ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Справа№ 910/16825/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Зозуля Н.М.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 25.01.2022

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 910/16825/20 (суддя Смирнова Ю.М., м. Київ, повний текст рішення складено 19.05.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста центр", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста",

м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

про визнання недійсним договору,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний апеляційний суд,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Центр" (далі - позивач/ТОВ "Веста Центр") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - відповідач/ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"), за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа) в якому просило суд визнати недійсним договір №UKR-2018-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.12.2018, укладений між АТ "Європейський газовий Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста".

Позовні вимоги мотивовані тим, що на дату підписання оскаржуваного договору не були додержані вимоги, встановлені ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину. При цьому, позивач зазначає, що за умовами спірного договору було відступлено, в тому числі право вимоги за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, укладеним між АТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Мега Астер»; в свою чергу, як зазначає позивач, за результатами електронних торгів, проведених в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер» заборгованості за вказаним кредитним договором, позивачем придбано об`єкт незавершеного будівництва - адміністративно-виставковий будинок з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68, і легітимність таких торгів наразі оспорюється ТОВ «Мега Астер» в межах справи №910/1119/16.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 910/16825/20 у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що ТОВ «Веста Центр» належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено, вимоги позивача про визнання недійсним Договору №UKR-2018-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.12.2018.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач не є стороною договору про відступлення права вимоги, дійсність якого оспорюється в рамках даної справи, а також не є стороною кредитних договорів, договорів забезпечення, в тому числі іпотечних договорів, право вимоги за якими було відступлено за спірним правочином, а позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа. Однак, конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору позивач не довів, як і не довів, що в результаті визнання такого договору недійсним права позивача буде захищено та відновлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Веста Центр" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 910/16825/20 повністю та прийняти нове рішення, згідно якого визнати недійсним договір №UKR-2018-01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 27.12.2018 року; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 153,00 грн.

Апеляційна скарга ТОВ "Веста Центр" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст.- 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України та порушенням норм процесуального права, а саме: ст.ст. 123, 80, 81, 216, 218 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом було залишено поза увагою той факт, що обґрунтовуючи порушення власних прав оспорюваним правочином, позивач зазначає, що 13.01.2016 ТОВ «Веста Центр» стало переможцем аукціону з продажу об`єкту незавершеного будівництва - адміністративно-виставкового будинку з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68, проведеного в рамках виконавчого провадження №47696259 з примусового виконання рішення суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер» заборгованості за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, та зареєструвало за собою право власності на придбаний об`єкт нерухомості.

Водночас, внаслідок укладення спірного Договору, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» стало правонаступником АТ «Єврогазбанк» та було залучено Господарським судом міста Києва в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору у справі №910/1119/16, в рамках якої ТОВ «Мега Астер» заявлено вимоги про визнання недійсними вищевказаних електронних торгів, визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва. Вирішення відповідного спору наразі триває.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що 27.05.2020 в рамках справи №910/1119/16 ним отримано пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» разом з висновком оціночно-будівельної експертизи, згідно з якими Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зазначає про наявність підстав для скасування відповідних прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки, чим фактично посягає на придбаний позивачем об`єкт незавершеного будівництва.

На переконання скаржника, в разі визнання недійсними електронних торгів та застосування принципу реституції сторін у справі №910/1119/16, існує ймовірність незаконного та безпідставного повернення ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (як правонаступнику ПАТ «Єврогазбанк») вищевказаного об`єкта незавершеного будівництва, чим, на думку позивача, порушуються його права та інтереси.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

29.06.2021 від третьої особи через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/21- без змін.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказувала на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

30.06.2021 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/21- без змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу позивача вказувала на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

16.06.2021 від скаржника до суду Північного апеляційного господарського суду надійшли доповненнями апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20. Разом з тим, відповідно до ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. Крім цього, у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. Оскільки такі письмові пояснення подані поза межами строку на апеляційне оскарження судового рішення (02.06.2021 строк на апеляційне оскарження рішення закінчився), а саме - 16.06.2021 то вказані додаткові пояснення залишаються колегією суддів без розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Центр" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/16825/20. Розгляд апеляційної скарги ТОВ "Веста Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 призанчено на 06.07.2021.

Розгляд справи №910/16825/20 неодноразово відкладася; склад колегії змінювався.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6508/21 від 22.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, у справі №910/16825/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями 22.12.2021 у справі № 910/16825/20 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Веста Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 910/16825/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.; розгляд апеляційної скарги призначено на 25.01.2022.

Явка представників сторін

У судове засідання 25.01.2022 з`явився представники сторін.

Позиція представників сторін у справі

У судовому засіданні представник скаржника підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20 скасувати та прийняти нове, яким позов ТОВ "Веста Центр" задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20- без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20- без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, 12.12.2018 відповідно до рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №3057 від 14.11.2018 відбулися відкриті торги (Голандський аукціон) щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR-2018-01.

За результатами проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом №UKR-2018-01 від 12.12.2018, переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста», найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

27.12.2018 між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста», найменування якого було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (новий кредитор), було укладено договір №UKR-2018-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників за кредитними договорами, зокрема, за Кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, укладеним між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Астер». Сторони домовились, що відступлення Банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між сторонами в день укладення цього Договору або протягом 10 робочих днів з дати укладення цього договору та підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до п.2 Договору новий кредитор в день укладання договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього договору, набуває всі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками своїх зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір прав вимоги (розмір заборгованості), які переходять до нового кредитора, вказаний в довідках про розмір заборгованості боржників, які є невід`ємними частинами цього договору. Права за основним договорами переходять до нового кредитора в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку, рахунків боржників, що надане банку від повно до умов основних договорів.

За відступлення права вимоги новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 73581784,11 грн, до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор ( п. 4. Договору).

У 4.1 Договору його сторони визначили, що на момент укладання цього договору новий кредитор в повному обсязі сплатив банку ціну договору відповідно до протоколу електронних торгів №UKR-2018-01 від 12.12.2018.

У Додатку №1 до Договору його сторонами погоджено реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за цими договорами. До зазначеного реєстру включено зокрема такі договори:

- кредитний договір №506-130112 від 13.01.2012, укладений між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Астер»;

- договір іпотеки №945-290312/І від 29.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. (реєстровий №803), укладений між АТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Європейська газова група»;

- договір іпотеки №921-270212/І від 27.02.2012 з договором про внесення змін, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васько А.В. (реєстровий №339), укладений між АТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Європейська газова група»;

- договір іпотеки №1013-270612/І від 27.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. (реєстровий №1074), укладений між АТ «Єврогазбанк» та ТОВ «Євро-Готель-Груп».

Цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами (п.15 Договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на дату підписання оскаржуваного договору не були додержані вимоги, встановлені ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину. Як вказує позивач, в порушення ст. 513 Цивільного кодексу України оскаржуваний договір не був посвідчений нотаріально; боржнику за кредитним договором не було повідомлено про відступлення прав вимоги та заміну кредитора у зобов`язанні; ані в договорі відступлення, ані в додатку №1 до нього не вказано на яку суму відступлені вимоги за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, що свідчить про відсутність всіх істотних умов договору.

Крім того, позивач вказує, що разом з відступленням права вимоги за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, були відступлені права вимоги за договором іпотеки №1013-270612/1 від 27.06.2012, майно по якому було предметом забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором, хоча предмет іпотеки за даним договором вже був реалізований на аукціоні з продажу майна ТОВ «Євро-Готель-Груп» в рамках Закону України «Про виконавче провадження».

Також позивач вказує про порушення встановленого законодавством порядку організації і проведення аукціону по лоту №UKR-2018-01, за результатами якого укладено спірний договір відступлення права вимоги, посилаючись на: заниження стартової ціни продажу лоту; відсутність доказів продажу майна банків у вигляді цілісного майнового комплексу, що мало передувати продажу права вимоги за кредитними договорами із забезпеченням на відповідному аукціоні; відсутність оголошень про продаж активів банків у друкованих засобах масової інформації тощо.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (відповідачами).

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі ( ст. 202 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №903/249/20 та від 21.04.2021 у справі №904/5480/19.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, що позивач не є стороною договору про відступлення права вимоги, дійсність якого оспорюється в рамках даної справи, а також не є стороною кредитних договорів, договорів забезпечення, в тому числі іпотечних договорів, право вимоги за якими було відступлено за спірним правочином.

Тобто у цій справі позов про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа.

Однак, конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору позивач не довів, як і не довів, що в результаті визнання такого договору недійсним права позивача буде захищено та відновлено.

Так, обґрунтовуючи порушення власних прав оспорюваним правочином, позивач зазначає, що 13.01.2016 ТОВ «Веста Центр» стало переможцем аукціону з продажу об`єкту незавершеного будівництва - адміністративно-виставкового будинку з магазином та кафе, площею 2250 кв.м, готовністю 18%, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 68, проведеного в рамках виконавчого провадження №47696259 з примусового виконання рішення суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер» заборгованості за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, та зареєструвало за собою право власності на придбаний об`єкт нерухомості. Водночас, внаслідок укладення спірного Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» стало правонаступником АТ «Єврогазбанк» та було залучено Господарським судом міста Києва в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору у справі №910/1119/16, в рамках якої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Астер» заявлено вимоги про визнання недійсними вищевказаних електронних торгів, визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва. Вирішення відповідного спору наразі триває.

Як вказує позивач, 27.05.2020 в рамках справи №910/1119/16 ним отримано пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» разом з висновком оціночно-будівельної експертизи, згідно з якими Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зазначає про наявність підстав для скасування відповідних прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки, чим фактично посягає на придбаний позивачем об`єкт незавершеного будівництва.

Отже, за твердженням позивача, в разі визнання недійсними електронних торгів та застосування принципу реституції сторін у справі №910/1119/16, існує ймовірність незаконного та безпідставного повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (як правонаступнику ПАТ «Єврогазбанк») вищевказаного об`єкта незавершеного будівництва, чим, на думку позивача, порушуються його права та інтереси.

Однак, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, що укладений між АТ «Європейський газовий Банк» та ТОА «Фінансова компанія «Веста» (після зміни найменування ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №UKR-2018-01 від 27.12.2018 є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язаннях (зокрема, за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012, та ряду договорів іпотеки, укладених в забезпечення виконання боржником зобов`язань за цим кредитним договором), стороною яких позивач не є.

За змістом ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, перехід прав кредитора за кредитним договором №506-130112 від 13.01.2012 на підставі спірного Договору про відступлення права вимоги жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача як особи, яка придбала майно (предмет іпотеки) на електронних торгах, проведених в рамках виконавчого провадження з виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за даним кредитним договором.

Зокрема, позивач не позбавлений права висувати заперечення проти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (як нового кредитора та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору у справі №910/1119/16), які він мав проти первісного кредитора - Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», в тому числі і в рамках вирішення спору про визнання недійсними прилюдних торгів, за результатами яких позивачем придбано майно.

Водночас, ТОВ «Веста Центр» належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК не доведено, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено, вимоги позивача про визнання недійсним Договору №UKR-2018-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.12.2018

Враховуючи наведене місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Щодо тверджень скаржника про неправомірну відмову у задоволенні клопотань про витребування доказів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з цим, як вірно було встановлено місцевим господарським судом та убачається з матеріалів справи, що подані позивачем клопотання про витребування доказів від 04.02.2021 та від 01.03.2021 зазначеним вимогам не відповідають, оскільки позивачем не подано доказів неможливості самостійно надати відповідні докази.

Стовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності представника позивача суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Натомість скаржником не обґрунтовано неможливість розгляду справи судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами та з урахуванням наданих учасниками справи пояснень.

До того ж згідно зі статтею 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судовому засіданні належить до процесуальних прав учасника у справі.

Учасники судового процесу на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, і правом на участь у судовому засіданні, у зв`язку з чим наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Інші доводи позивача (зокрема, щодо невідповідності спірного правочину вимогам законодавства, не повідомлення боржника за кредитним договором про відступлення прав вимоги та заміну кредитора у зобов`язанні, відступлення права вимоги за договором іпотеки №1013-270612/1 від 27.06.2012, порушення встановленого законодавством порядку організації і проведення аукціону по лоту №UKR-2018-01) судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову у задоволенні позову з підстав відсутності порушеного або оспорюваного права позивача, впливу не мають.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006)

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Веста Центр» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/16825/20 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Центр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі № 910/16825/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Справу №910/16825/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано -31.05.2022.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова