ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2022 Справа № 914/3672/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В. Д., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен трак ком`юнеті», м. Житомир;

до відповідача: Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, м. Львів;

про: розірвання договору про закупівлю товару

за участю представників:

позивач: не з`явився;

відповідач: Петришин В.М. - адвокат

Обставини розгляду справи.

03.12.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен трак ком`юнеті», м. Житомир до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, м. Львів про розірвання договору про закупівлю товару.

Ухвалою суду від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.01.2022.

29.12.2021 через канцелярію суду від Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №31462/21 від 29.12.2021).

Ухвалою від 17.01.2022 суд відклав підготовче засідання на 03.02.2022.

Судове засідання, призначене на 03.02.2022, не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Мазовіти А.Б. Ухвалою від 07.02.2022 судове засідання призначене на 10.03.2022.

Ухвалою від 10.03.2022 суд відклав підготовче засідання на 11.04.2022.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 11.04.2022 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.05.2022.

Ухвалою від 05.02.2022 суд відклав судове засідання на 16.05.2022.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правові позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 15.03.2021 було укладено договір №01-Ш про закупівлю товару. З огляду на істотну зміну обставин, яка пов`язана із зростанням ціни на товар, який за умовами договору позивач повинен був поставити, позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо розірвання договору, однак відповідач відмовив в розірванні договору. У зв`язку з істотною зміною обставин, позивач просив суд розірвати з 20.07.2021 договір №01-Ш про закупівлю товару від 15.03.2021.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що метою даного позову є прагнення позивача уникнути господарсько-правової відповідальності за невиконання договору. Наведені позивачем факти про істотну зміну обставин не є такими та відносяться до комерційних ризиків діяльності. Також позивачем не долучено доказів, які б підтверджували факт зростання вартості товару, вартості доставки, складного матеріального становища позивача чи його погіршення у зв`язку із належним виконанням умов договору.

Фактичні обставини справи.

15.03.2021 за результатами проведеної процедури закупівлі в порядку, передбаченому Законом України «Про публічні закупівлі» між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейніен трак ком`юнеті» (постачальник) та Львівським комунальним автотранспортним підприємством №1 (замовник) було укладено договір про закупівлю товару №01-Ш.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язувався в порядку та на умовах визначених цим договором поставити шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (шини) Код за ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» 34350000-5, а замовник (відповідач) зобов`язувався прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна цього договору зазначена в специфікації (додаток №1), на момент укладання договору становить 3 321 396,16 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору поставка товару здійснюється партіями. Термін поставки кожної партії товару, після отримання постачальником письмової заявки від замовника (в тому числі надісланої факсом, на електронну скриньку постачальника) не може перевищувати 14 (чотирнадцять) календарних днів. Обсяг поставки кожної партії товару визначається в заявці замовника.

На виконання умов договору, за заявками відповідача від 05.03.2021 та від 18.03.2021, позивачем здійснено поставку товару замовнику на загальну суму 940 091,52 грн, що підтверджується видатковими накладними №9209 від 16.03.2021, №9211 від 22.03.2021, №9219 від 22.03.2021.

Згідно п. 9.1. договору, цей договір набирає чинності з дня його укладення та діє до 31.12.2021, і завершується не раніше ніж після повного виконання постачальником умов договору щодо обсягу (кількості) поставки товару, а в частині фінансових зобов`язань до повного їх виконання.

Договір може бути розірваний за згодою сторін та в інших випадках, передбачених цим договором (п. 9.2. договору).

Листом за вих. №41 від 25.06.2021 позивач, у зв`язку із зростанням цін на товар, запропонував відповідачу збільшити ціну за одиницю товару на 9,99% без збільшення суми, визначеної в договорі.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом за вих. №769/02 від 14.07.2021 надав попередню згоду на зміну ціни за одиницю товару за умови подання необхідних документів.

Листом за вих. №56 від 15.07.2021 позивач надав відповідачу розрахунок підвищення цін та необхідні документи

15.07.2021 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, якою ціну за одиницю товару було збільшено на 9,914%.

20.07.2021 за вих. №789/02 та 27.07.2021 за вих. №811/02 відповідачем було надіслано позивачу письмові заявки на поставку товару, однак поставка товару не здійснена.

Листом за вих. №58 від 20.07.2021 позивач запропонував відповідачу припинити дію договору.

Листом за вих. №60 від 22.07.2021 позивач запропонував відповідачу провести заміни товару по позиціях №1, №2, №5 та №6.

Листом за вих. №824/02 від 29.07.2021 відповідач відмовив в розірванні договору за згодою сторін та в проведенні заміни товару.

25.08.2021 за вих. №896/02 та 10.09.2021 за вих. №945/02 відповідач надіслав позивачу претензію №1 та претензію №2 з розрахунками пені та штрафу за порушення строків поставки товару. Позивачем відповіді на претензії не надано, товар не поставлено, штрафні санкції не сплачено.

22.10.2021 відповідач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до позивача про стягнення 2 703 425,88 грн, з яких: 2 465 295,41 грн пені за порушення строків поставки товару (недопоставку товару) та 238 130,47 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів (справа №906/1131/21).

У зв`язку із недосягненням сторонами згоди щодо розірвання договору, позивач звернувся до суду із позовом про розірвання з 20.07.2021 договору №01-Ш про закупівлю товару від 15.03.2021.

Дослідивши надані суду докази, враховуючи пояснення представника сторони, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ст. 179 ГК України). При непогодженні вказаних умов договір є таким, що не відбувся.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно ч. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони узгодили істотні умови договору, надали визначеної законом форми, під час укладення вищевказаного договору жодних розбіжностей щодо умов договору у сторін не виникало.

З огляду на наведене, умови договору є для сторін цього договору обов`язковими для виконання.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України, сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а інша сторона у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду, а у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, підставою для розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є або істотне порушення умов договору, або наявність відповідного застереження в договорі чи пряма вказівка закону щодо відповідних підстав для розірвання договору, або істотна зміна обставин, за наявності одночасно чотирьох умов, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 652 ЦК України.

Першою умовою є умова про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Відповідно до даної умови, події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати «істотною зміною обставин» повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які і створили ускладнення, або іншими словами «істотну зміну обставин», створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

Другою необхідною умовою є умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися.

Третьою необхідною умовою є умова про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може слідувати із самого характеру та змісту зобов`язання.

Позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, насамперед, повинно бути доведено факт наявність передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК, за істотної зміни обставин. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 927/764/17).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в момент укладення договору ні замовник, ні постачальник не могли передбачити різке підвищення цін на сировину та матеріали з яких виготовляються автомобільні шини, а також на збільшення вартості (більше ніж у двічі) поставок товару з Китаю, що фактично підтверджується довідкою виданою Житомирською торгово-промисловою палатою №В-2452/3 від 15.07.2021. Крім цього, позивач аж ніяк не міг вплинути на собівартість виробництва та поставку до нього автомобільних шин, з метою стримання ціни на товар яка передбачена договором, Також позивач намагався виконати покладені на нього обов`язки шляхом заміни позицій товару для замовника, на що отримав необґрунтовану відмову від останнього. Також подальше виконання позивачем обов`язків за договором може призвести до втрати платоспроможності підприємства, що безумовно призведе до неможливості сплачувати податки, збори, заробітні плати та інші обов`язкові платежі. Ризик збитків, які тягнуть за собою банкрутство підприємства, аж ніяк не є звичаєм ділового обороту в Україні.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договору або уклали його на інших умовах.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Водночас, відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Судом з`ясовано, що нормативно-правове регулювання відносин сторін з моменту укладення договору залишилося незмінним.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, позивач надаючи свою цінову пропозицію відповідачу під час укладення договору, повинен був врахувати можливу зміну ціни товару в сторону збільшення, зокрема, закладаючи більшу торгову націнку (прибуток позивача) у кінцеву цінову пропозицію, придбати або замовити такий товар у контрагентів заздалегідь одразу після укладення договору та за тими цінами, на підставі яких він вираховував свою цінову пропозицію відповідачу.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт зростання цін на товар для позивача, що є предметом договору повідомлення контрагентів позивача про зростання цін на той перелік товару, який був замовлений відповідачем згідно умов договору чи про відмову від виконання ними зобов`язань перед позивачем у зв`язку із зростанням цін, доказів на підтвердження факту збільшення вартості доставки товару з третіх країн та підтвердження факту придбання товару у виробників з третіх країн, доказів на підтвердження збільшення вартості товару у зв`язку із збільшенням вартості сировини та матеріалів, необхідних для виготовлення товару.

На підтвердження збільшення вартості товару позивачем долучено цінову довідку №В-2453/2 від 15.07.2021, видану Житомирською торгово-промисловою палатою.

Як вбачається із вказаної довідки, ринкові ціни на дану продукцію визначені на підставі аналізу інформації в мережі Інтернет серед визначеного переліку продавців товару в мережі Інтернет. Однак, із вказаної довідки не вбачається, який відсоток ринку займають продавці товару, на підставі інформації яких проводився аналіз, не зазначено про можливі особливі умови співпраці (зниження ціни чи вартості доставки товару) у разі придбання великої партії товару, тобто із даної довідки неможливо об`єктивно встановити факт, чи відбулося збільшення цін на той товар, який є предметом договору, саме у тих розмірах, які відображені у довідці. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме ті продавці, інформація яких відображена у вищевказаній довідці, є контрагентами позивача.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №910/13459/19 зазначив, що експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, хоча і є обов`язковими для застосування на всій території України, проте ці документи у разі їх надання суду в судовому процесі учасником справи в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, є доказами в розумінні статті 73 ГПК України, які відповідно до частин 1 та 2 статті 86 та статті 104 ГПК України не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Суд в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.12.2020 в справі №910/11888/19 зазначено, що Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів.

