ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р. Справа№ 910/3895/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.06.2021

у справі № 910/3895/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ."

про стягнення 21634, 96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення 21634, 96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" виплативши страхувальнику згідно договору добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування, на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» набуло право зворотної вимоги до винної особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ТОВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ.", поліс ЕР/201916058.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3895/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Позивачем було подано до Господарського суду міста Києва заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшив розмір заявленого до стягнення суми страхового відшкодування до 21.634,96 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.04.2021 № 910/3895/21 заяву про збільшення позовних вимог прийнято судом до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/3895/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звернення позивача до суду до моменту настання 90 денного строку виконання грошового зобов`язання відповідача за договором обов`язкового страхування, дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача при зверненні з позовом до суду та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а викладені у оскаржуваному рішенні висновки, не відповідають обставинам справи.

Апелянт обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, оскільки станом на момент подання позову 90-денний строк виконання відповідачем грошового зобов`язання не настав, суперечить нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом норм зазначеного Закону, до числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, що має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить у тому числі подання страховику заяви про страхове відшкодування. Подання відповідної заяви, як підстави для виплати страхового відшкодування, не заперечує права потерпілого звернутися за судовими захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Апелянт також зазначає, що судом безпідставно не було прийнято до уваги правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к, а також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20, відповідно до яких виникнення права на отримання страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АЛЬФА СТРАХУВАННЯ" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "МІСТ ЕКСПРЕС", як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 28.02.2020 № 046.1544260.714 (далі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "RENAULT" із державним номерним знаком НОМЕР_1 (далі - застрахований ТЗ).

30.12.2020 близько 13:00 год. в с. Білогородка, Київської області по вул. Володимирська, 60 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "KIA РІСANTO" із державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_1 , яка порушила п.15.12 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований позивачем ТЗ отримав механічні пошкодження.

Постановою Києво -Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2021 у справі № 369/497/21 (провадження № 3/369/1442/21) водія ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Транспортний засіб - "KIA РІСANTO" із державним номерним знаком НОМЕР_2 станом на момент настання ДТП, забезпечено відповідачем, як страховиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс ЕР/201916058 встановлено ліміт відповідальності в розмірі 130 000,00 грн., франшиза 0.

04.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "МІСТ ЕКСПРЕС" звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" на підставі заяви страховика та страхового акта № 2230.206.20.43 від 14.01.2021 (розпорядження на виплату), акту огляду пошкодженого тз/направлення на сто, рахунку-фактури № АА-00000022 від 05.01.2021, здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 12452,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1607 від 15.01.2021 (а.с. 35).

02.02.2021 ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулося до ТОВ "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." із заявою про подію та виплату страхового відшкодування у розмірі 12 452, 97 грн., як до особи, на яку полісом ЕР/201916058 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "KIA" із державним номерним знаком НОМЕР_2 на момент ДТП, яка за твердженнями позивача, залишена відповідачем без виконання.

Заява позивача на виплату страхового відшкодування від 02.02.2021 № 12593 отримана відповідачем 08.02.2021 та зареєстрована за вхідним номером 51-1312, що підтверджується відміткою відповідача на вказаній заяві.

Після подання позову позивачем було збільшено позовні вимоги, оскільки у відповідності до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №2230.206.20.43-1 та рахунку-заказу №АА000002 (акт виконаних робіт) від 29.01.2021, страхового акту № 2230.206.20.43-1 від 14.04.2021 позивач перерахував страхове відшкодування та здійснив виплату (доплату) страхового відшкодування на суму 9 181, 99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 15775 від 16.04.2021.

Предметом розгляду у даній справі є вимога Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" по стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоди в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." 21634, 96 грн. страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормою ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, у відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

За змістом ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Водночас, враховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки зазначений Закон містить перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (ст. 32) та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у ст. 37 цього Закону.

Отже, право на отримання страхового відшкодування не є абсолютним, оскільки обмежено як наявністю обставин, необхідних для настання страхового випадку, так і відсутністю випадків, визначених у ст. ст. 32, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що унеможливлюють здійснення страхового відшкодування.

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому апеляційний господарський суд враховує посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо того, що визначений Законом України пунктом 36.2. статті 36 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або підстав, визначених статями 32 та 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Інший спосіб надає можливість потерпілому звернутись до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Зазначене випливає із змісту норми п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Проте положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, однак не отримав ні відповіді, ні виплату та звернувся безпосередньо до господарського суду за захистом своїх прав. Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача під час звернення до суду х тих підстав, що строк виконання грошового зобов`язання за договором обов`язкового страхування на момент подання позову не настав, виходячи з наступного.

Колегія вважає за необхідне зазначити, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з подання потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку МТСБУ. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Крім того, позивач взагалі мав право не звертатися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування і за відшкодуванням шкоди звернутися безпосередньо до господарського суду в межах строку, встановленого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснивши відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, оскільки звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування не є досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13- 24кс19), від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Доводи відповідача про те, що у зв`язку з поданням позивачем заяви до суду в межах 90 - денного строку виконання грошового зобов`язання, встановленого ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у задоволенні позову слід відмовити, оскільки право позивача не порушено, колегія не приймає до уваги, оскільки підставою для виплати страхового відшкодування є факт настання страхового випадку та відсутність визначених в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" умов для відмови у відшкодуванні, що у даній справі не встановлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази завдання шкоди потерпілій особі, якій позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, з огляду на відсутність унормованих в ст. ст. 32, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, судова колегія приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ.", яким застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, страхового відшкодування в сумі 21 634, 96 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі постановлено з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи та підставі п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270 пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування " на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/3895/21 задовольнити.

Рішення Господарського міста Києва від 01.06.2021 у справі № 910/3895/21 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення 21634, 96 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 4, корпус 6, код ЄРДПОУ 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" ( 01001, м. Київ, вул. Рибальська, 22, код ЕДРПОУ 30968986) 21634, 96 грн. страхового відшкодування, 2 270, 00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3405 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/3895/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.06.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка