ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 рокуСправа № 912/3088/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лещенко О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/3088/21

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Косінський Михайло Васильович", с. Новогригорівка, Маловисківський р-н, Кіровоградська обл., 26227

до відповідачів

1. Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович", с. Новогригорівка, Маловисківський р-н, Кіровоградська обл., 26227

2. Косінського Михайла Васильовича , АДРЕСА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Смолінської селищної ради, вул. Козакова, 39, смт. Смоліне, Маловисківський район, Кіровоградська область, 26223

про визнання недійсним договору, скасування рішення

Представники сторін

від позивача - Коротченко О.О. адвокат, ордер серії ВА № 1021774 від 28.10.2021;

від відповідача 1 - Яшан Ю.Б. адвокат, ордер серії КР № 034444 від 06.12.2021;

від відповідача 2 - Яшан Ю.Б. адвокат, ордер серії КР № 034445 від 06.12.2021;

від третьої особи - участі не брали;

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "Косінський Михайло Васильович" (далі - СФГ "Косінський Михайло Васильович", позивач) до Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" (далі - СФГ "Косінський Василь Михайлович", відповідач) про:

- визнання недійсним договору оренди землі укладеного 25.03.2016 року між Косінським Михайлом Васильовичем та С(Ф)Г "Косінський Василь Михайлович", щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, який зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Блажко Анатолій Петрович про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01;

- скасування рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Блажко Анатолій Петрович про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, яким було зареєстровано право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 13912683, дата, час державної реєстрації: 25.03.2016 14:33:14;

- стягнути усі судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Смолінської селищної ради № 233 від 08.10.2021 "Про надання згоди на зміну право користувача земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні для ведення фермерського господарства на С(Ф)Г " Косінський Михайло Васильович " надано С(Ф)Г "Косінський Михайло Васильович " в особі голови ОСОБА_3 згоду на зміну право користувача земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:0951 та зобов`язано здійснити державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою. З метою виконання рішення позивач звернувся до державного реєстратора від якого отримав усну відповідь про те, що на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0951 зареєстроване право оренди С(Ф)Г "Косінський Василь Михайлович " строком до 01.04.2026 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01). Позивач стверджує, що одночасне існування державної реєстрації кількох обтяжень (користувань) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону.

Ухвалою від 02.11.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/3088/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.11.2021 о 10:00 год, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та залучено третю особу Косінського М.В.

25.11.2021 до господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, зокрема, з підстав не отриманням відзиву на позов, а також з метою заявлення клопотання про витребування доказів.

В підготовчому засіданні 25.11.2021 оголошено перерву на 06.12.2021 о 14:00 год.

26.11.2021 Косінським М.В. подано суду пояснення від 20.11.2021 щодо позову зокрема з наступними запереченнями. 25.03.2016 між Косінським Михайлом Васильовичем , орендодавець, та селянським (фермерським) господарством "Косінський Василь Михайлович", орендар, укладено договір оренди майна, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни її цільового призначення, яка знаходиться на території Новогригорівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 11.11.2021 між сторонами договору укладено угоду про його розірвання, а державним реєстратором Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області 15.11.2021 внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, індексний номер рішення 61588393. Відповідно до пункту 1.2 угоди про розірвання договору оренди землі 25.03.2016, що зареєстрований у Реєстраційній службі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, земельна ділянка вважається повернутою з моменту підписання цієї угоди сторонами, а пункт 1.3 визначає, що право оренди земельної ділянки припиняється з моменту реєстрації припинення права оренди у державному реєстрі речових прав. Враховуючи викладене, розірваний договір не створює жодних правових наслідків, зобов`язання за ним є припиненими, а тому визнання розірваного договору недійсним є неможливим.

Окрім того, Косінським М.В. заявлено про сплив позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору, скасування рішення. Позовна давність, за твердженням третьої особи, починає обліковуватись з 25.03.2016 - дати укладення договору, який позивач просить визнати недійсним.

Також, Косінський М.В. зазначає, що оскільки суб`єктом набуття права постійного користування земельною ділянкою є фізична особа, яка у подальшому є засновником (головою) фермерського господарства, відсутні підстави для висновку про перехід указаного права в повному обсязі до особи з іншим правовим статусом - юридичної особи, якою є фермерське господарство.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, Косінський М.В. вказує, що їх розмір не відповідає критеріям реальності та розумності, а також позивачем не подано доказів на підтвердження складу та розміру таких витрат.

Також, 26.11.2021 СФГ "Косінський Михайло Васильович" подано суду відзив на позов від 25.11.2021 з запереченнями проти позову, де вказано, зокрема, таке. Між СФГ " Косінський Василь Михайлович " та Косінським М.В. 11.11.2021 укладено угоду про розірвання договору оренди від 25.03.2016, тому він не створює жодних правових наслідків, а позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача.

Відповідач зазначає, що позовна давність до заявлених вимог починає обліковуватись з 25.03.2016 - дати укладення договору, який позивач просить визнати недійсним. Тому, відповідачем заявлено про сплив позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору, скасування рішення.

СФГ " Косінський Михайло Васильович " викладено щодо витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, позицію, що їх розмір не відповідає критеріям реальності та розумності, а також позивачем не подано доказів на підтвердження складу та розміру таких витрат.

06.12.2021 позивачем подано суду клопотання про перерву в підготовчому провадженні, зокрема, з підстав необхідності додаткового часу для опрацювання відзиву на позов.

Крім того, позивачем подано суду клопотання від 06.12.2021 про продовження строку для подання відповіді на відзив.

Ухвалою від 06.12.2021 судом клопотання позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив та оголошення перерви в підготовчому засіданні задоволено. Продовжено позивачу строк надання відповіді на відзив до 13.12.2021. Оголошено перерву в підготовчому засіданні на 20.12.2021 об 11:00 год.

14.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від 13.12.2021 з вимогою позовну заяву задовольнити повністю. Позивачем зазначено, що набуття права оренди спірною земельною ділянкою відповідачем в супереч чинного законодавства та без відома на те позивача є триваючим порушенням, тому позовна давність може бути заявлена протягом усього часу дії такого порушення. Про спірний договір оренди позивач дізнався після отримання рішення власника земельної ділянки про зміну користувача земельної ділянки з фізичної особи на юридичну, що також виключає застосування позовної давності. Позивач, посилаючись на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0951 надавалась для ведення фермерського господарства, є єдиним активом позивача, вказує, що будь-яке розпорядження майном господарства, в тому числі земельною ділянкою, повинно здійснюватись рішенням відповідного керівника юридичної особи або рішенням засновників, учасників.

Також, позивач наголошує, що даний спір є корпоративним, так як виник через незаконне розпорядження одним із учасників господарства земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні такої юридичної особи з моменту її створення.

Крім того, позивач вважає, що припинення договору та повернення майна не можуть розцінюватись як підстави для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, адже правові наслідки недійсності правочину значно відрізняються від таких, що настають у разі розірвання договору.

Крім того, 14.12.2021 позивачем подано заяву від 13.12.2021 про залучення гр. Косінського Михайла Васильовича , як співвідповідача по справі №912/3088/21.

Ухвалою від 20.12.2021 суд, зокрема, залучив до участі у справі співвідповідача Косінського Михайла Васильовича , залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Смолінську селищну раду, відклав підготовче засідання на 11.01.2022 о 09:00 год та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

05.01.2022 Косінським М.В. подано суду відзив на позов, де відповідач2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог з викладених у відзиві обставин. Обставини викладені у відзиві аналогічні викладеним у поясненнях від 20.11.2021.

06.01.2022 позивачем подано суду заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі №392/1790/21.

10.01.2022 відповідачем 1 подано суду докази направлення заяв по суті справи третій особі.

11.01.2022 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 18.01.2022 о 08:35 год.

Позивачем 12.01.2022 подано суду докази направлення позовних матеріалів третій особі.

17.01.2022 відповідачем2 подано суду заперечення на заяву позивача про зупинення провадження у справі.

В підготовчому засіданні 18.01.2022 оголошено перерву на 19.01.2022 о 09:00 год.

19.01.2022 в підготовчому засідання суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні заяви позивача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 19.01.2022 суд закрив підготовче провадження у справі №912/3088/21 та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.01.2022 о 15:00 год.

26.01.2022 позивачем подано суду пояснення щодо строку позовної давності, де зазначено, що фактично позивач дізнався про укладений спірний договір оренди землі 08.10.2021. Договір укладено не СФГ " Косінський Михайло Васильович ", а одним із засновників - Косінським Михайлом Васильовичем , без рішення зборів засновників (як органу управління), без згоди іншого засновника ОСОБА_3 , який має 99% частки в статутному капіталі та в супереч чинному законодавству - без волевиявлення на те власника спірної земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Тому, про існування договору, який навіть юридично не можливо було укласти, не міг бути обізнаний позивач.

26.01.2022 третя особа - Смолінська селищна рада надала суду пояснення, де зазначено, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору підлягають задоволенню, так як договір укладено з порушенням чинного законодавства, зокрема Косінський М.В. позбавлений права будь-яким чином розпоряджатись спірною земельною ділянкою та укладати будь-які договори, оскільки таким правом наділений лише власник. Оскільки спірний договір вже розірвано, то задоволення позову в іншій частині задоволенню не підялгає.

26.01.2022 судом розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву в судовому засіданні на 11.02.2022 о 09:00 год.

09.02.2022 засобами електронного зв`язку (з КЕП) від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи розпорядження голови Маловисківської районної ради народних депутатів №26-р "Про реєстрацію селянського/фермерського/господарства Косінського М.В. " та заяви Косінського М.В. голові районної ради народних депутатів від 24.02.1995.

10.02.2022 засобами електронного зв`язку (з КЕП) від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання 11.02.2022.

11.02.2022 від відповідача 2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: копії відповіді СУ ГУНП в Кіровоградській області від 09.02.2022 №421/27-2022, копії витягу з реєстру досудових розслідувань від 15.11.2018, ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2018 по кримінальному провадженню №0000351 з ЄРСР, ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2019 по кримінальному провадженню №0000351 з ЄРСР.

Також, 11.02.2022 від відповідача 1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: відомостей про наявність земельних ділянок та податкових декларацій.

В судовому засіданні 11.02.2022 судом оголошено перерву на 23.02.2022 о 16:00 год.

23.02.2022 в судовому засіданні суд прийняв подані 09.02. - позивачем, 10.02. - відповідачем2, 11.02.2022 - відповідачем 1 докази та долучив до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.02.2022 досліджено докази у справі, однак оголошено перерву до 25.02.2022 о 08:45.

24.02.2022 від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, яким було зареєстровано право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 13912683, дата, час державної реєстрації: 25.03.2016 14:33:14.

Також позивач подав заяву, в якій заперечував додаткові доводи відповідача в частині застосування строку позовної давності.

Поряд з тим з огляду на введення воєнного стану, протокольною ухвалою в судовому засідання 25.02.2022 оголошено перерву без визначення дати.

Ухвалою від 02.05.2022 судом призначено судове засідання на 24.05.2022 об 11:00.

Присутні представники сторін підтримали раніше наведені доводи в обґрунтування своїх позицій.

Позивач підтримав заяву про часткову відмову від позовних вимог та підтримав вимогу про визнання договору недійсним з тих підстав що оскаржуваний договір порушує його права тим, що йому завдано збитків, які у випадку задоволення позову він має право стягнути.

Відповідач наполягає на відсутності предмету спору та на застосуванні строку позовної давності.

Третя особа в судове засідання не прибула, поряд з тим суд враховує раніше подане клопотання про розгляд справи без її участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням сесії Маловисківської районної Ради народних депутатів Маловисківського району Кіровоградської області від 01.02.1995 за № 46 надано громадянину Косінському Михайлу Васильовичу у постійне користування земельну ділянку площею 48,7 гектарів в межах згідно з планом на території Новогригорівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі рішення сесії 24.02.1995 Косінському Михайлу Васильовичу видано Державний акт на право постійного користування землею серії КРМВ 16 на земельну ділянку площею 48,7 гектарів в межах згідно з планом на території Новогригорівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 126 (а.с. 20-21 т. 1) .

24.02.1995, за заявою Косінського М.В. , розпорядженням голови Маловисківської районної Ради народних депутатів Маловисківського району Кіровоградської області №26-р "Про реєстрацію селянського /фермерського/ господарства Косінського М.В. " зареєстровано селянське (фермерське) господарство Косінського Михайла Васильовича , площею 47,9 га, яке розташоване в с. Новогригорівка на землях запасу Новогригорівської сільської ради народних депутатів (а.с. 135-136 т. 2).

Статтею 7 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент видачі Державного акта на право користування землею гр. Косінському М.В. , визначено, що Користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Тому, земельна ділянка гр. Косінському М.В. надавалася на праві постійного користування, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії КРМВ16, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 126 від 24.02.1995 року.

07.04.2006 відомості про створену юридичну особу внесено до ЄДР за №0000367.

21.10.2013 за результатами проведення інвентаризації земель під час здійснення землеустрою, земельній ділянці, що належить Косінському М.В. на праві постійного користування, присвоєно кадастровий номер :02:000:0951 та визначено площу земельної ділянки 47,9000 га.

За договором купівлі-продажу частки статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " від 25.02.2014 Косінський М.В. (продавець) зобов`язався передати 99% статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " у власність ОСОБА_3 (покупець), а покупець зобов`язався прийняти у власність 100% статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " і сплатити обговорену грошову суму, встановлену за домовленістю сторін (а.с. 22-23 т. 1).

25.02.2014 рішенням протоколу зборів засновників СФГ " Косінський Михайло Васильович " затверджено нову редакцію статуту, відповідно до п. 1.2.2. засновниками господарства є Косінський Михайло Васильович та ОСОБА_3 .

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії АБ № 103909 від 07.09.2015, керівником господарства є ОСОБА_3 .

Відповідно до Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" відбулася передача земель сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 7- ОТГ від 03.12.2020 передано Смолінській селищній раді Маловисківського району Кіровоградської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1225,0631 га, які розташовані на територіях Копанської, Березівської, Нововознесенської, Новогригорівської, Хмелівської, Якимівської сільських рад Маловисківського району Кіровоградської області, що увійшли до складу Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області згідно з додатком (а.с. 46-52 т.1).

Згідно п.59 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 7- ОТГ від 03.12.2020, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0951, загальною площею 47,9 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місце знаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада передана до Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області у комунальну власність.

В позові зазначено, що 05.10.2021 СФГ " Косінський Михайло Васильович " подано заяву (клопотання) вх № 02-36/2128 до Смолінської селищної ради про переформлення права постійного користування, відповідно до якої господарство просило прийняти рішення про переоформлення права постійного користування за СФГ " Косінський Михайло Васильович " (і.к. НОМЕР_1) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0951, загальною площею 47,9 га, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місце знаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, що надана Косінському Михайлу Васильовичу в постійне користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії КРМВ 16, виданого Маловисківською районною радою від 24.02.1995, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 126.

На десятій сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради прийнято рішення № 233 від 08.10.2021 року "Про надання згоди на зміну право користувача земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні для ведення фермерського господарства на СФГ " Косінський Михайло Васильович ", відповідно до якого селищна рада вирішила надати СФГ "Косінський Михайло Васильович" в особі голови господарства ОСОБА_3 згоду на зміну право користувача земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 47,9 га, з кадастровим номером: :02:000:0951, з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місце знаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, яка надана Косінському Михайлу Васильовичу в постійне користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії КРМВ 16, виданого Маловисківською районною радою від 24.02.1995, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 125, з Косінського Михайла Васильовича на СФГ "Косінський Михайло Васильович" ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 67).

У пункту 2 рішення зобов`язано СФГ "Косінський Михайло Васильович" здійснити державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою.

Позивач зазначає, що з метою виконання рішення Смолінської селищної ради, СФГ "Косінський Михайло Васильович" звернулось до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з вимогою про зміну право користувача земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0951 з фізичної на юридичну особу та отримано усну відповідь про те що, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0951 зареєстроване право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" строком до 01.04.2026 (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, Блажко Анатолій Петрович, Реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Кіровоградська обл.), що унеможливлює реєстрацію права постійного користування за позивачем, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 279344288.

25.03.2016 між Косінським Михайлом Васильовичем та СФГ "Косінський Василь Михайлович" укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 47,9 га, кадастровий номер :02:000:0951 строком на 10 років, тобто до 01.04.2026 (т. 1 а.с. 113 - 118).

З підстав викладеного позивач вважає що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951, укладений 25.03.2016 між Косінським Михайлом Васильовичем та СФГ "Косінський Василь Михайлович" (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, Блажко Анатолій Петрович, Реєстраційна служба Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Кіровоградська обл.) є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, порушує права позивача, а тому має бути визнаний недійсним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачами зазначено, що особи, які користуються землею на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не зобов`язані вчиняти дії, пов`язані із переоформленням їх права постійного користування.

