РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2022Справа № 910/653/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Державного агентства резерву України про стягнення 148 246,35 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2022 року комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України (далі - Агентство) про стягнення 148 246,35 грн, з яких: 1,20 грн - заборгованість з орендної плати, 117 784,10 грн - компенсація витрат підприємства, 22,12 грн - компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 4 607,40 грн - три проценти річних, 17 706,01 грн - втрати від інфляції та 8 125,52 грн - пеня, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12 червня 2015 року № 385-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 січня 2022 року вищенаведену позовну заяву Підприємства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/653/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення представників сторін (без проведення судового засідання).

Вищевказаною ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 24 січня 2022 року про відкриття провадження у справі № 910/653/22 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 24 січня 2022 року була отримана уповноваженим представником відповідача 7 лютого 2022 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення цього судового відправлення № 460.

Проте Агентство у визначений судом строк відзив на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги те, що Агентство належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2015 року між Підприємством, Агентством та Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 385-1 (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 1 червня 2012 року № 358), за умовами якого Департамент на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 2 червня 2015 року № 35 передав, а позивач прийняв у оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28/9 літера А, для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок державного бюджету.

Зазначений договір підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 2.1. цього правочину об`єктом оренди є нежитлові приміщення, загальною площею: 2 635,70 кв.м, у тому числі: підвал - 103,10 кв.м, 1 поверх - 441,80 кв.м, 2 поверх - 508,90 кв.м, 3 поверх - 504,70 кв.м, 4 поверх - 529,50 кв.м, 5 поверх - 547,70 кв.м.

Вартість об`єкта оренди згідно з актом оцінки нерухомого майна (стандартизована оцінка) станом на 30 листопада 2014 року становила 5 534 948,96 грн (пункт 2.2 договору).

За пунктом 2.3. даного правочину опис технічного стану об`єкта оренди на дату передачі його Агентству, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об`єкта оренди, що є невід`ємною частиною цієї угоди.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. наведеного правочину орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 34/6250, та становить 1 грн на рік. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому в поточному місяці.

Згідно з пунктом 3.3. спірного договору, крім орендної плати, Агентство сплачує: компенсацію витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, яка за січень 2015 року склала 52,15 грн на місяць; компенсацію витрат підприємства, яка за січень 2015 року склала 7 010,96 грн на місяць.

Пунктом 3.5. вказаної угоди сторони передбачили, що додатково до орендної плати, компенсації витрат та компенсації витрат за користування земельною ділянкою нараховується податок на додану вартість, який сплачується Агентством разом з вищезазначеними платежами.

У пункті 3.6. договору оренди сторони погодили, що орендна плата, компенсації витрат та компенсації витрат за користування земельною ділянкою сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

За умовами пунктів 3.7., 4.2.2. вказаного договору відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату, компенсацію витрат Підприємства та компенсацію витрат за користування земельною ділянкою своєчасно і в повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Департамент або підприємство має право стягувати з Агентства заборгованість з орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України (пункт 6.10. спірного правочину).

Ця угода є укладеною з моменту її підписання сторонами і діє з 12 червня 2015 року по 10 червня 2018 року (пункт 9.1. договору).

Як передбачено пунктом 9.7. вказаного правочину, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця цей договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною його частиною.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2015 року позивачем, відповідачем та Департаментом було підписано відповідний акт приймання-передачі нерухомого майна в оренду.

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в справі № 910/8081/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 червня 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 жовтня 2020 року і набрало законної сили 10 червня 2020 року, встановлено, що договір оренди від 12 червня 2015 № 385-1 був поновлений на той самий строк у зв`язку з відсутністю ініціативи з боку сторін договору щодо його припинення чи внесення змін до цієї угоди.

Судом встановлено, що в матеріалах справи № 910/653/22 відсутні докази, які б свідчили, що спірний договір був змінений чи припинений після закінчення строку його дії протягом одного місяця та відсутні докази укладання відповідної додаткової угоди, тому вказаний договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що Агентство своїх зобов`язань за вищевказаним договором у період з 1 листопада 2020 року по 31 грудня 2021 року належним чином не виконало, внаслідок чого в останнього виникла основна заборгованість перед позивачем, що становить 117 807,42 грн з яких: 1,20 грн - заборгованість з орендної плати, 117 784,10 грн - компенсація витрат підприємства та 22,12 грн - компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У пункті 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" закріплено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З наданих позивачем довідок заборгованостей про нарахування і надходження платежів по компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою станом на 29 грудня 2021 року за період з листопада 2020 року по грудень 2021 року вбачається, що на 1 листопада 2020 року у відповідача була заборгованість 193 502,45 грн по компенсації витрат підприємства та 191,69 грн по компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою. Проте дані суми були сплачені відповідачем у квітні 2021 року, що відображено у вказаних довідках та визнається позивачем.

Враховуючи часткову оплату відповідачем спірної заборгованості, загальна сума основного боргу відповідача за договором оренди у період з листопада 2020 року по грудень 2021 року складає 117 807,42 грн з яких: 1,20 грн - заборгованість з орендної плати, 117 784,10 грн - компенсація витрат підприємства та 22,12 грн - компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

Вказані суми підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які б свідчили про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Підприємства про стягнення вищезазначених сум є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем передбаченого укладеним між сторонами договором оренди обов`язку щодо сплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути з відповідача 0,12 грн пені, нарахованої на суму орендних платежів, 8 123,88 грн пені, нарахованої на суму компенсацій витрат підприємства та 1,52 грн пені, нарахованої на суму компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у період з 30 червня 2021 року по 30 грудня 2021 року згідно з наданими Підприємством розрахунками.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.2. договору оренди передбачено, що за несвоєчасну сплату орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою Агентство сплачує на користь Підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Водночас преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, суд звертає увагу на положення частини 6 статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчать про встановлення законом чи укладеними між сторонами договорами більш тривалого строку нарахування цієї штрафної санкції, ніж встановлений частиною 6 статті 232 ГК України, суд дійшов висновку про те, що нараховування пені на заборгованість з орендної плати та компенсаційних втрат за кожен місяць окремо за кожен день прострочення має припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір неустойки відповідає вимогам чинного законодавства та не перевищує арифметично правильні суми, розраховані судом, тому позовна вимога про стягнення з відповідача 8 125,52 грн пені підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної сплати платежів за договором, позивач також просив суд стягнути з Агентства три проценти річних у розмірі 4 607,40 грн та 17 706,01 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з 30 червня 2021 року по 30 грудня 2021 року згідно з наданими Підприємством розрахунками на відповідні суми прострочених останнім платежів.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що стягнення вищевказаних компенсаційних виплат передбачені також пунктом 6.2 спірного договору оренди.

Оскільки заявлені Підприємством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства та не перевищують арифметично правильних сум, розрахованих судом, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин вимоги Підприємства підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, будинок 28; ідентифікаційний код 37472392) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 51-А; ідентифікаційний код 03366500) 1 (одну) грн 20 коп. заборгованості з орендної плати, 117 784 (сто сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн 10 коп. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 22 (двадцять дві) грн 12 коп. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 4 607 (чотири тисячі шістсот сім) грн 40 коп. трьох проценти річних, 17 706 (сімнадцять тисяч сімсот шість) грн 01 коп. інфляційних втрат, 8 125 (вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн 52 пені та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 травня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко