення змін до наказу від 03.03.2022 № 10", відпустками судді Гарник Л.Л. з 01.04.2022 по 27.05.2022.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді В.О. Пантелієнко

Л.Л. Гарник