До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 у справі №910/15637/19 та від 10.09.2020 у справі №910/13459/18.

Зважаючи на наведене, невиконання зобов`язань позивачем на тих умовах, які були погоджені сторонами, відноситься до комерційного ризику позивача.

Щодо доводів позивача про заміну позицій товару для замовника, суд вважає за необхідне зазначити, що мінімальний гарантований пробіг автошин не є технічними характеристиками, а є гарантією позивача щодо певного пробігу автошин (вимоги до якого ставились у тендерній документації відповідача), який може бути підтверджений лише в ході їх експлуатації, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для укладення додаткової угоди щодо заміни предмета закупівлі.

Слід також зазначити, що відповідач є суб`єктом щодо якого здійснюються перевірки Держаудитслужбою (її органами), і у випадку укладення з позивачем додаткової угоди про заміну автомобільних шин на інші, що були запропоновані позивачем, відповідач не зміг би надати Держаудитслужбі (її органам) відповідні підтверджуючі документи про покращення якості предмета закупівлі, що було б порушенням Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім цього, на підставі звернення позивача, відповідач врахував інтереси позивача та 15.07.2021 року уклав додаткову угоду №1 до договору про закупівлю товару в частині збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків (на 9,914%), розраховуючи на те, що позивач належним чином виконає умови договору.

Ініціювання позивачем укладення додаткової угоди №1 свідчить про те, що в позивача були в наявності автошини, які є предметом договору, та позивач був готовий їх поставити після укладення додаткової угоди №1. Однак, в подальшому, позивач звернувся до відповідача з пропозицією припинити дію договору за згодою сторін, шляхом підписання відповідної додаткової угоди, проте, отримавши відмову відповідача, запропонував безпідставну заміну автошин на інші.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач після 20.07.2021 брав участь, як учасник закупівель, у тендерах через систему публічних закупівель Ргоzorro, предметом яких були поставки шин для транспортних засобів великої та малої тоннажності.

Зокрема, 20.08.2021 позивач надав свою тендерну пропозицію за вих. №903/12 у закупівлі №UА-2021-07-21-009472-b (Код за ДК 021:20-5 Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (шини для автотранспорту підприємства), яка була оголошена 21.07.2021 Комунальним підприємством Сумської міської ради «Електроавтотранс».

У цій тендерній пропозиції позивачем, серед переліку шин було запропоновано автошини 215/75 R17.5 135/133J 16PR Ovation VI-628 в кількості 76 шт. Однак, такі ж автошини в кількості 45 шт. позивач відмовився поставити відповідачу, стверджуючи в листі від 22.07.2021 за вих. №60, що зазначені шини відсутні на залишках у офіційних представництв-імпортерів і їх наступний прихід найближчим часом не очікується.

За результатами тендерної закупівлі № UА-2021-07-21-009472-b між позивачем та Комунальним підприємством Сумської міської ради «Електроавтотранс» 13.09.2021 укладено договір поставки №164. Строк дії договору до 31.12.2021.

Позивачем також не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували його незадовільний фінансовий стан, збиткову діяльність, заборгованість із сплати податків, заробітної плати тощо.

Разом з тим, ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання позивач, а, відповідно, нерентабельність та неприбутковість позивача стосується діяльності самого позивача, у зв`язку з чим ці ризики не можуть бути ризиками іншої сторони відповідача, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін. Неналежне планування позивачем своєї господарської діяльності, не є об`єктивними причинами неможливості здійснювати поставку товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 міс. 2021 року, збиток підприємства становить 118 551 000 грн.

Таким чином, порушення господарських зобов`язань позивачем щодо недопоставки автомобільних шин ставить під загрозу діяльність відповідача, оскільки без автомобільних шин автобуси відповідача не зможуть експлуатуватися на автобусних маршрутах, а відповідач отримувати дохід.

Згідно Статуту відповідача, підприємство створено з метою надання послуг з метою отримання прибутку (п. 2.1.1). Основним напрямком діяльності підприємства є автобусні перевезення пасажирів (п. 2.2.1).

У власності відповідача знаходиться 316 автобусів, які задіяні до пасажирських перевезень у Львівській територіальній громаді. Без автомобільних шин їх експлуатація буде неможливою.

Слід також зазначити, що укладення відповідачем договору з іншим постачальником не є підставою для невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю товару №01-Ш від 15.03.2021, та не є підставою для його розірвання.

Зважаючи на наведене, суттєва зміна кон`юнктури ринку стосується обох договірних сторін, зазначені обставини мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін та у повній мірі стосуються обох сторін договору, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору і виходили з того, що вони не настануть, у зв`язку з якими виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому не є підставами для розірвання спірного договору.

Таким чином, наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору, у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позивачем не доведено.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені у позовній заяві, позивачем не надано.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено наявності усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору, у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, позовні вимоги про розірвання договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 16.05.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.05.2022.

Суддя Мазовіта А.Б.