ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/51/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Переродовій С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020) в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (пр. Перемоги, 10, м. Київ, 01135)

до: Фізичної особи - підприємця Григоренко Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 )

до: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вище професійне училище №11 м. Вінниці (вул. Немирівське шосе, 78, м. Вінниця, 21034)

про визнання договору оренди недійсним та повернення орендованого майна

за участю представників:

прокурора: Суходоля Мар`яна Володимирівна, посвідчення № 062316 від 05.04.2021 року

позивача: не з`явився

відповідача 1: Тунік Юрій Миколайович, посвідчення адвоката № 000671 від 05.05.2020 року

відповідача 2: Лисенко Наталія Романівна, паспорт № НОМЕР_1

третьої особи: Піпко Андрій Миколайович, посвідчення адвоката № 789 від 10.12.2012 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/51/21 (суддя Матвійчук В.В.) за позовом Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Фізичної особи - підприємця Григоренка Олександра Сергійовича та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях з наступними позовними вимогами:

- визнати недійсним договір оренди № 2056-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Вищого професійного училища №11 м. Вінниці, укладений 26.09.2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Фізичною особою - підприємцем Григоренком Олександром Сергійовичем;

- зобов`язати Фізичну особу - підприємця Григоренка Олександра Сергійовича повернути Вищому професійному училищу №11 м. Вінниці за актом приймання-передавання нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення (част. №5 (4,6 кв.м.), №6 (33,6 кв.м.) за даними БТІ), загальною площею 38,2 кв.м., одноповерхової будівлі магазину (літ. А), за адресою: 21034, м. Вінниця, Немирівське шосе, 78.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/51/21 за правилами загального позовного провадження. Одночасно судом залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Вище професійне училище №11 м. Вінниці.

20.05.2021 року у справі № 902/51/21 прийнято рішення, відповідно до якого у позові відмовлено повністю.

Зазначене рішення оскаржувалось в апеляційному та касаційному порядку.

20.01.2022 року Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року та Рішення Господарського суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 902/51/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

14.02.2022 року матеріали справи надійшли до Господарського су Вінницької області.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 року матеріали справи № 902/51/21 передано на розгляд судді Міліціанову Р.В.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року справу № 902/51/21 прийнято до провадження новим складом суду.

Також, даною ухвалою повідомлено учасників справи, що підготовче судове засідання у справі № 902/51/21 відбудеться 16.03.2022 року.

09.03.2022 року до суду від Вінницької окружної прокуратури надійшли письмові пояснення (№ 50-71вих.-22 від 09.03.2022 року).

22.03.2022 року до суду від прокурора надійшло клопотання (№50-2450вих.22 від 21.03.2022 року). Додатком до клопотання додано ряд документів.

07.04.2022 року від представника відповідача 2 (Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях) до суду надійшов лист № 10-4/705 від 05.04.2022 року, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову.

13.04.2022 року до суду від КП "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" надійшов лист № 514/1/01-5/22 від 28.03.2022 року, про неможливість виконання вимог ухвали суду в зв`язку з відсутністю матеріалів інвентаризаційної справи.

25.04.2022 року до суду від представника відповідача 2 надійшов лист (№ 10-4/806 від 25.04.2022 року), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 26.04.2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/51/21 до судового розгляду по суті.

02.05.2022 року листом № 902/50/21/503/22 суду надано матеріали інвентаризаційної справи щодо нерухомого майна - нежитлових вбудованих приміщень, що розташовані за адресою: вул. Немирівське шосе, 78, м. Вінниця.

В судовому засіданні 18.05.2022 року оголошено перерву до 26.05.2022 року, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

26.05.2022 року представником третьої особи до суду на виконання вимог ухвали суду подано заяву (б/н від 26.05.2022 року), щодо неможливості надання документів про дату будівництва нерухомого майна, у зв`язку з їх відсутністю.

В судовому засіданні 26.05.2022 року прийняла участь прокурор, представники відповідачів, 1, 2 та третьої особи. Представник позивача правом участі в судовому засіданні не скористався.

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Рішення ЄСПЛ у справі Шульга проти України, № 16652/04 від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Прокурор, в обґрунтування позовних вимог, посилається на порушення відповідачами положень ч.4 ст. 80 Закону України "Про освіту" та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України при укладенні договору оренди № 2056-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Вищого професійного училища №11 м. Вінниці.

Прокурор наголошує, що згідно з п. 1.2 Договору, майно навчального закладу передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу автотоварів, тобто для здійснення господарської комерційної діяльності.

ФОП Григоренко О.С. використовує орендоване приміщення для здійснення продажу автотоварів, що не може вважатись використанням об`єкта оренди за освітнім призначенням та не є послугами, пов`язаними із забезпеченням освітнього процесу чи обслуговуванням учасників освітнього процесу.

За доводами прокурора, оскільки засновником Вищого професійного училища №11 м. Вінниці є Міністерство освіти і науки України, яке також є власником відповідного майна, саме до компетенції вказаного Міністерства віднесені повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у разі укладення незаконних договорів щодо зазначеного майна.

З огляду на наведене прокурор вважає, що відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 20, 207 ГК України, оспорюваний договір оренди підлягає визнанню недійсним (т. 1 а.с. 1-7).

Відповідача 2 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях надав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, так як ініціатива щодо укладення договору оренди № 2056-НМ виходила від балансоутримувача нерухомого майна ВПУ № 11 м. Вінниці і ФОП Григоренка О.С.

Регіональне відділення, яке є орендодавцем державного нерухомого майна, звернулося до органу управління зазначеним нерухомим майном - Міністерства освіти і науки України, із запитом № 11-06/1073 від 03.04.2019 щодо надання згоди на укладення договору оренди цього майна з ФОГІ Григоренком О.С.

У відповідь на вказаний запит Міністерство освіти і науки України надало відповідь № 1/1 1-5360 від 07.06.2019 про надання дозволу на передачу в оренду державного нерухомого майна - нежитлових приміщень одноповерхової будівлі магазину-павільйону (літ. А), площею 38,2 кв.м, по вул. Немирівське шосе, 78, у м. Вінниця, з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів терміном до 3-х років.

На підставі даного дозволу, дотримуючись законом встановленої процедури, Регіональним відділенням 26.09.2019 укладено з ФОП Григоренком О.С. відповідний договір оренди № 2056-НМ (т. 1 а.с. 53-86).

Відповідача 1 - Фізична особа - підприємець Григоренко Олександр Сергійович у поданому відзиві заперечував проти задоволенні позовних вимог, оскільки договір оренди нерухомого майна укладено відповідно до вимог діючого законодавства на момент укладення, з дозволу Міністерства освіти і науки України.

Норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про освіту", постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про ствердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства, а також за умови, що такі об`єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Окрім того відповідач зазначає, що у 2020 році між Вищим професійним училищем № 11 м. Вінниця та орендарем Фізичною особою - підприємцем Григоренко Олександром Сергійовичем був укладений договір про надання послуг предметом якого є надання послуг для поліпшення навчального та виробничого процесу (т. 1 а.с. 87-137).

Представник третьої особи - Вищого професійного училища №11 м. Вінниця заперечував проти задоволення позову, оскільки жодних порушень закону при укладенні оспорюваного договору не було допущено, і прокурором не доведено порушення інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Приміщення магазину-павільйону, розташованого у м. Вінниця по вул. Немирівське шосе, 78 ніколи не було і не є власністю Міністерства освіти і науки України, позаяк відповідні правовстановлюючі документи на нього відсутні. Дане майно фактично є складовою цілісного майнового комплексу розташованого у м. Вінниці по вул. Немирівське шосе 78, власником якого є Верховна рада України. Проте, у свідоцтві про право власності від 09.04.2003 орендоване майно відсутнє. Воно було побудоване у 90-х роках минулого століття ВПУ №11 м. Вінниці, про що свідчать матеріали інвентарної справи, поліпшене орендарями, зокрема ФОП Григоренко О.С. у 2019, 2020 роках. Наразі дане майно не введено в експлуатацію (т. 2 а.с. 33-55).

У відповідях на відзиви відповідачів заступник прокурора Вінницької місцевої прокуратури заперечує мотиви відповідачів з підстав, наведених у позовній заяві (т. 1 а.с. 82-86; т. 2 а.с. 150-172).

01.03.2021 року до суду надійшли пояснення Міністерства освіти і науки України, у яких підтверджено здійснення функції управління майном ВПУ №11, зазначено про не відповідність мети використання приміщень вимогам ст. ст. 79, 80 Закону України "Про освіту".

Міністерство просить прийняти об`єктивне та законне рішення відповідно до чинного законодавства (т. 1 а.с. 182-198).

20.01.2022 року Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року та Рішення Господарського суду Вінницької області від 20.05.2021 року у справі № 902/51/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Судове рішення касаційної інстанції мотивоване тим, що суди не надали правової оцінки доводам прокурора про укладення оспорюваного договору оренди стосовно спірних приміщень державного закладу освіти з визначенням цільового призначення його використання - здійснення господарської (підприємницької) діяльності (торгівлі автотоварами), тобто не за освітнім (навчально-виховним чи науковим) призначенням, що свідчить про неправильне застосування судами положень частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту".

Внаслідок ненадання оцінки наявним у справі доказам, зокрема таким як інвентаризаційна справа на приміщення магазину, акт вартості будівель, довідка ВПУ № 11 від 16.12.2002 № 299, листи ВПУ № 11 від 28.03.2019 № 04/154, ФДМ від 03.04.2019 № 11-06/1073, Міністерства від 03.04.2019 № 11-06/1073, звіт про незалежну оцінку, а також доводам прокурора, суди допустили порушення норм процесуального права, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема таких як дата зведення спірних приміщень, підстава видання свідоцтва про право власності, цільове призначення спірних приміщень, орган, уповноважений державою на управління спірними приміщеннями, та відповідно належність/неналежність позивача, визначеного прокурором у цій справі.

Тому, судом враховано висновки Верховного Суду при новому розгляді справи.

На стадії нового розгляду, у письмових поясненнях прокурор (вх. №01-34/2082/22 від 09.03.2022 року) підтримує заявлені позовні вимоги, вважає їх обґрунтованими та просить суд задовольнити позов з посиланням на положення Статуту ВПУ №11, який передбачає закріплення майна на праві оперативного управління та здійснення функцій управління майном Міністерством освіти і науки України.

Майно передано в оренди з метою використання у господарській діяльності, що не може вважатись використанням у освітніх цілях.

Відсутність державної реєстрації на нерухоме майно не може позбавляти ВПУ № 11 право користування та володіння (а.с. 139-148, т. 3).

07.04.2022 року (вх. №01-34/2709/22) та 25.04.2022 року (вх. №01-34/3121/22) Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях надано письмові пояснення, згідно яких підтримано позицію, наведену у відзиві від 12.02.2021 року при первісному розгляді справи, а також зазначено, що передача майна в оренду здійснювалась без проведення аукціону, оскільки ФОП Григоренко О.С. був єдиними заявником щодо права оренди нерухомого майна (т. 3 а.с. 185-188; 205-207).

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Фізична особа - підприємець Григоренко О.С. звернувся з заявою від 06.03.2019 до Вищого професійного училища №11 м. Вінниці про надання в оренду нерухомого майна магазину-павільйону, одноповерхову будівлю, загальною площею 38,2 кв.м., за адресою: Немирівське шосе, 78, м. Вінниця з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу автотоварів.

За результатами розгляду заяви ФОП Григоренка О.С. керівництво Вищого професійного училища №11 м. Вінниці звернулося до Департаменту освіти і науки Вінницької облдержадміністрації з листом №01/125 від 12.03.2019, в якому просило Департамент підняти клопотання перед Міністерством освіти і науки України про надання згоди на оренду нерухомого майна, частини магазину-павільйону, одноповерхової будівлі, загальною площею 38,2 кв. м, по вул. Немирівське шосе, 78 у м. Вінниця, балансоутримувачем якого є ВПУ №11, з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу автотоварів ФОП Григоренком О.С.

ВПУ № 11 у зазначеному листі не заперечувало проти того, щоб орендодавцем виступило Регіональне відділення, наголосивши на тому, що дане нерухоме майно не задіяне і не використовується в навчальному та виробничому процесі.

Крім того, ВПУ №11 звернулося з цього питання з відповідним листом № 04/154 від 28.03.2019 року до Регіонального відділення, в якому зазначило, що не заперечує проти передачі в оренду ФОП Григоренку О.С. нежитлових вбудованих приміщень, а саме: частини приміщення № 5 (4,6 кв.м), №6 (33,6 кв.м), загальною площею 38,2 кв.м, які знаходяться в одноповерховій будівлі павільйону-магазину за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу автотоварів.

Заявою від 01.04.2019 року до Регіонального відділення звернувся ФОП Григоренко О.С. із проханням укласти договір оренди нерухомого майна строком на 2 роки 11 місяців із зазначеною вище метою.

02.04.2019 року Регіональним відділенням отримано лист Департаменту освіти і науки облдержадміністрації № 01-21/664 від 19.03.2019, в якому Департамент зазначив, що не заперечує щодо надання дозволу на передачу зазначеного вище нерухомого майна в оренду ФОП Григоренку О.С.

Регіональне відділення звернулося до Міністерства освіти і науки України із запитом № 11-06/1073 від 03.04.2019 з приводу надання згоди на укладення договору оренди цього майна з ФОП Григоренком О.С.

У відповідь на вказаний запит Міністерство освіти і науки України надало відповідь №1/1 1-5360 від 07.06.2019 про надання дозволу на передачу в оренду державного нерухомого майна - нежитлових приміщень одноповерхової будівлі магазину-павільйону (літ. А), площею 38,2 кв.м, по вул. Немирівське шосе, 78, у м. Вінниця, з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів терміном до 3-х років.

26.09.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (відповідач 2, за Договором Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Григоренком Олександром Сергійовичем (відповідач 1, за Договором Орендар) укладено Договір оренди № 2056-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Вищого професійного училища № 11 м. Вінниці (надалі Договір)

Відповідно до п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення (част. № 5 (4,6 кв.м), № 6 (33,6 кв.м) за даними БТІ), загальною площею 38,2 кв.м, одноповерхової будівлі магазину (літ. А), за адресою: 21034, м. Вінниця, Немирівське шосе, 78, що перебуває на балансі Вищого професійного училища № 11 м. Вінниці і є державною власністю.

Вартість орендованого майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, станом на 31.07.2019, і становить 219 917,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу автотоварів.

За змістом п. 2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування орендованим майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання акту приймання-передавання, погодженого з Орендодавцем.

Передача орендованого майна, відповідно до п. 2.3. Договору, здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки об`єктів оренди, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 року № 629.

Згідно п. 3.1. Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому наявна інформація про індекс інфляції) - серпень 2019 р. - 3269,07 грн.. Орендна плата за перший місяць оренди (вересень 2019 р.) визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень 2019 р.

Нарахування ПДВ на суми орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. (п. 3.2. Договору)

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць із врахуванням положень чинного законодавства.

Орендна плата перераховується Орендарем щомісяця у співвідношенні 70 % до Державного бюджету України та 30% на рахунок Балансоутримувача не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, у сумі, визначеній відповідно до пунктів 3.1. - 3.3 цього Договору, відповідно до пропорцій розподілу, установлених чинним законодавством України і чинних у звітному періоді, за який здійснюється платіж. (п. 3.6. Договору)

Цей Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, діє з 26 вересня 2019р. до 24 вересня 2022р. включно (п. 10.1. Договору).

26.09.2019 року за Актом приймання-передачі державного нерухомого майна, складеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (Орендодавець), з однієї сторони, Фізичною особою-підприємцем Григоренком Олександром Сергійовичем (Орендар), з другої сторони, та Вищим професійним училищем №11 м. Вінниці (Балансоутримувач), з третьої сторони, Балансоутримувач передав, Орендар прийняв, а Орендодавець погодив передачу на термін оренди нерухомого майна - нежитлових вбудованих приміщень (част. №5 (4,6 кв.м), №6 (33,6 кв.м) за даними БТІ), загальною площею 38,2 кв.м, одноповерхової будівлі магазину (літ.А), за адресою: 21034, м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, що перебувають на балансі Балансоутримувача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд першочергово з`ясовує наявність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів держави.

Представником третьої особи неодноразово у судових засіданнях наголошено, що Міністерство освіти і науки України є неналежним позивачем, прокурор не мав права звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд враховує, що прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 23.10.2018 у справі № 906/240/18.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Суд також враховує, що бездіяльність компетентного органу не обов`язково повинна носити умисний характер достатньо самого факту наявності бездіяльності, яка може також виявлятися пасивній поведінці, неможливості реалізувати відповідні повноваження з незалежних від органу причин, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 від 26.05.2020.

Звертаючись з позовною заявою до суду за захистом порушених інтересів держави прокурор визначає позивачем Міністерство освіти і науки України, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У матеріалах справи наявний лист заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури № 32-129вих-21 від 11.01.2021 адресований Міністерству освіти і науки України за змістом якого Вінницька місцева прокуратура листом від 02.07.2020 за вих. № 32-5086-20 зверталась до Міністерства освіти і науки України з проханням повідомити, чи надавало Міністерство згоду на оренду обумовленого Договором державного майна у відповідності до п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також щодо вжиття Міністерством, як уповноваженим органом управління, заходів щодо звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсним вищезазначеного Договору або висловлення іншої правової позиції із зазначеного питання.

Однак відповіді на вказаний лист не отримано, тому у січні 2021 року прокурором подано позов до суду.

Суд також враховує, що з моменту укладення оспорюваного договору до дати пред`явлення позову минуло більше одного року, тому у відповідного міністерства було достатньо часу для самостійного звернення до суду.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, засновником Вищого професійного училища №11 м. Вінниці є Міністерство освіти і науки України.

Згідно п. 1.1. Статуту Вищого професійного училища № 11 у м. Biнниці професійне училище є підпорядкованим Міністерству освіти i науки України.

Організаційно-правова форма діяльності училища: державна організація (установа, заклад).

Згідно п. 7.9. Статуту, майно вищого професійного училища закріплюється на пpaвi оперативного управління.

Функції управління майном, яке закріплюється за вищим професійним училищем, здійснює Міністерство освіти і науки України.

Майно не підлягає передачі в оренду без згоди Міністерство освіти і науки України, крім передбачених законодавством випадків (т. 1 а.с. 15-25).

Таким чином, відповідно до Статуту Вищого професійного училища № 11 м. Вінниці, яке затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 11.09.2017 № 1261, МОН України, як засновник навчального закладу, який здійснює управління ним та контроль за його діяльністю, є уповноваженим органом у спірних правовідносинах, оскільки міг та повинен контролювати питання укладення оспорюваного договору оренди.

Повноваження відповідного міністерства щодо функцій відносно контролю за використанням державного майна врегульовано положеннями ГК України (ст. ст. 22, 75(1), 137) та спеціальних нормативних актів, котрі регламентують порядок управління об`єктами державної власності.

Таким чином, суд доходить висновку, що прокурором визначено Міністерство освіти і науки України, як належного позивача у даних правовідносинах, тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Водночас, дані висновки стосуються процесуальних питань доступу до правосуддя, однак можливість задоволення позовних вимог залежить від аналізу обставин набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, який є предметом оренди, можливості його використання поза освітнім процесом, дотримання сторонами норм законодавства у процесі укладення оспорюваного договору.

Відносно нормативного регулювання відносин по суті спору, то відповідно до частини 1 статті 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту статті 287 ГК України вбачається, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом;

4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

Аналогічні приписи містить стаття 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1 статті 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано положеннями статей 793-797 ЦК України. Змістом зазначених статей ЦК України передбачено найм як будівлі або іншої капітальної споруди, так і їх окремої частини.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено перелік майна, яке не може бути об`єктами оренди.

Таким чином, предметом оренди може бути оборотоздатне майно, оренда якого не заборонена законом та не суперечить меті його використання.

Судом з`ясовано обставини набуття права власності на спірне нерухоме майно, його правовий статус та можливість передачі в оренду за умовами оспорюваного договору.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

За змістом частини 1 статті 34 Закону України «Про власність» загальнодержавну (республіканську) власність складають, зокрема, майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів.

Статтею 49 Закону України «Про власність» передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Спірні приміщення, як майно середніх спеціальних навчальних закладів, відповідно до Закону України «Про власність» на підставі свідоцтва від 09.04.2003 року № 48 були оформлені за державою в особі Верховної Ради України.

20.06.2007 вступив в дію Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України», відповідно до якого втратив чинність Закон України «Про власність».

Статтею 75 Конституції України встановлено, що Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституційний суд України в рішенні від 17.10.2002 у справі № 17/рп/2002 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначив, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 01.07.1998 № 9-рп зазначив, що аналіз положень Конституції і законів України, інших нормативних актів свідчить, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника в межах, визначених Основним Законом України, а Кабінет Міністрів України конституційно визнаний тим органом, на який покладено управління державним майном відповідно до закону.

Правові засади управління об`єктами державної власності в Україні було встановлено Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Таким чином, з дати вступу в силу Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України» управління об`єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами.

В силу ч. 1 ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління).

Таким чином, саме Міністерство освіти і науки є уповноваженим органом управління спірним майном, враховуючи його будівництво та первісну інвентаризацію закладом освіти.

Згідно положень Статуту ВПУ №11 (т. 1 а.с. 15-25), Вище професійне училище є неприбутковим закладом, режим майна училища визначено шляхом його закріплення на праві оперативного управління, що є відмінним від права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ГК України, держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Майно державного некомерційного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління (ч. 2 ст. 75(1) ГК України).

Згідно ч. 2 ст. 137 ГК України, власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Отже, належне ВПУ №11 майно є державною власністю, контроль за використання якої здійснює профільне міністерство, тобто училище не є самостійним суб`єктом права власності, а лише реалізує статні цілі шляхом використання відповідного майна.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону від 01.07.2004), право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація є дише державною функцією, підтвердженням державного виникнення, існування або припинення права власності на нерухоме майно, що в свою чергу гарантується Конституцією України.

Тобто, набуття права власності підтверджується первинними документами та вчиненням юридичних дій як особливим правовим складом правовідношення щодо набуття права власності.

Прийняття нерухомого майна до експлуатації, як підстава набуття права власності, є обов`язковою лише у випадку передбачення такої вимог у нормативно-правовому акті, котрий був чинний станом на момент завершення будівництва (створення майна).

Отже, істотним для вирішення даного є визначення моменту створення нерухомого майна, набуття права власності, застосування законодавства, чинного на момент виникнення даних юридичних фактів.

Згідно ст. 73 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У господарський процес введено стандарт доказування «вірогідності доказів».

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 906/1222/19).

Згідно з довідкою ВПУ № 11 № 04/156 від 28.03.2019 та експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку літ. А по вул. Немирівське шосе, 78 у м. Вінниця, передані в оренду нежитлові вбудовані приміщення є частиною одноповерхової будівлі павільйону-магазину, загальною площею 137,6 м2, яка безпосередньо призначена для здійснення торгівельної діяльності, використовувати цю будівлю іншим чином, зокрема, з навчальною та виробничою метою, не є можливим.

Вiдповiдно до iнформацiї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власностi на нерухоме майно, Державного реєстру Iпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктiв нерухомого майна, право власності або оперативного управління на нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення (част. №5 (4,6 кв.м.), №6 (33,6 кв.м.) за даними БТІ), загальною площею 38,2 кв.м., одноповерхової будівлі магазину (за матеріалами інвентаризаційної справи літ. Г - колишня літ. А), за адресою: 21034, м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, не зареєстровано (т. 1 а.с. 73-81).

Власником об`єктів нерухомого майна - учбових корпусів у м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, є держава в особі Верховної Ради України, будівлі знаходяться у господарському віданні закладу - Вищого професійного училища №11.

Водночас, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами № :03:017:0044 та № :03:017:0043, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, зареєстровано за державою в особі Міністерства освіти і науки України; право постійного користування земельними ділянками зареєстровано за Вищим професійним училищем №11 м. Вінниці.

Судом досліджено матеріали інвентаризаційної справи №3239 відносно об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78.

Відповідно до свідоцтва про право власності № 48 від 09.04.2003 власником будівель за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, що перебувають у повному господарському віданні ВПУ № 11, є Верховна Рада України.

Підставою видачі свідоцтва стало звернення директора Вищого професійного училища №11 від 21.03.2003 року та Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради №534 від 08.04.2003 року про оформлення права загальнодержавної власності в особі Верховної Ради України на будівлі за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, які перебувають у повному господарському віданні закладу - Вищого професійного училища № 11.

14.05.2003 року видано реєстраційне посвідчення з приводу реєстрації права власності на майно за державою, в особі Верховної Ради України.

Дійсно видане свідоцтво та реєстраційне посвідчення не містять інформації про реєстрацію права власності на приміщення павільйону-магазину (літ. А), розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78.

Однак, матеріали реєстраційної справи містять окремий том щодо будівлі "літ. Г" (колишня "літ. А"), згідно матеріалів якого 31.10.2002 року Директор Вищого професійного училища №11 звернувся до ВООБТІ з Листом №252 щодо проведення замірів павільйону-магазину, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78.

План будівлі складено технічними працівниками БІТ 02.12.2002 року, експлікацію та план зовнішніх обмірів складено 03.12.2002 року, Акт вартості будівель та споруд магазину оформлено 16.12.2002 року.

Згідно Довідки №299 від 16.12.2002 року підтверджено перебування павільйону-магазину, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, площею 135,8 кв.м., на балансі ВПУ №11, балансовою вартістю станом на 01.07.1997 року у розмірі 212 077,00 грн.

Таким чином, первісну інвентаризацію павільйону-магазину, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78 проведено у грудні 2002 року.

За наслідком проведеної технічної інвентаризації магазину "літ. Г" у лютому 2020 року встановлено, що приміщення складається з торгівельної зали, підсобного приміщення, коридору, санвузла, загальною площею 137,6 кв.м.

Згідно Акту поточних змін та технічного паспорту від 19.02.2020 року обстежено приміщення магазину "літ. Г (А)", встановлено внесення змін внаслідок внутрішнього перепланування та заміни матеріалу стін, що не відноситься до самочинного будівництва.

Також, у ході обстеження визначено дату зведення будівлі у 1992 році, яке є державною власністю, тому не потребує введення в експлуатацію.

Відомості щодо дати будівництва павільйону-магазину, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, у 1992 році внесено до Акту поточних змін та технічного паспорту від 19.02.2020 року.

Після проведеної технічної інвентаризації було укладено Договір оренди №2069-НМ від 06.11.2019 року між ТОВ "Гідравлік Мастер" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Таким чином, матеріали справи не містять інших відомостей, окрім як спорудження магазину у 1992 році та проведення технічної інвентаризації будівлі у 2002 році.

У процесі інвентаризації констатовано, що оформлення права на нерухоме майно не потребує окремого введення в експлуатацію.

Враховуючи встановлену у процесі технічної інвентаризації дату будівництва павільйону-магазину, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, саме у 1992 році, питання набуття права власності на нерухоме майно було врегульовано Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР.

Держава з метою виконання державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомості створила державні підприємства БТІ у складі Мінкомунгоспу, на які поклала функції реєстратора.

Згідно Інструкції від 31.01.1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

В подальшому, Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, які втратили чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, розроблені з метою впровадження державної системи реєстрації, обліку та оцінки вартості нерухомого майна на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №150 від 27.02.1995 року встановлювали порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходилися у власності юридичних та фізичних осіб.

Згідно п. 1.4 вказаних правил, державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснювали державні підприємства БТІ місцевих органів державної виконавчої влади.

Відповідно до п.1.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року №36 у зв`язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна здійснювали Державні комунальні підприємства БТІ.

Таким чином, органи бюро технічної інвентаризації здійснювали функцію державних реєстраторів до 01.01.2013 року, внаслідок прийняття Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України" від 11.02.2010 року № 1878-VI.

Відповідно до п. п. 12, 13 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації:

а) оглянути будинок (домоволодіння);

б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та з`ясувати хто являється його власником;

в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості;

г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян.

Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення.

Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а).

При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення (додаток N 3 та 3-а).

Таким чином, підставою набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, споруджені до 1995 року було проведення технічної інвентаризації даного об`єкта.

За матеріалами справи таку інвентаризацію вперше проведено 02.12.2002 року на підставі заяви Директора ВПУ №11 від 31.10.2002 року.

Отже, право власності держави, в особі Верховної Ради України, виникло за фактом будівництва даного нерухомого майна та засвідчено шляхом проведення його технічної інвентаризації у грудні 2002 року.

Введення даного об'єкта нерухомого майна в експлуатацію не передбачалося нормативними документами, чинними на момент набуття права власності.

Оцінивши наявні у справі докази у сукупності, суд доходить висновку про наявність достатніх доказів, якими доведено набуття права державної власності на спірний павільйон-магазин, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78.

Відсутність відомостей про право власності у державному електронному реєстрі, не видача окремого свідоцтва про таке право не скасовує фактів його виникнення, існування та визнання, в силу приписів частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону від 01.07.2004).

Перебування майна на балансі ВПУ №11 не заперечувалось сторонами.

Суд повторно звертається до змісту Статуту ВПУ №11 та нормативного регулювання питань оперативного управління майном та зауважує, що саме Міністерство освіти і науки є уповноваженим органом управління спірним майном, враховуючи його будівництво, первісну інвентаризацію та перебування на балансі закладу освіти.

Відповідно до положень Статуту, ч. 5 ст. 22, ч. 2 ст. 75(1), ч. 2 ст. 137 ГК України, належне ВПУ №11 майно є державною власністю, училище не є самостійним суб`єктом права власності, а лише реалізує статні цілі шляхом використання відповідного майна.

Тому, перед судом постало питання відносно можливості використання належного на праві оперативного управління майна закладом освіти у комерційних цілях шляхом передачі в оренду з цільовим призначенням, яке виходить за предмет освітнього процесу.

Згідно з частиною 1 статті 80 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору оренди від 26.09.2019) до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

На підставі ч. 6 ст. 15 Закону України «Про освіту», заклади професійної (професійно-технічної) освіти здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації осіб за кошти державного та/або місцевих бюджетів, а також за угодами з підприємствами, установами, організаціями, окремими фізичними та/або юридичними особами.

Об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємств системи освіти (Постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17).

Відповідно до імперативних вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог зазначеної норми законодавець визначає обов`язкове використання об`єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов`язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі на умовах оренди).

Невикористання певного приміщення навчальним закладом не свідчить про неприналежність цього приміщення до об`єкта освіти (Постанови КГС ВС від 30.01.2018 у справі № 905/1266/17, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17, від 04.07.2018 у справі № 902/653/17).

Таким чином, за змістом положень частин 1, 4 статті 80 Закону України "Про освіту" нежитлові приміщення, які становлять матеріально-технічну базу об`єктів освіти, не можуть використовуватися не за освітнім призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов`язаної з навчально-виховним чи навчально-виробничим процесом.

При цьому, саме собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, аніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального навчального закладу також не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю.

Згідно ч. 6 ст. 80 Закону, майно закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, може бути вкладом у спільну діяльність або використане відповідно до статті 81 цього Закону (державно-приватне партнерство у сфері освіти і науки).

У підпункті 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» вказано, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Крім того, пунктом 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63, передбачено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, як додаткові джерела фінансування навчальних закладів законом передбачається можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Проте, надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі (Постанова КГС ВС від 14 квітня 2021 року у справі № 917/782/20).

Суд також наголошує, що такий режим використання встановлено не лише щодо нерухомого, а також будь-якого іншого майна, яке перебуває у володінні закладу освіти, тому введення приміщень у експлуатацію, відсутність реєстрації права власності, за наявності у матеріалах справи неспростовних доказів обліку майна на балансі ВПУ №11, не впливає на висновки суду та не виключає застосування обмежень, визначених Законом України "Про освіту", відносно пов`язаності використання орендованого майна з навчально-виховним процесом. відповідного навчального закладу.

Тобто, законодавцем встановлено наступні форми використання майна закладами освіти:

- самостійно;

- оренда;

- спільна діяльність;

- державно-приватне партнерство.

Водночас, передачу майна в оренду дозволено виключно за умови одночасного дотримання наступних обставин:

1) пов`язаність використання майна з навчально-виховним процесом;

2) надання освітніх послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти;

3) такі освітні послуги пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу,

4) приміщення тимчасового не використовуються закладом освіти;

5) коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

За встановлених судом обставин, договір оренди укладено щодо приміщень державного закладу освіти з визначенням цільового призначення його використання - здійснення господарської (підприємницької) діяльності (торгівлі автотоварами).

Тобто, мета використання орендованого майна не відповідає меті освітнього (навчально-виховного чи наукового) призначення, що свідчить про недотримання вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту".

Оспорюваний договір не містить положень щодо форми використання орендованих приміщень одночасно у навчальних цілях, доступу викладачів чи студентів ВПУ №11 до приміщення у процесі освітньої діяльності.

Укладений сторонами договір про надання послуг суд не приймає до уваги, оскільки останній не є частиною оспорюваного договору (т. 1 а.с. 97).

Наявні у справі листи керівника ВПУ №11 щодо не використання приміщень у освітніх цілях (т. 1 а.с. 59, 61) не можуть змінювати визначену законом мету використання нерухомого майна та виключати застосування нормативних обмежень щодо передачі майна в оренди з комерційною метою, яка не пов`язана з освітнім процесом.

Також, позиція керівництва закладу освіти не підтверджена іншими письмовими доказами.

Тобто, у процесі укладення оспорюваного договору сторонами дотримано лише одну умову передачі майна в оренду (тимчасове невикористання приміщення), однак не дотримано чотирьох інших істотних умов, котрі у своїй сукупності формують правову підставу для укладення договору оренди закладом освіти.

Наявність Листа Міністерства освіти і науки України №11-06/1073 від 03.04.2019 року (т. 1 а.с. 64) про надання дозволу на укладення договору оренди ще не свідчить про надання дозволу на проведення відповідної комерційної діяльності, не може бути підставою для використання об`єкта освіти не за цільовим призначенням, оскільки така господарська діяльність порушує імперативні приписи Закону України «Про освіту».

Зокрема, у відповідному листі Міністерством звернуто увагу на необхідність врахування напрямку діяльності орендаря з тим, щоб не завадити умовам безпечної роботи закладу.

Суд також критично оцінює посилання відповідача 2 на положення до п. 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 року № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», відповідно до якого обмеження щодо використання майна закладів охорони здоров`я, освіти, соціально-культурного призначення (майна закладів культури, об`єктів спортивної інфраструктури) не поширюються на оренду будівель, споруд, окремих приміщень та їх частин, іншого нерухомого майна, що, зокрема, не використовується у діяльності таких закладів та об`єктів протягом трьох років (для об`єктів площею менш як 500 кв. метрів), за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі або об`єкті.

Зазначена постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, тому не може суперечити Закону України «Про освіту».

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, що передача нерухомого майна ВПУ №11 в оренду не погіршило соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі.

Враховуючи розподіл обов`язку доказування, суд виходить з того, що доведення обставин дотримання вимог п. 29 Постанови покладено саме на сторін оспорюваного договору.

Таким чином, суд застосовує положення Закону України «Про освіту», як нормативного акта, котрий має вищу юридичну силу, та відхиляє доводи відповідачів і представника третьої особи.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 )

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Враховуючи наведені вище обставини та оцінені судом докази у сукупності, при укладенні оспорюваного договору оренди сторонами не отримано вимог закону про освіту, тому передача майна освітнього закладу в оренду не відповідає вимогам нормативно-правових актів та меті здійснення освітнього процесу.

Крім того, Міністерство освіти і науки України, як уповноважений орган управління державним майном у даній сфері правовідносин (про що зазначено вище), є зацікавленою особою, інтереси якої щодо належного використання нерухомого майна порушено.

Суд констатує, що судовому захисту підлягає не лише порушено право, але й майновий інтерес (Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі №18-рп/2004).

Отже, прокурором доведено порушення вимог законодавства у процесі укладення договору оренди, а також порушення інтересів позивача, що в силу положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для задоволення позову в частині визнання недійсним договору оренди № 2056-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Вищого професійного училища №11 м. Вінниці, укладеного 26.09.2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях та Фізичною особою - підприємцем Григоренком Олександром Сергійовичем.

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ФОП Григоренка Олександра Сергійовича повернути Вищому професійному училищу №11 м. Вінниці за актом приймання-передавання нерухоме майно, оскільки дана вимога є похідною від вимог про визнання недійсним договору оренди, визнання недійсним договору оренди приміщення має правовим наслідком його повернення належному володільцю.

Оцінивши доводи сторін та надані докази у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову повністю.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тобто, на стадії нового розгляду справи розподіл судових витрат, понесених на стадіях апеляційного та касаційного оскарження, проводиться судом першої інстанції.

За матеріалами справи судом встановлено, що при подачі позову сплачено 4540,00 грн судового збору, за подачу апеляційної скарги - 6 810,00 грн, платником виступила Вінницька обласна прокуратура; за подачу та розгляд касаційної скарги Рівненською обласною прокуратурою сплачено 9 080,00 грн судового збору.

Предметом спору було дві немайнові вимоги щодо визнання договору недійсним та повернення нерухомого майна.

Обох відповідачів стосується лише перша вимога, інша - виключно ФОП Григоренка Олександра Сергійовича.

Тому, судовий збір за подачу позову, апеляційної і касаційної скарг в частині вирішення позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди слід покласти на відповідачів у рівних частинах.

При цьому, судові витрати за розгляд і задоволення позовної вимоги щодо повернення орендованого майна, покладаються судом на ФОП Григоренка Олександра Сергійовича.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури (код 02909909, пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020), в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (код 38621185, пр. Перемоги, 10, м. Київ, 01135) - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди № 2056-НМ нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Вищого професійного училища №11 м. Вінниці (код 03065891, вул. Немирівське шосе, 78, м. Вінниця, 21034), укладений 26.09.2019 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (код 42964094, вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018) та Фізичною особою - підприємцем Григоренком Олександром Сергійовичем (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

3. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Григоренка Олександра Сергійовича (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) повернути Вищому професійному училищу №11 м. Вінниці (код 03065891, вул. Немирівське шосе, 78, м. Вінниця, 21034) за актом приймання-передавання нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення (част. №5 (4,6 кв.м.), №6 (33,6 кв.м.) за даними БТІ), загальною площею 38,2 кв.м., одноповерхової будівлі магазину (за матеріалами інвентаризаційної справи літ. Г - колишня літ. А), за адресою: 21034, м. Вінниця, Немирівське шосе, 78.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Григоренко Олександра Сергійовича (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (код 02909909, 21050 м. Вінниця, вул. Монастирська, 33) 3 405,00 грн - судових витрат зі сплати судового збору за подачу позову та 5 107,50 грн - судових витрат за подачу апеляційної скарги у справі №902/51/21.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (код 42964094, вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018) на користь Вінницької обласної прокуратури (код 02909909, 21050 м. Вінниця, вул.Монастирська,33) 1 135,00 грн - судових витрат зі сплати судового збору за подачу позову та 1 702,50 грн - судових витрат за подачу апеляційної скарги у справі №902/51/21.

6. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Григоренко Олександра Сергійовича (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (код 02910077, вулиця 16-го Липня, 52, Рівне, Рівненська область, 33000) 6 810,00 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги у справі №902/51/21.

7. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (код 42964094, вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018) на користь Рівненської обласної прокуратури (код 02910077, вулиця 16-го Липня, 52, Рівне, Рівненська область, 33000) 2 270,00 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги у справі №902/51/21.

8. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

9. Копію судового рішення направити учасникам справи на офіційні електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку за адресами: , , , , , .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2022 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Вінницька місцева прокуратура (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020)

3 - Міністерство освіти і науки України (пр. Перемоги, 10, м. Київ, 01135)

4 - ФОН Григоренко О.С. (АДРЕСА_1)

5 - РВ ФДМУ по Вінницькій та Хмельницькій областях (вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018)

6 - Вищому професійному училищу №11 м. Вінниці (вул. Немирівське шосе, 78, м. Вінниця, 21034)