Чинне законодавство не передбачає ані можливості втрати землекористувачами раніше наданого їм права користування земельною ділянкою на підставі державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, ані обов`язкових підстав для переоформлення їх права постійного користування на право власності чи право користування землею.

Фактично належним користувачем земельної ділянки є Косінський М.В. , відтак відсутні порушені права позивача.

Косінським М.В. сплачувався земельний податок за користування спірною земельною ділянкою., яка ніколи не використовувалась як матеріальна основа для діяльності позивача.

Договір, який оскаржує позивач, є розірваним, отже він не створює жодних правових наслідків, зобов`язання за ним є припиненим, а тому визнання розірваного договору недійсним, є неможливим.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 та ч.1 ст.14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 р. та 2001 р.), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 №2009-XII, Законом України "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на дату створення господарства позивача) (далі - Закон №2009-XII), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для потреб сільського господарства або призначені для цих цілей (ст. 47 ЗК України 1990 року).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону №2009-XII, громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України у редакції 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону №2009-XII у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, можуть бути земля, жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, птиця, бджолосім`ї, посіви та посадки сільськогосподарських культур і насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція і доходи від її реалізації, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення для ведення селянського (фермерського) господарства і заняття підсобними промислами. Майно цих осіб належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними.

Відповідно до ст. 17 Закону №2009-XII володіння, користування та розпорядження майном здійснювалося членами селянського (фермерського) господарства за взаємною домовленістю.

Статтею 9 Закону №2009-XII встановлені особливості реєстрації СФГ. Відповідно до частини першої цієї статті після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, СФГ підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Частинами другою та третьої цієї статті передбачено, що після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

Отже, законом було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової передумови для набуття СФГ правосуб`єктності. Також одержання земельної ділянки для ведення СФГ вимагало у подальшому здійснити реєстрацію СФГ. Тобто закон не передбачав права використовувати земельну ділянку, надану у користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Разом з тим Державний акт на право постійного користування землею видається на ім`я голови СФГ відповідно до ч.5 ст. 2 Закону №2009-XII. На час видачі акта СФГ як юридична особа ще не існує. Тобто, особливості створення С(Ф)Г полягають у тому, що: - обов`язковою передумовою створення С(Ф)Г є набуття засновником (майбутнім головою відповідно до Закону про С(Ф)Г права на земельну ділянку, надану для ведення С(Ф)Г; - коло учасників селянського С(Ф)Г є обмеженим та має родинно-трудову ознаку, відповідно до якої фермерське господарство може бути створене одним або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї відповідно до закону, а особи, у тому числі родичі, які працюють за трудовим договором (контрактом, угодою), не є членами С(Ф)Г (ч.2 ст. 2 Закону №2009-XII).

В системно-логічному зв`язку з нормами Закону №2009-XII знаходились норми статті 27 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції від 22.06.1993 року, чинній на час створення позивача), якими встановлено підстави припинення користування земельною ділянкою. Пунктом 3 частини першої статті 27 ЗК України встановлено спеціальну підставу - припинення діяльності С(Ф)Г.

Таким чином, одержання правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельної ділянки для ведення СФГ є необхідною передумовою набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи, а припинення СФГ було підставою для припинення права користування земельною ділянкою. При цьому використання такої земельної ділянки без створення СФГ законом передбачено не було.

Як встановлено судом, 24.02.1995 проведено державну реєстрацію СФГ "Косінський Михайло Васильович", про що у ЄДР міститься запис від 07.04.2006, № 0000367.

За договором купівлі-продажу частки статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " від 25.02.2014 Косінський М.В. (продавець) зобов`язався передати 99% статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " у власність ОСОБА_3 (покупець), а покупець зобов`язався прийняти у власність 100% статутного капіталу СФГ " Косінський Михайло Васильович " і сплатити обговорену грошову суму, встановлену за домовленістю сторін (а.с. 22-23 т. 1).

26.02.2014 проведено державну реєстрацію нової редакції статуту СФГ " Косінський Михайло Васильович ", де згідно п. 1.2. засновниками господарства є Косінський М.В. та ОСОБА_3 .

Однак, без згоди засновника СФГ " Косінський Михайло Васильович " ОСОБА_3 , 25.03.2016 між Косінським Михайлом Васильовичем та СФГ " Косінський Василь Михайлович " укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 47,9 га, кадастровий номер :02:000:0951 строком на 10 років, тобто до 01.04.2026.

Рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області Блажко Анатолія Петровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, було зареєстровано право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 13912683, дата, час державної реєстрації: 25.03.2016 14:33:14.

Згідно ч. 1 ст. 51 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993 року, чинній на час створення господарства позивача) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993 року, чинній на час створення господарства позивача) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки Косінському М.В. , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Нормами ст. 9 Закону №2009-XII передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19.06.2003 прийнято новий Закон України №937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону №937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону №937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Вказані правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №922/989/18, постанова від 23.06.2020.

Також у вище зазначеній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси, відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Як встановлено судом у даній справі, спірна земельна ділянка була надана Косінському М.В. саме з метою створення фермерського господарства, яке останнім створено та зареєстровано 24.02.1995, тобто на підставі Закону України №2009-XII, який втратив чинність 29.07.2003 - з моменту набрання чинності Законом України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" та СФГ мало право на постійне користування земельною ділянкою.

Згідно статті 92 Земельного кодексу України (у редакції на дату укладення договору від 25.02.2014), право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

З наведеного вбачається, що право громадян та приватних юридичних осіб на використання земельних ділянок на підставі права постійного користування законодавством не передбачено.

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України Рішенням №5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

СФГ "Косінський Михайло Васильович" на даний час не припинено.

За встановлених обставин право постійного користування спірною земельною ділянкою зберігається за СФГ "Косінський Михайло Васильович" до часу припинення діяльності фермерського господарства.

Зазначеним спростовуються доводи відповідача про те, що саме Косінським М.В. є належним правокористувачем земельною ділянкою.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок укладання договору оренди землі визначено статтею 16 Закону України "Про оренду землі". А саме, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З підстав викладеного, приймаючи до уваги те, що СФГ " Косінський Михайло Васильович " є постійним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га, право користування на яку оформлено Державним актом на право постійного користування землею від 24.02.1995, укладений 25.03.2016 між Косінським М.В. та СФГ "Косінський Василь Михайлович" договір оренди землі суперечить інтересам позивача та укладений без його волі на розпорядження земельною ділянкою одноособово Косінським М.В. без згоди іншого засновника господарства ОСОБА_3 .

Щодо участі у справі Косінського М.В. , суд навів підставі в ухвалі від 20.12.2021.

Господарський суд відхиляє твердження відповідачів в частині відсутності підстав визнання недійсним спірного договору від 25.03.2016, оскільки такий договір розірвано сторонами згідно угоди від 11.11.2021, через наступне.

Під час розгляду господарської справи №905/1227/17 Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.11.2018 зазначила. Недійсний договір не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, з моменту його укладення (ст.216 ЦК). Водночас, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст.236 ЦК). Щодо розірвання, то тут зобов`язання сторін припиняються на майбутнє (ст.653 ЦК). І при цьому цілком можливо, що певні правові наслідки договірних правовідносин між сторонами можуть бути й після розірвання договору, наприклад обов`язок повернути майно та/або кошти отримані за таким договором.

На думку ВП вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Верховний Суд у постанові №394/301/19 від 22.01.2020 зробив висновок, що припинення договору та повернення майна не можуть розцінюватись як підстава для припинення провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору.

З підстав викладеного, суд приходить до висновку про порушення прав позивача та обґрунтоване заявлення позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі укладеного 25.03.2016 року між Косінським Михайлом Васильовичем та С(Ф)Г "Косінський Василь Михайлович ", щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада.

Позивач подав заяву про відмову від позову в частині скасування рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Блажко Анатолій Петрович про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, яким було зареєстровано право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 13912683, дата, час державної реєстрації: 25.03.2016 14:33:14.

Розглянувши подану заяву позивача про відмову від позову в частині позовних вимог та закриття провадження у справі в цій частині, суд прийшов до висновку про можливість її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У відповідності до ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Господарським судом встановлено, що заява позивача про відмову від частини позовних вимог підписана представником О. Коротченко.

За п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Суд враховує, що відмова позивача від позову в даному випадку не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З огляду на наведені приписи процесуального закону, провадження у справі в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, належить закрити у зв`язку з відмовою від позову в цій частині.

Як передбачено в ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на відмову позивача від частини позовних вимог судовий збір поверненню не підлягає.

Разом з тим, відповідачами у відзивах заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідачі вказують, що позовна давність заявлених позовних вимог починає обліковуватись з 25.03.2016 - дати укладення договору, який позивач просить визнати недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії), як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі "Мельник проти України" (заява №23436/03), відповідач зазначає, що статтею 233 КЗпП України визначаються строки звернення до суду з позовом з метою досягнення юридичної визначеності у правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк звернення до суду про вирішення спору - проміжок часу після виникнення спору, протягом якого особа має право звернутися до суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов у правових спорах.

Так, позивач зазначає, що про порушення свого суб`єктивного права дізнався, тобто про укладений спірний договір оренди землі, 08.10.2021. Як зазначає позивач, договір укладено не СФГ " Косінський Михайло Васильович ", а одним із засновників - Косінським Михайлом Васильовичем , без рішення зборів засновників (як органу управління), без згоди іншого засновника ОСОБА_3 , який має 99% частки в статутному капіталі та в супереч чинному законодавству - без волевиявлення на те власника спірної земельної ділянки - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Тому, про існування договору, який навіть юридично не можливо було укласти, не міг бути обізнаний позивач.

Однак таке твердження спростовується наступним.

Згідно статті 4 Закону України "Про фермерське господарство", головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону.

Так, у відповідності до пункту 8.1. статті 8 Статуту СФГ "Косінський Михайло Васильович" в редакції від 26.02.2014 року оперативне управління господарством здійснює його голова. Пунктом 8.2. Статуту, зокрема, визначено, що голова господарства керує поточною діяльністю господарства, приймає всі рішення стосовно діяльності господарства, здійснює внутрішній контроль за господарською діяльністю господарства.

Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Поряд з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід також звернути увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених певних процесуальних дій. Інститут строків в господарських спорах сприяє досягненню юридичної визначеності у правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як вже акцентувалась увага - ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її прав.

Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його суб`єктивного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Право на позов у даному спорі виникло у позивача з дати укладення спірного договору - 25.03.2016. Отже строк позовної давності сплив - 25.03.2019.

Також, суд приймає до уваги подані 11.02.2022 відповідачем 2 докази з кримінального провадження №0000351. В провадженні СУ ГУНП в Кіровоградській області знаходилося кримінальне провадження № 0000351 від 15.11.2018 щодо зловживання службовим становищем діючи в інтересах осіб в порушення вимог ЗУ "Про оренду землі" 25.03.2016 року зареєструвало право оренди земельної ділянки розташованої на території Маловисківського району Кіровоградської області. Дане кримінальне провадження стосується земельної ділянки загальною площею 47,9 га, з кадастровим номером: :02:000:0951. В даному кримінальному провадженні, 17.11.2018 в якості свідка допитано ОСОБА_3 .

З підстав викладеного, суд приходить до висновку, що керівник та засновник СФГ " Косінський Михайло Васильович " ОСОБА_3 в межах строку позовної давності був обізнаний про спірний договір від 25.03.2016.

Вказані обставини, позивачем не спростовано.

Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до положень частини 4 статті 267 ЦК України, та з врахуванням того, що відповідачі у справі заявили до винесення рішення про застосування позовної давності у спірних відносинах, позивач не навів причин пропущення позовної давності, які могли би бути визнаними судом поважними, відтак, у задоволенні позовних вимог належить відмовити за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір та судові витрати позивача покладають на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 80, 129, 207, 221, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову позивача від вимоги про скасування рішення державного реєстратора Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, Блажко Анатолій Петрович про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29056031 від 01.04.2016 11:17:01, яким було зареєстровано право оренди Селянського (фермерського) господарства "Косінський Василь Михайлович" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0951 загальною площею 47,9 га з цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства, місцезнаходження: Кіровоградська область, Маловисківський район, Новогригорівська сільська рада, номер запису про інше речове право: 13912683, дата, час державної реєстрації: 25.03.2016 14:33:14, та закрити провадження в цій частині у зв`язку з відмовою позивача від позову.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити позивачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 та на електронну адресу представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідачам 1 та 2 на електронну адресу представника - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Смолінській селищній раді на електронну адресу - .

Повне рішення складено 30.05.2022.

Суддя В.Г. Кабакова